Справа № 200/8009/24
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року справа №200/8009/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Гаврищук Т.Г. суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 р. у справі № 200/8009/24 (головуючий І інстанції Голошивець І.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області, що полягають у відмові в листі від 07.11.2024 0500-0203-8/107698 здійснити помісячний розрахунок, нарахування та виплати учаснику бойових дій ОСОБА_1 , на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків виплати» №2050 компенсацію за втрату частини пенсії за весь час прострочення, у зв`язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії у розмірі 609375,25 грн. за період з 15 серпня 2019 по 05 березня 2024 року (день з якої розпочалась виплата перерахованої пенсії);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити помісячний розрахунок, нарахування та виплату учаснику бойових дій ОСОБА_1 на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків виплати» №2050 компенсацію за втрату частини пенсії за весь час прострочення, у зв`язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії у розмірі 609375,25 грн. за період з 15 серпня 2019 по 05 березня 2024 року (день з якої розпочалась виплата перерахованої пенсії).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою задовольнити позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів зазначає, що суд першої інстанції помилково визнав звернення передчасним, аргументуючи це невиплатою заборгованості. Однак, згідно з листом Головного управління Пенсійного фонду України від 07.11.2024, відповідач у жовтні 2024 року здійснив часткову виплату заборгованості (2361,00 грн. за жовтень, листопад, грудень 2024 року).

При цьому позивач втратив частину доходів з 15.08.2019 по дати цих виплат, що підтверджує обґрунтованість позову.

Судове рішення має бути законним і відповідати встановленим нормам права, тому суд першої інстанції був зобов`язаний задовольнити позов хоча б у частині вже виплачених сум.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13.12.2022 року по справі №200/11408/19-а, яке набрало законної сили 01.03.2023 року, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо підготовки, оформлення та подання до територіального Пенсійного органу документів для призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугою років; зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області підготувати, оформити та подати до територіального Пенсійного органу документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років з 15.08.2019, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні. У задоволенні решти позовних вимог, - відмовлено.

На виконання рішення суду Сектором з питань пенсійного забезпечення ГУНП в Донецькій області листом, який адресовано Начальнику ГУ ПФУ в Донецькій області, від 27.03.2023 №48/34/01-2023 повідомлено, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.12.2022 у справі № 200/11408/19-а та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 01.03.2023 у справі № 200/11408/19-а направлено матеріали для призначення пенсії за п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на ОСОБА_1 з 15.08.2019. Також зазначено, що ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 24.06.2019 № 241 о/с з 24.06.2019, вислуга років на 24.06.2019 складає у календарному обчисленні 23 роки 10 місяць 10 днів. Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 03.07.2019 № 260 о/с ОСОБА_1 оголошена вислуга років на 24.06.2019 у пільговому обчисленні 31 рік 03 місяці 00 днів.

Рішенням відповідача від 04.04.2023 № відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідної календарної вислуги років, передбаченої п.а ст.12 Закону №2262. У рішенні відповідача зазначено, що відповідно до п.а ст.12 Закону №2262 для призначення пенсії за вислугу років особам, які звільнились зі служби в період з 01.10.2018 по 30.09.2019 і на день звільнення необхідно мати вислугу 24 календарних роки і більше. В наданому пакеті документів для призначення пенсії за вислугу років, а саме в поданні про призначення пенсії від 27.03.2023 №48/34/01-2023 загальна вислуга років станом на 24.06.2019 складає 31 рік 03 місяці 00 днів та в грошовому атестаті від 06.03.2023 №70 у календарному обчисленні становить 23 роки 10 місяців 10 днів.

Вважаючи рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28.06.2023 року у справі №200/1716/23, яке набрало законної сили 14.12.2023 року, було вирішено: позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 04.04.2023 № про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років у пільговому обчисленні 31 рік 03 місяці 00 днів, як учаснику бойових дій.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити, нараховувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 12 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" - з 15.08.2019 року на підставі подання Головного управління Національної поліції в Донецькій області про призначення пенсії від 27.03.2023 №48/34/01-2023 і з урахуванням вислуги років у пільговому обчисленні 31 рік 03 місяці 00 днів, як учаснику бойових дій.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії протоколу за пенсійною справою (НПУ) від 30.01.2024 року позивачу було призначено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області пенсію у розмірі 13698,14 грн. з 15.08.2019 року.

Позивачем на адресу відповідача був надісланий запит від 01.11.2024 року, в якому він просив зокрема його повідомити коли перед ним буде погашено заборгованість з пенсії та просив здійснити помісячний розрахунок, нарахування та виплату йому на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати» №2050 компенсації за втрату частини пенсії за весь час прострочення з зв`язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії з 15.08.2019 по 05.03.2024 року (день з якої розпочалась виплата призначеної пенсії).

Відповідачем було надано відповідь від 07.11.2024 року №0500-0203-8/107698, в якій зокрема, зазначено, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.06.2023 по справі № 200/1716/23 (далі - Рішення суду), яке набрало законної сили 14.12.2023, Головним управлінням проведено нарахування пенсії та розрахована заборгованість за період з 15.08.2019 по 31.12.2023 у сумі 609375,25 грн. Заборгованість за Рішенням суду, за період з 15.08.2019 по 31.12.2023 у загальній сумі 609375,25 грн облікована в Головному управлінні відповідно до Порядку №1165. Головним управлінням в жовтні 2024 року проведено виплату коштів на погашення заборгованості в межах бюджетних призначень в розмірі 2361,00 грн. Залишок пенсійних виплат, нарахованих згідно Рішення суду за минулий період, станом на дату підготовки відповіді складає 607014,25 грн.

Щодо здійснення нарахування компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строку виплати повідомило, що відповідно до статті 4 Закону № 2050 виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Оскільки виплата пенсійних коштів, нарахованих на виконання Рішення суду, проводиться органами Пенсійного фонду України в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат відповідно до Порядку № 1165, вина органу Пенсійного фонду України щодо невиплати нарахованих коштів відсутня. Враховуючи зазначене, для нарахування компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати немає законних підстав.

Разом із відзивом та на виконання вимог ухвали Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/8009/24 від 29.11.2024 року відповідачем були надані копії: протоколу за пенсійною справою позивача від 10.12.2024 року; перерахунку пенсії від 01.01.2024 року; довідка про виплачену доплату до пенсії відповідно до рішення суду від 28.06.2023 №200/1716/23 складеною по позивачу та розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою позивача.

З вищезазначених доказів, судом було встановлено, що позивачу розраховано на доплату (виплату, утримання) пенсії з серпня 2019 по грудень 2023 року суму виплати у розмірі 609 375,25 грн., в графі «підстава для здійснення розрахунку» зазначено рішення суду; на погашення заборгованості на виконання рішення суду від 28.06.2023 по справі №200/1716/23 відповідачем позивачу було виплачено: 21.10.2024 2361,00 грн.; 12.11.2024 2361,00 грн. та 09.12.2024 2361,00 грн.; залишок боргу становить 602 292,25 грн.

Слід зауважити, що відповідно до наявних в матеріалах справи копій протоколу з пенсійної справи позивача від 30.01.2024 та від 10.12.2024 в графі «дата звернення» зазначено 14.12.2023 року.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При нарахуванні компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати слід керуватися Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат» (далі - Закон № 2050-III), Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів в зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 (далі - Порядок № 159).

Стаття 1 Закону № 2050-III визначає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону № 2050-III, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

У відповідності до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 даного Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пунктом 2 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, страхові виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Згідно з пунктом 4 цього Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Тобто, з аналізу норм Закону № 2050-III та Порядку №159 вбачається, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії; 2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата); 3) наявні порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 4) відбулася затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації передбаченої Законом № 2050-ІІІ та Порядком № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). Компенсація за порушення строків виплати такого доходу, який не має разовий характер, проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Таким чином, за змістом наведених норм обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає лише у випадку порушення встановлених строків їх виплати. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

При цьому, використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив раніше у постановах від 19 грудня 2011 року (справа №6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа №21-2003а16). Такий підхід підтримано і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 3 липня 2017 року (справа №521/940/17).

Також колегія суддів враховує, що Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02 квітня 2024 року справа №560/8194/20 вважала за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.06.2021,17.11.2021, 27.07.2022, 11.05.2023 (справи №№ 240/186/20, 460/4188/20, 460/783/20,460/786/20, відповідно) про застосування строків звернення до суду з адміністративним позовом у правовідносинах щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати відповідно до Закону № 2050-ІІІ та сформулювати такі висновки:

а) у спорах цієї категорії справ суди повинні застосовувати шестимісячний строк звернення до суду з позовом, визначений частиною першою статті 122 КАС України, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів;

б) нарахування і виплата компенсації втрати частини доходів у випадку порушення строку їх виплати зокрема і пенсії, проводиться у чітко визначений Законом № 2050-ІІІ строк у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Тому особі, права якої порушені невиконанням обов`язку нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення строків їх виплати, достовірно відомо про час та розмір виплаченої заборгованості. При цьому така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про розмір належної до виплати компенсації, порядок її нарахування і підстави виплати/невиплати;

в) з першого дня наступного місяця після отримання заборгованості з виплати пенсії за попередні періоди особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів і з цього дня починається перебіг шестимісячного строку звернення з позовом до суду. Звернення до суду з позовом про нарахування і виплату компенсації втрати частини доходів після закінчення цього строку є підставою, передбаченою пунктом 8 частини першої статті 240, для залишення позовної заяви без розгляду;

г) отримання листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на заяву не змінює час, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить про час, коли особа почала вчиняти активні дії щодо реалізації свого права на отримання компенсації у позасудовому чи судовому порядку. Відповідно з вказаної дати не може розпочинатись відлік строку звернення з позовом до суду.

Як встановлено судами, в матеріалах справи відсутні докази виплати позивачу заборгованості після перерахунку пенсії на виконання рішення суду від 28.06.2023 року по справі №200/1716/23, яким визначено суму заборгованості у період з 15.08.2019 по 31.12.2023 року у розмірі 609375,25 грн.

Позивач та відповідач підтверджують не виплату усієї заборгованості донарахованої пенсії. Отже, відповідні суми, які підлягають виплаті позивачу, не виплачені.

Колегія суддів наголошує, що виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу (заборгованості з пенсії), отже, до виплати належних особі сум пенсії за рішенням суду, відсутня протиправність в діях відповідача щодо не нарахування та невиплати компенсаційних виплат.

З огляду на викладене, ці вимоги є передчасними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2020 у справі №200/10820/19-а, від 18.09.2018 у справі № 522/535/17, №818/1429/17 від 25.04.2019 та у справі №818/1393/17 від 12.11.2019, від 16.05.2019 у справі № 134/89/16-а, від 10.02.2020 у справі № 134/87/16-а, від 05.03.2020 у справі № 140/1547/19, від 16.04.2020 року у справі №220/11292/19-а, від 21 січня 2021 року у справі №160/35/20; від 21 грудня 2020 року у справі №520/2226/19; від 11 грудня 2020 року у справі № 200/10820/19-а, від 18 травня 2023 року у справі № 200/14129/19-а, від 20 квітня 2023 року у справі №200/11746/19-а, від 24 січня 2023 року у справі № 200/10176/19-а, від 02 квітня 2024 року справа №560/8194/20, від 27 червня 2024 року у справі №520/17342/18, від 31 липня 2024 року у справі №480/1704/19.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 р. у справі № 200/8009/24 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 р. у справі №200/8009/24 залишити без змін.

Повне судове рішення складено 22 травня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді А.А. Блохін

І.В. Сіваченко