Справа № 320/49005/24
Суддя: Жук Р.В.
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року м. Київ справа №320/49005/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жука Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

І. Зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), в якому просить суд

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 09 серпня 2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити та здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 з 09 серпня 2024 року з виплатою заборгованості з пенсії за час припинення її виплати.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що він перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримував пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з 22 травня 2020 року.

З 11 серпня 2020 року позивач, як він вказує у своїй позовній заяві, призначений на службу в Державне бюро розслідувань.

Позивач вказує, що після набрання 09 серпня 2024 року чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ , яким, серед іншого, внесено зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», згідно з яким абзац перший преамбули, частину першу статті 1. частину другу статті 2. пункт «б» частини першої статті 12. частину другу статті 17:. частину сьому статті 30 після слів «Національна поліція» у всіх відмінках доповнено словами «Державне бюро розслідувань», відповідач припинив виплату позивачу пенсії за вислугу років.

Позивач не погоджується з такими діями відповідача з огляду на те, що пенсія за вислугу років йому призначена у 2020 році, а призначення на службу відбулося до Державного бюро розслідувань з 11 серпня 2020 році, а тому, враховуючи те, що закон зворотної сили в часі не має, зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, а деяких інших осіб» не можуть вплинути на виплату позивачу раніше призначеної пенсії, у зв`язку з чим, звернувся з відповідною заявою щодо поновлення виплати пенсії до відповідача, проте, відповідач відмовив у поновленні пенсійної виплати, що стало підставою для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Відповідач будь-яких письмових пояснень, відзиву або заперечень проти позову до суду не надав.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Копія ухвали суду разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримані уповноваженою особою відповідача 13 грудня 2024 року безпосередньо в приміщенні суду, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Пунктом 2 частини першої статті 263 КАС України передбачено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Враховуючи вимоги статті 263 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з частиною другою статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі наказу Національної поліції України від 20 травня 2020 року № 504 о/с «По особовому складу» відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77.

Як вбачається з наданої суду копії протоколу за пенсійною справою - (НПУ) від 27 липня 2020 року, позивачу з 22 травня 2020 року призначено пенсію за вислугу років.

Згідно наявної в матеріалах справи копії довідки № 442 від 18 вересня 2024 року, виданої Державним бюро розслідувань, ОСОБА_1 з 11 серпня 2020 року до теперішнього часу проходить службу на посаді начальницького складу в Державному бюро розслідувань, що також підтверджується наданою суду копією контракту про проходження служби у Державному бюро розслідувань від 01 вересня 2020 року № 125 (контракт укладений на шість років з 01 вересня 2020 року).

У вересні 2024 позивач звернувся до відповідача з заявами, в яких зазначив про припинення виплати йому пенсії і просив поновити таку виплату.

У відповідь на заяву Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 06 вересня 2024 року № 35192-34060/С-02/8-2600/24 та від 25 вересня 2024 року № 37538-37638/С-02/8-2600/24 повідомило, що позивачу припинено з 01 вересня 2024 року нарахування та виплату пенсії відповідно до статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», а також зазначено про наявність надміру сплачених коштів за період з 09 серпня 2024 року по 31 серпня 2024 року у сумі 17 517,10 грн.

Крім того, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 20 вересня 2024 року до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулась представник позивача з адвокатським запитом щодо поновлення виплати пенсії позивачу, проте, листом від 26 вересня 2024 року № 2600-0202-8/188455 у поновленні виплати пенсії позивачу відмовлено з огляду на проходження останнім служби у Державному бюро розслідувань.

V. Оцінка суду.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов таких висновків.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осію» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ), відповідно до якого держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Умови пенсійного забезпечення визначені у статті 2 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII, згідно з положеннями частини першої якої, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Як вже було зазначено судом, на момент призначення пенсії позивачу (22 травня 2020 року), редакція частини другої статті 2 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII визначала, що Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

Водночас, 09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ (далі - Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX), яким, зокрема, внесено зміни до частини другої статті 2 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII, а саме після слів «Національна поліція» в усіх відмінках доповнено словами: «Державне бюро розслідувань» у відповідному відмінку.

З урахуванням змін, частина друга статті другої Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ визначає, що пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

Суд наголошує, що відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (стаття 58 Конституції України).

Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні від 13 травня 1997 року № 1-зп, Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Наведене в сукупності дозволяє суду дійти висновку, що внесення з 09 серпня 2024 року змін до частини другої статті 2 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, згідно із якими правило припинення виплати пенсії на період проходження служби у разі повторного прийняття на військову службу розповсюдилось на проходження служби в органах Державного бюро розслідувань, не може бути застосовано до правовідносин щодо призначення осіб до органів Державного бюро розслідувань під час перебування їх на пенсійному обліку за Законом України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, які виникли до набрання чинності вказаних законодавчих змін з огляду на те, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України.

Суд ще раз зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що позивач з 2020 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, також з серпня 2020 року був працевлаштований у Державному бюро розслідувань, тобто, на переконання суду, обмеження, встановлені частиною другою статті 2 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, які набули чинності 09 серпня 2024 року, на позивача не поширюються

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо припинення виплати позивачу пенсії є протиправними, у зв`язку з чим, суд вважає, що належним способом захисту буде задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними вказаних дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та зобов`язання поновити виплату пенсії позивачу, проте, не з 09 серпня 2024 року, як вказує позивач, а з 01 вересня 2024 року, оскільки судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що виплата пенсії позивачу була припинена саме з 01 вересня 2024 року, а за період з 09 серпня 2024 року по 31 серпня 2024 року позивачу сплачено 17 517,10 грн.

Щодо вимоги позивача виплатити заборгованість по пенсії за час припинення її виплати, суд зазначає таке.

Спірними обставинами в даній справі є наявність у позивача права на отримання пенсії в зв`язку з набранням законної сили Законом України від 18 липня 2024 року № 3886-IX .

Оскільки відповідачем пенсія в спірний період взагалі не нараховувалась, наразі відсутні докази того, що нарахована пенсія не буде виплачена. При цьому, суд захищає порушене право, а не те, яке може бути порушене відповідачем.

Таким чином, вимоги виплатити заборгованість з пенсії за час припинення її виплати є такими, що заявлені на майбутнє, а тому задоволенню не підлягають.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно частини другої статті 2 КАС України справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

VI. Судові витрати.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, а матеріали справи не містять доказів понесення сторонами інших судових витрат, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат та компенсації судових витрат за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, відсутні.

Керуючись статтями 132, 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, починаючи з 01 вересня 2024 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, починаючи з 01 вересня 2024 року.

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жук Р.В.