Справа № 320/23754/25
Суддя: Сас Є.В.
Дата ухвалення: 2025-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про забезпечення позову

23 травня 2025 року м. Київ Справа № 320/23754/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Сас Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача про забезпечення позову в адміністративній справі № 320/23754/25

за позовною заявою ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві

про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та пені та вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому позивач просить суд:

- Визнати незаконним і скасувати податкове повідомлення-рішення, винесене ГУ ДПС у м. Києві 27.02.2025, № 6, про донарахування податкового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб на загальну сум 463 844, 14 грн., в т.ч. за 2018 рік на суму 179 180, 83 грн., за 2019 рік- 207 959, 54 грн., та за 2020 рік на суму 76 703, 77 грн. та донараховано 579 805, 17 грн., в тому числі - 463 844, 14 грн. - сума основного зобов`язання та 115 961, 03 грн. - сума штрафних (фінансових) санкцій.

- Визнати незаконним і скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 27.02.2025, № 6, про донарахування податкового зобов`язання по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 38 653,67 грн., в т.ч. за 2018 рік на суму 14 931, 73 грн., за 2019 рік - 17 329, 96 грн., та за 2020 рік на суму 6 391,98 грн. та донараховано 48 317, 08 грн., в тому числі - 38 653, 67 грн. - сума основного зобов`язання та 9 663, 41 грн. - сума штрафних (фінансових) санкцій.

- Визнати незаконним і скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 27.02.2025, № 6, про донарахування податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), на суму 280 498,75 грн., в тому числі - 224 399,00 грн. - сума основного зобов`язання та 56 099, 75грн. - сума штрафних (фінансових) санкцій.

- Визнати незаконним і скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 27.02.2025, № 6, про застосування 1 291, 99 грн. штрафних (фінансових) санкцій, та штрафу у розмірі 25%, що становить суму 322,99 грн. за несвоєчасну сплату податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг).

- Визнати незаконним і скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску ГУ ДПС у м. Києві від 27.02.2025 № Ф-16931, в сумі 294 547, 55 грн.

- Визнати незаконним і скасувати Рішення № 6 ГУ ДПС у м. Києві від 27.02.2025, про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 147 273, 77 грн.

- Визнати незаконним і скасувати Рішення № 6 ГУ ДПС у м. Києві від 27.02.2025 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску: штраф у розмірі 7 982,08 грн. та пеню, в розмірі 225,27 грн.

- Визнати незаконним і скасувати Податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 27.02.2025 № 6, про застосування штрафу, в розмірі 3 400 грн.

- Визнати незаконним і скасувати Податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 27.02.2025, № 6, про застосування штрафної і фінансової) санкції, в розмірі 1020,00 грн.

Того ж дня від позивача надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою Київського оружного адміністративного суду від 13.05.2025 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено, з підстав її недоведення доказами.

21.05.2025 позивачем повторно подано про забезпечення позову, в якій останній просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом:

- зупинення стягнення на підставі вимоги Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 27.02.2025 № Ф-16931, в сумі 294547,55 грн до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Так заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що заявник ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець з метою ведення господарської діяльності.

29.12.2020 ФОП ОСОБА_1 припинив свою підприємницьку діяльність.

24.04.2025 заявнику стало відомо про наявність відкритого виконавчого провадження щодо нього, в результаті якого всі наявні грошові кошти з банківських рахунків позивача було знято, а саме у загальній сумі 105 239, 67 грн (Постанова про відкриття виконавчого провадження від 24.04.2025 ВП № 77891702).

Також постановою від 24.04.2025 постановлено оголосити у розшук майно боржника, а саме: транспортний засіб марки KIA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , що належить позивачу.

При цьому вказує, що згідно відповіді ГУ ДПМ у м. Києві на адвокатський запит від 06.05.2025 вбачається, що щодо позивача складено акт № 9318/Ж5/26-15-24-02-06/ НОМЕР_3 від 31.01.2025 Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2018 по 29.12.2020 та дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 07.03.2017 по 29.12.2020.

Крім наданого акту, заявнику було надано ряд податкових рішень, у тому числі вимога про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 27.02.2025 № Ф-16931 в сумі 294547,55 грн.

Крім того, заявник вказував, що на момент подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, оскаржувана вимога ГУ ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 27.02.2025 № Ф-16931, в сумі 294547,55 грн перебуває на примусовому виконанні у Оболонському відділі ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

У рамках виконавчого провадження № 77891702 державним виконавцем вчиняються дії, направлені на примусове виконання вимог ГУ ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 27.02.2025 № Ф-16931, в сумі 294547,55 грн, що оскаржується в судовому порядку.

З цього приводу заявник вказує, що повне стягнення з нього коштів у рамках зазначеного вище виконавчого провадження призведе до порушення його прав на мирне володіння майном у випадку задоволення позову та ускладнить або зробить неможливим відновлення порушених прав, у зв`язку з чим позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову.

Крім того, заявник наголошує, що виконавцем було накладено арешт на його кошти, які знаходяться на відкритих рахунках у банківських та небанківських фінансових установах, а також на належний йому автомобіль. Позивач вказує, що у разі відчуження і подальшої примусової реалізації автомобіля заявника, останній залишиться без засобів для існування.

При цьому, також вказує, що на даний час проживає із хворим батьком, який є інвалідом ІІ групи, у м. Остер Чернігівської області. Водночас позивач працює у м. Києві, що підтверджується довідкою з місця роботи, та кожного дня змушений добиратись до робочого місця.

Зазначає, що доказом проживання позивача на даний час в Чернігівській області є Акт обстеження від 14.05.2024 року про встановлення факту проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, автомобіль позивача є робочим інструментом, а у разі вилучення автомобіля боржника у зв`язку із зверненням стягнення на нього може унеможливити (ускладнити) виконання ним трудових обов`язків за місцем праці, яке віддалено від місця проживання у зв`язку з доглядом позивача за інвалідом ІІ групи.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову здійснюється без повідомлення сторін.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно із ч.2 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч.1 ст.151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до абз.2 п.17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ від 06.03.2008 № 2 в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд враховує принципи, що висловлені Рекомендацією №R (89)8 про тимчасовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Міністром Ради Європи 13 вересня 1989 року.

Так, Комітет Міністрів, виходячи з того, що негайне і повне виконання адміністративних актів, які стали або можуть стати предметом оскарження, спроможні за деяких обставин завдавати інтересам осіб непоправної шкоди і що необхідно, заради справедливості, не допускати таких наслідків, виходячи з доцільності гарантувати особам, які цього потребують, тимчасовий захист з боку судів, не ігноруючи при цьому необхідність забезпечення ефективності адміністративної діяльності, рекомендував урядам держав-членів керуватися в своєму праві та адміністративній практиці, зокрема, наступним.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони вчиняти певні дії.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за заявою позивача.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.11.2018 у справі №826/8556/17 (номер в Єдиному державному реєстрі судових рішень 78022699).

З`ясовано, що 24.04.2025 головним державним виконавцем Оболонського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стужуком П.П. відкрито виконавче провадження з виконання зазначеної вимоги про стягенння з позивача на користь відповідача коштів у сумі 294547,55 грн

Цього ж дня державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, розшук його автомобіля.

На підставі зазначеного виконавчого документа стягнено з рахунків позивача кошти в АТ "Універсал Банк" 28.04.2025 у розмірі 15 312,24 грн та в АТ КБ "Приватбанк" 25.04.2025 у розмірі 89927,43 грн.

Позивач працює в ТОВ "Видавничний Дім "Медіа-ДК" на посаді звукорежисера.

Згідно акту від 21.05.2024 № 22 позивач здійснює догляд за ОСОБА_3 , який проживає в м. Остер, Чернігівського району, Чернігівської області та є особою ІІ групи.

Суд вважає, що наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову виходячи з наступного.

- вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску є виконавчим документом (ч. 5 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»);

- Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено зупинення вчинення виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження у разі оскарження вимоги про сплату недоїмки;

- правомірність винесення суб`єктом владних повноважень вимоги про сплату недоїмки оспорюється в судому порядку у адміністративній справі № 320/23754/25 у якій 15.05.2025 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження;

- правомірність оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень в частині нарахування відповідних сум та правильності визначення їх розміру не було предметом судового контролю;

- у разі задоволення позовних вимог в частині скасування вимоги про сплату недоїмки з єдиного внеску, у разі фактичного стягнення усіх сум за виконавчим документом, буде вимагати додаткових зусиль від позивача щодо повернення коштів з державного бюджету, а у разі звернення стягнення на автомобіль може унеможливити його повернення власнику у натурі;

- вилучення автомобіля боржника у зв`язку із зверненням стягнення на нього може унеможливити (ускладнити) виконання ним трудових обов`язків за місцем праці, яке віддалено від місця проживання, у зв`язку з доглядом позивача за інвалідом ІІ групи.

Пунктом 2 частини першої статті 34 Закону №1404 визначено, що державний виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій виключно в разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про те, що стягнення в примусовому порядку єдиного внеску на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 27.02.2025 № Ф-16931, виданої Головним управлінням ДПС у м. Києві, правомірність винесення якої оскаржується в адміністративній справі №320/23754/25, може істотно ускладнити поновлення порушених прав позивача в разі задоволення адміністративного позову, тому суд вважає за доцільне зупинити стягнення на підставі вимоги Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 27.02.2025 № Ф-16931, в сумі 294547,55 грн до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Такий спосіб не суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову та гарантує ефективність судового захисту у разі задоволення цього позову та відповідає вимогам процесуального закону.

При цьому суд враховує, що вжиття таких заходів забезпечення як зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, оскільки спрямовано на збереження існуючого становища до винесення остаточного рішення у справі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі Пантелеєнко проти України (Заява № 11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі Дорани проти Ірландії (Doran v. Ireland) ЄСПЛ визначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

На підставі викладеного, дослідивши зміст заяви позивача та матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог заявника, необхідність надання позивачеві тимчасового захисту з метою збереження існуючого становища на період розгляду справи, у зв`язку з чим вважає за доцільне зупинити стягнення на підставі вимоги Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 27.02.2025 № Ф-16931, в сумі 294547,55 грн до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.12.2022 у справі №440/4901/21 та від 14.12.2023 у справі №240/15022/23.

Відповідно до частини 1 статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України Про виконавче провадження виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 156, 243, 248, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову - задовольнити.

2. Зупинити стягнення на підставі вимоги Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 27.02.2025 № Ф-16931, в сумі 294547,55 грн до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

3. Стягувач (за даною ухвалою, яка є виконавчим документом): ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ).

4. Боржник (за даною ухвалою, яка є виконавчим документом): Головне управління ДПС України у м. Києві (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44116011, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

5. Копію ухвали про забезпечення позову негайно надіслати учасникам справи та Оболонському відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Сас Є.В.