Справа № 500/4520/24
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 травня 2025 року

м. Київ

справа №500/4520/24

адміністративне провадження № К/990/19579/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів: Желєзного І.В., Мацедонської В.Е.,

перевіривши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бакалець Ігоря Гнатовича на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року у справі №500/4520/24 за позовом ОСОБА_1 до оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Міністерства оборони України (Військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Міністерства оборони України (Військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 22 наказу №214 від 20 квітня 2024 року командувача військ ОК ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) щодо звільнення майора ОСОБА_1 із посади командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 заступником командира єгерської роти єгерського батальйону військової частини НОМЕР_2 ;

- визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу №139 від 18 травня 2024 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо звільнення майора ОСОБА_1 із посади командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 та призначення ОСОБА_1 заступником командира єгерської роти єгерського батальйону військової частини НОМЕР_2 , поновити майора ОСОБА_1 на посаді командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 з 19 травня 2024 року.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року, відмовлено в задоволенні позову.

Справа судом першої інстанції розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

07 травня 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Бакалець Ігоря Гнатовича на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року у справі №500/4520/24. Заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, позов задовольнити.

На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та статті 14 Закону України від 30 вересня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» гарантовано право особи на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Наведене означає, що положеннями пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено можливість перегляду, як виняток, судового рішення, що не підлягає касаційному оскарженню судом касаційної інстанції у разі, якщо заявником зазначені випадки, передбачені підпунктами «а» - «г» цієї норми та викладені підстави, визначені частиною четвертою статті 328 КАС України.

Як вбачається з рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року, зазначену справу судом розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, а відтак вона може бути оскаржена до Верховного Суду лише за наявності обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності або розглянутих в порядку спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Верховний Суд відзначає, що, визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки, є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для позивача, що за змістом відповідає підпункту «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Верховний Суд звертає увагу скаржника, що вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

Касаційна скарга не містить доводів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.

Щодо твердження відповідача про те, що справа становить виняткове значення, Суд враховує, що для кожної із сторін справа, в якій він є учасником має виняткове значення, оскільки спірні правовідносини, що склались, потребують судового втручання.

Разом з тим, скаржник повинен довести, що спірні правовідносини є винятковими та такими, що без судового захисту можуть призвести до незворотних наслідків.

Проте, зазначені доводи заявника не підтверджені належними доказами та не обґрунтовані обставинами, які б виділяли вимоги відповідача у цій справі в якусь особливу категорію спорів, тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції.

Інші, наведені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Крім того, заявником не наведено підстав касаційного оскарження судових рішень, визначених пунктами 1-4 частини четвертої статті 328 КАС України, з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Фактично доводи касаційної скарги зводяться до опису обставин справи, незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, цитуванням норм законодавства, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Слід зазначити, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку про те, що оскаржувані накази, прийняті обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин та матеріалів справи, що мають значення для їх прийняття, є вмотивованими, законними.

При цьому, суди зауважили, що призначення позивача на нижчу посаду здійснене в умовах воєнного стану, введеного в України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в України». Водночас, пунктом 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 визначено, що призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.

Відхиляючи посилання позивача про неврахування відповідачем стану його здоров`я, суд апеляційної інстанції зазначив, що з огляду на приписи пункту 112 Положення №1153/2008, обставина неможливості проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, встановлюється відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії, проте позивачем такого висновку не надано.

Слід також зазначити, що суд першої інстанції окремо зазначив, що позивач не позбавлений права звернення з відповідним рапортом про переведення його на іншу посаду, в разі неможливості виконувати свої посадові обов`язки за станом здоров`я.

Відхиляючи доводи позивача про те, що у нього наявна потреба у догляді за непрацездатною та хворою матір`ю, як на підставу, передбачену пунктом 112 Положення №1153/2008, судом апеляційної інстанції враховано, що наказ командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) №214 виданий 20 квітня 2024 року, а рапорт ОСОБА_1 відповідно до якого позивач просив начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 клопотати перед вищим командування про відміну пункту 22 наказу командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №214 від 20 квітня 2024 року у зв`язку із перебуванням на його утриманні матері інваліда 2 групи ОСОБА_2 , направлено поштовим зв`язком 22 квітня 2024 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 , а тому представлений рапорт ОСОБА_1 був отриманий ІНФОРМАЦІЯ_6 24 квітня 2024 року і не міг бути врахований при виданні наказу ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №214 від 20 квітня 2024 року.

Відхиляючи доводи позивача щодо не проведення його атестування, суд апеляційної інстанції зазначив, що: «План переміщення осіб офіцерського складу ІНФОРМАЦІЯ_5 від 18 квітня 2024 року №5/7508, став підставою для включення майора ОСОБА_1 до наказу командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №214 від 20 квітня 2024 року після його затвердження командиром ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 », як посадовою особою, яка відповідно до номенклатури має право призначати військовослужбовців даної категорії на посади, що, в свою чергу і є рішенням посадової особи відповідно до номенклатури посад, вказаний є чинним, а тому підлягає виконанню військовослужбовцями».

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є найвищим судом у системі судоустрою України, забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначений процесуальним законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бакалець Ігоря Гнатовича на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року у справі №500/4520/24 за позовом ОСОБА_1 до оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Міністерства оборони України (Військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді М.В. Білак

І.В. Желєзний

В.Е. Мацедонська