Справа № 420/27669/24
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2025-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження, визначеного ч. 5 ст. 262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області та скасувати рішення №140/03-16 №49 від 18.03.2024 року про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Запорізькій області призначити і здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з дати подачі заяви про призначення/перерахунок пенсії 28.08.2023 року пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, затвердженої Постановою правління ПФ України від 17.01.2017 року №1-3 №80 від 23.08.2023 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Запорізькій області надати до суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дати набрання судовим рішенням законної сили.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що їй з 19.06.2013 року призначено пенсію по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону України №1058-IV. Саном на 01.05.2016 року вона мала стаж державного службовця 11 років 1 місяць 27 днів.

28.08.2023 року позивачем до пенсійного органу було подано заяву про призначення/перерахунок пенсії шляхом переходу з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію по інвалідності, призначеної відповідно до Закону №889-VІІІ. Водночас, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №189/03-16 №49 від 01.09.2023 року позивачу було відмовлено у переході на пенсію по інвалідності по Закону №889-VІІІ в зв`язку з відсутністю правових підстав, внаслідок чого позивач оскаржила вказане рішення в судовому порядку.

На виконання рішення суду від 03.11.2023 року по справі 420/27467/23, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області було повторно розглянуто заяву позивача від 28.08.2023 року, водночас, рішенням №140/03-16 №49 від 18.03.2024 року було повторно відмовлено у перерахунку пенсії, посилаючись на те, що на дату звернення за перерахунком пенсії позивач не досягла пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», - 60 років, а діючим законодавством не передбачено призначення пенсії відповідно до Закону №889-VІІІ жінкам з більш раннього віку.

Вважаючи вищевказане рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області протиправним, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду адміністративну справу №420/27669/24 судом було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ч.5 ст.262 КАС України. Відповідачам запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

Під час розгляду справи від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що Законом №889 передбачається можливість збереження права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723 виключно в порядку ч.1 ст.37 Закону №3723. Натомість, позивачем не виконано обов`язкових вимог, встановлених ст.37 Закону №3723, зокрема щодо віку та стажу державної служби. Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області правомірно відмовило позивачу у переведенні з пенсії по інвалідності за Законом №1058 на пенсію по інвалідності за Законом №3723.

Також час розгляду справи від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що відповідно до ст.90 Закону №889 та ч.3 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 року №622, пенсії по інвалідності, у разі втрати годувальника, а також пенсії державним службовцям, які не мають права на призначення пенсії відповідно до пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889, призначаються відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Отже, після 1 травня 2016, відповідно до статті 90 Закону №889 пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зважаючи на викладене вище, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області дійшло висновку про відсутність правових підстав для перерахунку пенсії позивачки по інвалідності, призначеної відповідно до норм Закону України «Про державну службу», прийнявши рішення від 18.03.2024 року №140/03-16 (№49) про відмову у перерахунку пенсії позивачу.

Ухвалою суду від 09.10.2024 року провадження у справі №420/27669/24 на підставі п.6 ч.2 ст. 236 КАС України було зупинено та поновлено відповідно 16.01.2025 року.

На виконання ухвали суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області були надіслано до суду матеріали пенсійної справи позивача в межах спірних правовідносин.

Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 19.06.2013 року призначено пенсію по інвалідності ІІ групи (загальне захворювання) згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV на безтерміновий строк, перебуваючи на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області.

При цьому, позивач продовжувала працювати на державній службі, що сторонами за час розгляду справи спростовано не було.

Станом на 01.05.2016 року позивач мала стаж роботи на державній службі 11 років 1 місяць 27 днів. Загальний стаж державного службовця станом на 26.02.2021 року, тобто на дату звільнення з державної служби на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», становив 15 років 11 місяців 22 днів.

28.08.2023 року позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про переведення (перерахунку) її з пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV на пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ.

За принципом екстериторіальності вищевказана заява позивача від 28.08.2023 року була передана на розгляд Головному управлінню Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Разом з тим, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №189/03-16 №49 від 01.09.2023 року позивачу було відмовлено в переході на інший вид пенсії у зв`язку з тим, що призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №889-VІІІ не передбачено.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням пенсійного органу, позивач оскаржила його в судовому порядку в межах адміністративної справи №420/27467/23.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.11.2023 року у справі №420/27467/23, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2024 року, було визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №49 від 01.09.2023 року про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.08.2023 року та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.

Суд при вирішенні справи звернув увагу, що висновки пенсійного органу про відсутність у позивача права переходу на пенсію за нормами Закону України "Про державну службу" у зв`язку з відсутністю необхідного пенсійного віку, є не обґрунтованими, оскільки таке право у позивача пов`язане лише з певним стажем роботи особи на посаді державного службовця, визначеного пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу", які не містять обмежень щодо виду пенсії: за віком чи по інвалідності.

Разом з тим, на виконання рішення суду від 03.11.2023 року у справі №420/27467/23, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянуло заяву позивача від 28.08.2023 року щодо переходу на пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ та винесло рішення №140/03-16 №49 від 18.03.2024 року, яким повторно відмовило у проведенні перерахунку пенсії, посилаючись на те, що на дату звернення за перерахунком пенсії позивач не досягла пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону №1058-IV 60 років, а діючим законодавством не передбачено призначення пенсії відповідно до Закону №889-VІІІ жінкам з більш раннього віку.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №140/03-16 №49 від 18.03.2024 року та вважаючи його протиправним, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом у справі №420/27669/24.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши адміністративний позов, відзиви, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях закріплені у Законі України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VІІІ (далі - Закон №889-VІІІ).

Підпунктом 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 року (далі Закон №3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, згідно ч.9 ст.37 Закону №3723-XII пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Згідно ч.10 ст.37 Закону №3723-XII якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі.

Аналізуючи вищевказане, приписи Закону №3723-XII не пов`язують можливість нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення відповідного певного віку.

Такого висновку також дійшов П`ятий апеляційний адміністративний суд у постанові від 26.02.2024 року у справі №420/27467/23.

Як було встановлено судом вище, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, повторно розглядаючи заяву позивача від 28.08.2023 року щодо переходу на пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ, винесло рішення №140/03-16 №49 від 18.03.2024 про відмову у проведенні перерахунку пенсії, протиправно посилаючись на те, що на дату звернення за перерахунком пенсії по інвалідності згідно Закону України №889-VІІІ позивач не досягла пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону №1058-IV.

У той же час суд зазначає, що можливість переходу (перерахунку) пенсії по інвалідності згідно Закону №889-VІІІ не залежить від досягнення особою конкретного пенсійного віку, оскільки таке право пов`язане лиш е зі стажем роботи на посаді державного службовця, визначеного пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ, які, при цьому, не містять обмежень щодо виду пенсії.

Представниками відповідачів за час розгляду справи також не було наведено законодавчих підстав, які пов`язують можливість перерахунку пенсії по інвалідності згідно Закону №889-VІІІ за наявності, зокрема, відповідного пенсійного віку для жінок у розмірі 60 років.

Разом з тим варто зазначити, що суд не враховує посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в листі від 28.06.2024 року на те, що чинним законодавством не передбачено призначення пенсії по інвалідності згідно Закону України №889-VІІІ, оскільки зазначеним доводам надавалась оцінка судом при вирішенні адміністративної справи №420/27467/23, та рішення в якій набрало законної сили 26.02.2024 року.

За ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Аналізуючи вищезазначені обставини справи, суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області №140/03-16 №49 від 18.03.2024 року є таким, що прийнято необґрунтовано, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо зобов`язальних вимог суд зазначає наступне.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Слід наголосити, що у справі №420/27669/24 спір виник щодо права перерахунку (переведення) пенсії позивача на пенсію державного службовця по інвалідності відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у сукупності із пунктами 10, 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12.09.2023 року у справі №560/8328/22, де предметом спору були аналогічні правовідносини, вимоги позивача зобов`язати обрахувати пенсію за віком з урахуванням заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, є передчасними, оскільки стосуються розміру пенсійних виплат, який ще не обрахований суб`єктом владних повноважень, який наділений такою дискрецією, наслідки якої можуть бути предметом перевірки судом на відповідність критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, а отже така вимога спрямована на майбутнє, через що не підлягає задоволенню з огляду на те, що судовому захисту підлягає тільки порушене право.

Враховуючи вищевказане, позовні вимоги зобов`язального характеру в частині призначення позивачу з 28.08.2023 року пенсії державного службовця у розмірі 60% від заробітку, враховуючи довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, затвердженої Постановою правління ПФ України від 17.01.2017 року №1-3 №80 від 23.08.2023 року, задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними.

При цьому суд зауважує, що згідно з правовими висновками Верховного Суду у наведеній справі для призначення пенсії за віком за Законом №3723-ХІІ особі, яка на час звернення за її призначенням не є державним службовцем, проте відповідає критеріям, визначеним у пункті 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, використовується розмір заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а не розмір заробітної плати, яку така особа отримувала під час перебування на державній службі.

Вищевказаний правовий висновок було також враховано у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2025 року у справі №420/15752/24.

Враховуючи встановлені обставини справи суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перевести ОСОБА_1 з 28.08.2023 року з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV на пенсію по інвалідності згідно із Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII.

В іншій частині заявлених позовних вимог зобов`язального характеру суд відмовляє за вищенаведених обставин.

Щодо зобов`язальної вимоги до Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області щодо надання до суду звіту про виконання судового рішення протягом одного місяця з дати набрання судовим рішенням законної сили, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення ч.1 статті 382 КАС України не є імперативними, тобто, передбачають право суду діяти на власний розсуд в залежності від обставин справи. Суд вважає, що за своїм змістом такі заходи контролю за виконанням судового рішення є додатковим засобом для спонукання суб`єкта владних повноважень до вчинення дій з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду у визначений чинним законодавством спосіб.

Крім того, за ч.5 ст.382 КАС України за письмовою заявою заявника суд під час ухвалення рішення суду може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати звіт про його виконання.

Отже, приписами ст.382 КАС України передбачено необхідність подання окремої письмової заяви про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів адміністративної справи, позивачем окремої письмової заяви до суду надано не було, водночас, було заявлено клопотання про подання звіту по справі в прохальній частині адміністративного позову, що не відповідає вимогам статті 382 КАС України.

За таких обставин, наразі відсутня необхідність застосування положень статті 382 КАС України одночасно з прийняттям рішення по суті позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судового збору не здійснювати.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №140/03-16 №49 від 18.03.2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перевести ОСОБА_1 з 28.08.2023 року з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV на пенсію по інвалідності згідно із Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повне найменування учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, 158б, )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, )

Суддя О.В. Білостоцький