Справа № 520/34045/24
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2025-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2025 р. № 520/34045/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панова М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Тренд" до Харківської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто Тренд" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів № UА807000/2024/000558/2 від 23.09.2024.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що прийняте відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів є протиправним та таким, що прийняте всупереч нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 257 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до Електронного кабінету, яка міститься в матеріалах справи.

Представником відповідача 30.12.2024 до суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що діяв в межах повноважень та згідно норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Представником позивача надано до суду відповідь на відзив, в яком він зазначає, що митним органом у відзиві не спростовано тверджень та аргументів ТОВ «Авто Тренд» стосовно суті позовних вимог. Наполягає на необґрунтованості всіх зауважень, вказаних відповідачем у рішенні про коригування митної вартості товарів; підтримав позицію, викладену у позовній заяві, та просить суд задовольнити її і скасувати рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів.

Оцінивши повідомлені сторонами обставини, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між позивачем та виробником товару RUIAN CENSO IMP. AND EXP. CO., LTD (Китай) було укладено контракт № HE29052024 від 29.05.2024.

Умовами контракту передбачено, що продавець продає, а покупець купує товар - запасні частини для ремонту автомобілів на умовах FОВ Нінгбо, Китай. Асортимент товару визначається в інвойсах, які є невід`ємною частиною цього контракту (п. 1.1 контракту).

Ціна товару, що поставляється, встановлюється у доларах США за одиницю товару і визначається в інвойсах, які є невід`ємною частиною цього контракту. Ціна товару включає вартість упаковки, маркування, доставки до місця призначення та навантаження на судно, вартість експортних митних процедур, мит, податків, що сплачується при вивезенні (п. 3.2. контракту).

Згідно з інвойсом №2024 від 29.05.2024, наданим продавцем, позивач ввіз на митну територію України товар на загальну суму 35 977,50 доларів США.

23.09.2024 для митного оформлення товару позивач надав до відповідача митну декларацію № 24UА38U0.

Частиною 2 ст. 57 Митного кодексу України (далі - МКУ) передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Частина 4 ст. 58 МК України встановлює, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Керуючись цими положеннями декларантом було заявлено митну вартість товару за 1 методом (вартість товару за контрактом + витрати на транспортування товару до кордону України). В графі 12 митної декларації «відомості про вартість» позивач зазначив митну вартість товару - 1 727 357,49 грн, яка вираховується шляхом додавання вартості товару за інвойсом до витрат на транспортування товару до кордону України.

На підтвердження митної вартості товару позивач надав до митниці наступні документи:

- Декларація митної вартості.

- Пакувальний лист (Packing list) б/н 29.05.2024;

- Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) 2024 29.05.2024;

- Коносамент (Bill of lading) HYSFA 04.08.2024;

- Автотранспортна накладна (Road consignment note) 443674-1 16.09.2024;

- Сертифiкат про походження товару (Certificate of origin) 24C359000278/00006R 14.08.2024;

- Банківський платіжний документ, що стосується товару 0.07.2024;

- Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги LS-4589270 16.09.2024;

- Документ, що підтверджує вартість перевезення товару Довідка трансп. витрат 01/09 16.09.2024;

- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) Додаткова угода 01.08.2024;

- Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів HE.05.2024;

- Договір (контракт) про перевезення АТ-23-0205 15.11.2023;

- Договір (контракт) про перевезення Додаткова угода до договору на 03.01.2024;

- Інші некласифіковані документи Заява до договору на перевезення від 29.07.2024.

Перелік наданих до митної декларації документів вказаний в гр. 44 декларації.

23.09.2024 декларантом від митниці отримано повідомлення, в якому зазначалось наступне:

«...На виконання вимог статті 54 МК України та відповідно до вимог статті 53 МК України в зв`язку з тим, що документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, загальні прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення з перекладом (згідно ст. 254 МК України); 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (бажано ДП Держзовнішінформ або ДП Укрпромзовнішекспертиза) з урахуванням Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДМС України від 01.07.2021 № 476; 9) Транспортно-експедиційні рахунки, заявки перевезення, договори тощо».

Проте, у повідомленні інспектора митниці не вказувалося, в яких саме документах виявлено розбіжності та в чому саме полягають недоліки наданих документів. Тому декларант був позбавлений можливості усунути сумніви, які виникли у митного органу на етапі консультацій перед винесенням рішення про коригування митної вартості. З цієї причини декларантом до митниці не були надіслані додаткові документи та надано лист № 47 від 23.09.2024 з проханням здійснити митне оформлення товару за ст. 55 МК України.

За результатами проведеного контролю митної вартості товару відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UА807000/2024/000558/2 від 23.09.2024, відповідно до якого митна вартість товару визначена митницею за другорядним резервним методом на підставі цінової інформації, наявної в ЄАІС.

Відповідно до гр. 28, 30 оскаржуваного рішення відповідачем скориговано митну вартість:

товару № 3 в сторону збільшення з 2367,75 дол. США до 3114,01 дол. США, визначивши її у розмірі 5,87 доларів за один кілограм,

товару № 4 в сторону збільшення з 16025,14 дол. США до 33852,64 дол. США, визначивши її у розмірі 9,34 доларів за один кілограм,

товару № 5 в сторону збільшення з 4523,40 дол. США до 8237,86 дол. США, визначивши її у розмірі 6,38 доларів за один кілограм.

23.09.2024 на підставі рішення про коригування митної вартості товарів, відповідачем також складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА807200/2024/000674.

Позивач не погодився із завищенням митної вартості і звернувся до відповідача з проханням про випуск товару у вільний обіг під гарантійні зобов`язання згідно із ч. 7 ст. 55 МК України.

Відповідно до ч. 7 ст. 55 МК України позивач надав відповідачу нову митну декларацію № 24UА12U3 від 23.09.2024 та додатково сплатив мито у розмірі 10764,95 (3085,66 + 7679,29) грн. та ПДВ у розмірі 186 468,15 (6788,46 + 147426,65 + 32253,04) грн. Разом сума переплати склала 197 233,10 грн.

Далі, керуючись ч. 8 ст. 55 МК України, якою передбачено, що протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються, позивач звернувся до відповідача із заявою № 14/11-1 від 14.11.2024 з проханням скасувати рішення про коригування митної вартості товару. В обґрунтування заявленої митної вартості позивач додатково надав відповідачу роз`яснення щодо складової митної вартості та наступні документи:

1. Проформа Інвойс № 2024 від 29.05.2024.

2. Акт № ЛШ00-009089 надання послуг від 24.09.2024.

3. Платіжна інструкція про оплату послуг експедитора № 1189 від 25.09.2024.

У своє звернення позивач відповіді не отримав.

Не погодившись із прийнятим Харківською митницею рішенням про коригування митної вартості товарів, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 5 ст. 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до ч. ч 2, 3, 5 ст. 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 57 Митного кодексу України при цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ст. 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на декларантові. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей може витребувати додаткові документи.

Суд зазначає, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного кодексу України.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Однак, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 19.03.2019 по справі № 810/4116/17, від 13.10.2020 по справі № 826/13139/15.

При цьому, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 по справі № 809/1469/16, від 01.04.2021 по справі № 260/695/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судовим розглядом встановлено, що митне оформлення товарів здійснювалось позивачем за основним методом (ціною договору).

Позивачем до митного оформлення подано митні декларації, а також документи на підтвердження вартості товарів, що поставляються в Україну.

Коригування митної вартості здійснено митним органом за другорядним (резервним) методом у відповідності до ст. 64 Митного кодексу України.

Рішення митного органу про коригування митної вартості прийняті з огляду на невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, не надано всіх витребуваних додаткових документів, подані декларантом, документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості. Митним органом прийняте рішення про коригування митної вартості оцінюваних товарів від 23.09.2024 № UA807000/2024/000558/2 (тов. 3, 4 - за другорядним методом (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) у відповідності до ст. 60 МК України, тов. 5 - за резервним методом відповідно ст. 64 МК України).

Джерелом інформації для даного Рішення по товарам стала наявна у митного органу цінова інформація щодо мінімального рівня митної вартості подібних (аналогічних) товарів та раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно положень статті 264 МК України встановлено, що відмова митного органу у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта; митний орган відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом; у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 МКУ.

Щодо зауважень митного органу при прийнятті спірного рішення, слід зазначити наступне.

Відповідач у спірному рішенні зазначив:

- відсутній транспортний договір щодо морського перевезення згідно коносаменту HYSFA;

- відсутній банківський платіжний документ, що підтверджує факт передоплати згідно умов коносамента HYSFA;

- відсутні банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиторських послуг, що суперечить вимогам Наказу МФУ від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» та п. 4.1.3 договору про транспортно-експедиторські послуги № АТ-23-0205 від 15.11.2023;

- відсутня калькуляція транспортних витрат, що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту, що суперечить вимогам Наказу МФУ від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення».

Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини 2 статті 53 МК України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Згідно з наказом МФУ від 24 травня 2012 року №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» до зазначених документів можуть належати:

- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Декларантом до митниці було надано договір про транспортне - експедиторське обслуговування № АТ-23-0205 від 15.11.2023, укладений між ТОВ «Авто Тренд» та експедитором ТОВ «Ламан Шипінг» та додаткову угоду до нього.

Умовами даного договору передбачено, що експедитор зобов`язався організувати за рахунок клієнта транспортно-експедиторське обслуговування (ТЕО), перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів по території України і в міжнародному сполученні, а також надати інші транспортно-експедиторські послуги клієнту за згодою сторін (п.1.1). При необхідності для виконання своїх зобов`язань за договором, укладати від свого імені договори з транспортними організаціями, контейнерними лініями, автомобільними перевізниками, складами зберігання та другими організаціями. Документом, що підтверджує наявність та зміст такого договору з транспортними організаціями, є транспортний документ - коносамент, автомобільна накладна, авіа накладна або залізнична накладна (2.1.1).

Крім того, умовами додаткової угоди № 1 від 03.01.2024 до договору про транспортне-експедиторське обслуговування № АТ-23-0205 від 15.11.2023 передбачено, що експедитор зобов`язаний надати клієнту серед Іншого довідку про транспортні витрати для пред`явлення в митні органи (п. 2.1.7). Оплата здійснюється після доставки вантажу на склад ТОВ «Авто Тренд» (п. 4.1.3).

Експедитором ТОВ «Ламан Шипінг» на виконання умов договору було організоване морське перевезення від Китаю до Польщі, на підтвердження чого до митниці надано коносамент HYSFA від 04.08.2024 та була організована доставка вантажу автомобільним транспортом до України на підтвердження чого до митниці було надано автотранспортну накладну № 443674-1 від 16.09.2024.

У зв`язку з тим, що позивач мав взаємовідносини саме з експедитором ТОВ «Ламан Шипінг» до митниці було надано договір, довідку про транспортні витрати, а також рахунок на оплату саме від ТОВ «Ламан Шилінг». ТОВ «Авто Тренд» не укладало ніяких угод з перевізниками, не є стороною в цих угодах, не здійснювало оплати напряму перевізникам, тому надати до митниці документи, вказані в рішенні, не має можливості.

Таким чином, вимога інспектора митниці про необхідність наявності калькуляції транспортних витрат необґрунтована та безпідставна. Відповідно до наказу МФУ від 24 травня 2012 року №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» калькуляція надається тільки при перевезені товару імпортером власним транспортом. В даному випадку перевезення було організовано експедитором та власний транспорт позивач не використовував.

Після розмитнення та доставки товару на склад, позивачем було сплачено послуги експедитора та підписано акт надання послуг. На підтвердження вартості перевезення та експедиторських послуг до митниці додатково надіслано акт № ЛШ00-009089 надання послуг від 24.09.2024, платіжну інструкцію № 1189 від 25.09.2024 про оплату послуг експедитора.

Отже сума транспортних витрат до кордону з Україну підтверджена належним чином оформленими документами.

Відповідач у спірному рішенні зазначив про відсутність проформи-інвойсу, передбаченої умовами п. 2.2 контракту від 29.05.2024 № НЕ29052024 та яка зазначена підставою для оплати в банківському платіжному документі № 001367632, як підставу коригування митної вартості, однак не зазначив, як її відсутність вплинула на визначення митної вартості товару з огляду на те, що до митниці було надано комерційний інвойс № 2024 від 29.05.2024, передбачений умовами контракту, в якому вказано найменування, кількість та вартість постачаємого товару, а також платіжний документ № 001367632 від 25.07.2024, який містить посилання на контракт з продавцем та найменування платника та отримувача коштів - продавця.

До митного органу разом із заявою про перегляд рішення було надіслано проформу інвойс № 2024 від 29.05.2024.

В рішенні митний орган вказав «декларантом не заповнена графа 4 ДМВ, що суперечить вимогам наказу МІНФІНУ від 24.05.2012 №599», проте судом встановлено, що Графа 4 ДМВ заповнена декларантом.

Щодо зауваження відповідача про те, що декларантом не надано каталогів, загальних прейскурантів (прайс-листів), а також відсутня експортна митна декларація, передбачена п. 2.3 Контракту від 29.05.2024 № НЕ29052024.

Слід зазначити, що згідно з ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності! такі додаткові документи: 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, 7) копію митної декларації країни відправлення.

Тобто, ці документи не входять до переліку обов`язкових документів, які має надати декларант до митного органу, який передбачений ч. 2 ст. 53 МК України. Надання цих документів не передбачено ч. 2 ст. 53 МК України як обов`язкове, в тому числі і тому, що ці документи відсутні у розпорядженні декларанта і тільки від доброї волі продавця залежить їх отримання. Але, якщо продавець китайське підприємство, то отримання таких документів значно ускладнюється мовними бар`єрами (ці документи будуть китайською мовою), а також різницею у ділових та бізнес звичаях. Крім того, товар придбавався напряму у виробника товару та виготовлявся на замовлення, ціна товару визначалася конкретно для позивача виходячи з кількості та найменування замовленого товару.

Продавець не надіслав позивачу каталогів, загальних прейскурантів (прайс-листів), тому надати їх до митниці підприємство не мало можливості.

Також при митному оформлені товару до митниці було надано додаткову угоду від 01.08.2024 про внесення змін до контракту від 29.05.2024 № НЕ29052024, відповідно до якої у продавця відсутній обов`язок надати експортну декларацію покупцю.

Щодо зазначення відповідачем про неподання декларантом всіх витребуваних додаткових документів, передбачених ч. 3 ст. 53 МК України суд зазначає, що митниця має право витребувати тільки ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ч. 3 ст.53 МК України. Це підтверджував також неодноразово Верховний Суд України.

Отже, ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за основним (першим) методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Крім того, документи, вказані в ч. 3 ст. 53 МК України, подаються не в обов`язковому порядку, а лише при їх наявності, про це прямо зазначено в цій статті. Позивач не мав в наявності цих документів, тому і не надав їх до митниці, про що вказав у листі № 47 від 23.09.2024. Окрім цього, в даному листі позивачем було ще раз підтверджено, що:

ТОВ «Авто Тренд» не укладало договори (угоди, контракти) із третіми особами, пов`язаними з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається.

ТОВ «Авто Тренд» не здійснювало платежів третім особам на користь продавця.

ТОВ «Авто Тренд» не сплачувало за комісійні, посередницькі послуги, пов`язані із виконанням умов договору (угоди, контракту).

ТОВ «Авто Тренд» не укладало ліцензійний чи авторський договір, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів.

ТОВ «Авто Тренд» не отримувало від виробника товару каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи).

ТОВ «Авто Тренд» не має в наявності висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У відповідності до ч. 1 ст. 58 МК України позивач підтвердив, що:

1) немає жодних обмежень щодо прав ТОВ «Авто Тренд» на використання оцінюваних товарів;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів ТОВ «Авто Тренд» не надійде прямо чи опосередковано продавцеві;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи.

Щодо використання для визначення митної вартості товарів митної декларації іншого імпортера суд зазначає, що враховуючи вимоги нормативних приписів, які регулюють спірні правовідносини, предмет доказування у даній справі охоплює як підстави незастосування відповідачем методу визначення митної вартості за ціною договору, так і обґрунтованість обрання певного другорядного методу та порядок розрахунку митної вартості імпортованого товару.

Відповідач при винесенні рішення про коригування митної вартості товарів застосував резервний метод визначення митної вартості (ст. 64 МК України) на підставі цінової інформації, наявної в ЄАІС, посилаючись на митну декларацію, яка стала джерелом інформації при прийнятті рішення, а саме: товар № 3 - митна декларація №UА100430/2024/282122 від 25.03.2024 (тов. 27, країна походження товару Китай, умови поставки FОВ); товар № 4 - митна декларація №UА100120/2024/214568 від 13.05.2024, код товару згідно з УКТ ЗЕД , (тов. 2, країна походження СN (Китай), вага - 3479,68 кг); товар № 5 - митна декларація №UА100320/2024/423198 від 11.07.2024 (тов. 19, країна походження товару Китай, умови поставки FОВ).

Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених Наказом Міністерства фінансів України 24.05.2012 № 598 встановлено, що графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» має містити окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, також пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію (висновок щодо застосування положень статей 59, 60 та 64 Митного кодексу України, викладений в постановах Верховного Суду від 17.01.2022 у справі № 520/2000/19, від 09.11.2022 у справі № 520/10381/2020, від 07.12.2023 у справі № 380/23618/21), що при застосуванні резервного методу крім номера та дати митної декларації має бути зазначена докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні. Позиція Верховного Суду України при вирішенні спорів про коригування митної вартості товарів полягає у наступному: «посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні про коригування допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Проте, текст оскарженого рішення про коригування митної вартості не містить жодних відомостей про будь-які характеристики ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, обсяги партій, умов поставки, комерційних умов тощо.

Відповідачем зазначено лише номер та дату митних декларацій, які стані джерелом інформації для коригування митної вартості та не зазначено докладної інформації, та джерел, які використовувалися контролюючим органом, при її визначенні, а саме ним не було зазначено митна вартість якого товару бралася за основу, торгова марка, фактурна вартість, країна експорту цього товару, час експорту в Україну, виробник, маршрут транспортування товару та інші комерційні умови поставки».

Проте у спірному рішенні будь-яких пояснень щодо коригувань на обсяги партії подібних (аналогічних) товарів не наведено, зазначено тільки що країна походження Китай, умови поставки FОВ Китай. Але цього не достатньо. Не вказано який це товар, який його об`єм, за яким методом розмитнювався цей товар.

Отже, при використанні цінової бази ЄАІС відповідачем неправомірно використана як джерело цінова інформація із митних декларацій №UА100430/2024/282122 від 25.03.2024, №UА100120/2024/214568 від 13.05.2024, №UА100320/2024/423198 від 11.07.2024.

Застосування Митницею з причини спрацювання модуля АСАУР ціни за відомостями спеціалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України суд вважає необґрунтованим, позаяк самі по собі відомості згаданої системи не містять жодних параметрів, об`єктивно необхідних для судження про схожість, подібність, аналогічність чи ідентичність товарів. Потрібні для такого судження характеристики товару можуть бути з`ясовані лише у спосіб порівняння змісту поданих до митного оформлення документів з документами про властивості раніше імпортованого товару.

Таким чином, застосування митницею ціни за відомостями спеціалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи суд вважає необґрунтованим, оскільки самі по собі відомості згаданої системи не містять жодних параметрів, об`єктивно необхідних для судження про схожість, подібність, аналогічність чи ідентичність товарів. Потрібні для такого судження характеристики товару можуть бути з`ясовані лише у спосіб порівняння змісту поданих до митного оформлення документів з документами про властивості раніше імпортованого товару.

За таких умов, митним органом не наведено жодного обґрунтованого сумніву у задекларованій митній вартості, оскільки усі розбіжності спростовуються документами, поданими декларантом до митного оформлення.

З урахуваннями викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем подано до митного органу під час митного оформлення товару пакети документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, відповідачем не підтверджено належними доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів № UА807000/2024/000558/2 від 23.09.2024 є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ТРЕНД» підлягають задоволенню.

Щодо клопотання позивача про стягнення з Харківської митниці () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ТРЕНД» () витрат на оплату професійної правничої допомоги у сумі 5 000,00 грн, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що на підтвердження понесених позивачем витрат на надання професійної правничої допомоги до позовної заяви додано копію довіреності від 10.05.2023, виданої ТОВ "Авто Тренд", якою уповноважено адвоката Бондаренко Інну Віталіївну представляти інтереси та вести справи в усіх судових установах, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №3363 на ім`я Бондаренко Інни Віталіївни, копію договору про надання правничої (правової) допомоги №04/01-24С від 04.01.2024, в якому в п.3.1. зазначено про те, що сторони узгодили, що Клієнт здійснює попередню оплату юридичних послуг в розмірі, узгодженому сторонами в додаткових угодах до цього договору, на підставі відповідно рахунку. Також надано копію Додаткової угоди №22 від 14.11.2024 до договору про надання правничої (правової) допомоги №04/01-24С від 04.01.2024, в п.3 якої зазначено, що сторони узгодили, що Клієнт здійснює попередню оплату юридичних послуг на рахунок виконавця в розмірі 5 000,00 (дев`ять тисяч гривень) без ПДВ за підготовку позовної заяви, платіжну інструкцію №14100 від 18.11.2024, якою підтверджено оплату Клієнтом послуг, наданих Виконавцем, згідно Договору про надання правничої (правової) допомоги №04/01-24С від 04.01.2024 та Додаткової угоди №22.

Також, до позовної заяви додано копію Акта прийому-передачі виконаних послуг до договору про надання правничої (правової) допомоги №04/01-24С від 04.01.2024 б/н від 11.12.2024, відповідно до п. 3 якого загальний витрачений на правову допомогу час складає 5 годин, вартість виконаної роботи складає 5 000,00 грн.

Суд зазначає, що згідно із ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 2-5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Суд також враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 06.04.2022 у справі № 500/1410/21, відповідно до якого однією з особливостей нової процедури відшкодування витрат на професійну правову допомогу за Кодексом адміністративного судочинства України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23.04.2019 у справі № 826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, враховуючи досліджені судом докази на підтвердження понесених позивачем витрат на оплату професійної правової допомоги, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних за умовами відповідного договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, з огляду на те, що, дана справа належить до категорії справ незначної складності, обсяг доказів є незначним, судове засідання не проводилось, суд доходить до висновку, що клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на оплату професійної правничої допомоги підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню на користь позивача суми у розмірі 4000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 262, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Тренд" (пров. Акварельний, буд. 1/3, с. Подвірки, Харківська обл., Харківський р-н, 62371, ) до Харківської митниці (вул. Миколаївська, буд. 16-Б, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61005, ) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів № UА807000/2024/000558/2 від 23.09.2024.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ТРЕНД» () сплачену суму судового збору в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. та витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці ().

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М.Панов