Справа № 200/7440/24
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року справа №200/7440/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Сіваченко І.В., Гаврищук Т.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року у справі № 200/7440/24 (головуючий І інстанції Духневич О.С.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

23 жовтня 2024 року ОСОБА_1 ,звернувся до суду з позовом у якому позивач просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 22.08.2024 № 46 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву від 13.08.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зарахувавши до пільгового стажу по Списку № 2 періоди роботи з 13.08.1991 по 31.01.2020, згідно довідки № 432 від 16.07.2024 виданої структурним підрозділом Лиманським вагонним депо та з 28.07.2020 по 08.04.2022, згідно довідки № 02/122 від 06.08.2024 виданої структурним підрозділом Покровським вагонним депо.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 13.08.2024 звернувся через веб-портал до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

За принципом екстериторіального прийняття рішень заява була передана для розгляду та ухвалення відповідного рішення до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

Рішенням відповідача від 22.08.2024 № 46 позивачу відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу. Також повідомлено, що страховий стаж становить 38 років 20 днів, пільговий страж за Списком № 2 становить 7 років 8 місяців 8 днів.

Позивач з рішенням пенсійного органу не погоджується та вказує на те, що в нього наявний пільговий стаж за Списком № 2 що становить більше 30 років, а тому на дату звернення звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії він відповідав вимогам для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, визначеним п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а тому відмова відповідача у призначенні пенсії є протиправною.

Тому, з метою захисту своїх прав та законних інтересів, звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року у справі № 200/7440/24 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 22.08.2024 № 46 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 13.08.1991 по 31.12.2004 на посаді електрогазозварник в структурному підрозділі Лиманське вагонне депо регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Укрзалізниця та з 01.01.2009 по 31.07.2017 на посаді електрозварник ручного зварювання в структурному підрозділі Покровське вагонне депо регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Укрзалізниця. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, починаючи з 13.08.2024. В решті позовних вимог - відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обгрунтовано відзив на позовну заяву.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 13.08.2024 звернувся через веб-портал до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

За принципом екстериторіального прийняття рішень заява була передана для розгляду та ухвалення відповідного рішення до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

Рішенням відповідача від 22.08.2024 № 46 позивачу відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу. Також повідомлено, що страховий стаж становить 38 років 20 днів, пільговий страж за Списком № 2 становить 7 років 8 місяців 8 днів. До пільгового стажу зараховано періоди з 01.01.2005 по 31.12.2008, з 01.08.2018 по 08.04.2022 згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу.

До пільгового стажу роботи за Списком № 2 не зараховано періоди з 13.08.1991 по 31.01.2020 згідно пільгової довідки від 06.08.2024 № 432 виданої Лиманським вагонним ДЕПО, та період з 01.02.2020 по 08.04.2022, згідно пільгової довідки № 02/122 від 06.08.2024 виданої Покровським вагонним ДЕПО, оскілки посади зазначені в довідках електрогазозварник, та електрозварник ручного зварювання не відповідають назві посади по Списку № 2 виробництв, робіт, професій посад і показників, зайнятість яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінетом Міністрів України № 461 від 24.06.2016.

Позивач з рішенням пенсійного органу не погоджується, а тому з метою захисту своїх прав та інтересів звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У спірних правовідносинах із 01.01.2004 таким законом є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Законом України від 03.10.2017 № 2148-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" внесено зміни до Закону № 1058-IV та доповнено його розділом XIV-1 "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян".

Згідно ч. 1 ст. 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV передбачено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

З аналізу наведених норм вбачається, що у зв`язку із зверненням позивача щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах Пенсійний фонд зобов`язаний перевірити:

- чи відноситься та чи підтверджується пільговий стаж позивача на посаді, яка визначена Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, який затверджений Кабінетом Міністрів України;

- чи підтверджується зайнятість позивача повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Згідно вимог ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (далі - Порядок № 637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що саме трудова книжка працівника є пріоритетним документом, що підтверджує його стаж роботи.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 у справі № 235/805/17, від 06.12.2019 у справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 у справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 у справі № 242/2536/16-а.

При цьому, надання уточнюючих довідок підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Як вбачається з копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 30.03.1990, позивач у спірні періоди з 13.08.1991 по 31.01.2020 та з 28.07.2020 по 08.04.2022 працював електрогазозварником підсобного цеху, електрогазозварником підсобно-заготівельного цеху у Лиманському вагонному депо та Покровському вагонному депо. Також наявні записи, про підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, який затверджений Кабінетом Міністрів України № 36 від 16.01.2003.

Також суд зазначає, що в матеріалах справи наявні уточнюючі довідки Лиманського вагонного депо № 432 від 16.07.2024 та Покровського вагонного депо № 02/122 від 06.08.2024 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки чи відповідних записів у ній, які підтверджують безпосередню зайнятість позивача повний робочий день на роботах згідно Списку № 2 у період з 13.08.1991 по 21.08.1991, з 22.08.1991 по 18.09.1995, з 19.09.1995 по 31.01.2020 та з 01.02.2020 по 08.04.2022 на посаді електрогазозварник, електрозварник ручного зварювання.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем підтверджено пільговий стаж роботи за вказані періоди, а тому відповідачем неправомірно не зараховано вказані періоди до пільгового стажу.

Підсумовуючи встановлені при розгляді справи обставини та надану їм оцінку, суд першої інстанції дійшов висновку, що періоди роботи з 13.08.1991 по 31.12.2004 та з 01.01.2009 по 31.07.2017 підлягають зарахуванню до пільгового стажу позивача за Списком № 2, що в своїй сукупності з урахуванням врахованого відповідачем пільгового стажу з 01.01.2005 по 31.12.2008 та з 01.08.2018 по 08.04.2022 становить 29 років 7 місяців 27 днів.

Перевіривши доводи позивача, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлений позов належить задовольнити шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 22.08.2024 № 46.

Щодо належного способу поновлення порушеного права позивача судом першої інстанції зазначено наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Таким чином, зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом двох обставин: позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення; зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі).

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити дії після скасування його адміністративного акта.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.05.2019 року у справі № 826/17220/17.

На час звернення із заявою про призначення пенсії від 13.08.2024 позивач відповідав вимогам щодо віку та стажу роботи, необхідних для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV, обґрунтованих підстав для відмови у призначенні пенсії у рішенні від 22.08.2024 № 46 відповідачем не вказано.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що належним способом поновлення порушеного права позивача є: зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 13.08.1991 по 31.12.2004 на посаді електрогазозварник в структурному підрозділі Лиманське вагонне депо регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Укрзалізниця та з 01.01.2009 по 31.07.2017 на посаді електрозварник ручного зварювання в структурному підрозділі Покровське вагонне депо регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Укрзалізниця; зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV, починаючи з 13.08.2024.

При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що вищевказаний спосіб захисту є достатнім, враховуючи обставини по справі.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року у справі № 200/7440/24 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року у справі № 200/7440/24 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 22 травня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко