Справа № 160/13875/24
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2025 року м. Дніпросправа № 160/13875/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року (суддя 1-ї інстанції Бухтіярова М.М.) в адміністративній справі №160/13875/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

28.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач-2), в якій з урахуванням уточнень просив суд:

-визнати протиправними дії та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 22.04.2024 №76;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 15.04.2024, зарахувавши до страхового стажу періоди проходження військової служби з 22.08.1990 по 15.08.2000.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він брав участь в АТО, має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням від 09.07.2021 та довідкою Військової частини від 24.02.2021 №6, 15.04.2024 звернувся до відповідача-1 з заявою про призначення пенсії відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За принципом екстериторіальності рішенням від 22.04.2024 відповідач-2 розглянув заяву та відмовив в призначенні пенсії, у зв`язку із ненаданням довідки про проходження військової служби в особливий період за формою, а також не зарахував до страхового стажу період проходження військової служби у період з 22.08.1990 по 15.08.2000. Позивач зазначає, що у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 25.07.2000 містяться записи, які підтверджують, що у період з 01.08.1986 по 15.08.2000 він проходив службу в армії. Крім того, згідно з витягом із послужного списку, що у період з 22.08.1990 по 15.08.2000 позивач проходив військову службу. За таких обставин, вважає оспорюване рішення протиправним, просить задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 липня 2024 року залучено до участі у справі в якості відповідача-3 - Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (, місцезнаходження: 43026, Волинська область, м. Луцьк, вул. Кравчука, буд.22В) №76 від 22.04.2024 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (, місцезнаходження: 43026, Волинська область, м. Луцьк, вул. Кравчука, буд.22В) зарахувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до страхового стажу період проходження військової служби з 22.08.1990 по 15.08.2000.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (, місцезнаходження: 43026, Волинська область, м. Луцьк, вул. Кравчука, буд.22В) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 15.04.2024 про призначення пенсії відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Розподіл судових витрат у справі не здійснювався.

Відповідачем-3 на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що записами трудової книжки позивача підтверджено проходження ним військової служби з 01 серпня 1986 року по 15 серпня 2000 року та, те, що трудова книжка в частині спірного періоду оформлена у відповідності до вимог законодавства, вказані записи містять номер та дату наказу командира Військової частини НОМЕР_3 , а також підпис командира та печатку Військової частини НОМЕР_3 , оскільки не врахував, що відповідно до пункту 4 Інструкції завіряється кожний запис про прийом, переведення або звільнення. Відтак, оскільки записи в трудовій книжці позивача виконані без дотримання вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вважає, що підстав для зарахування періоду служби зазначеної у трудовій книжці немає.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні.

Відповідач-1 та відповідач-2 правом подання відзивів на апеляційну скаргу не скористались.

В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого 12.05.2014 Ленінським РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС у Дніпропетровській області; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; має статут учасника бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_5 від 09.07.2021).

Відповідно до довідок Військової частини НОМЕР_6 від 24.02.2021 №6 та 05.07.2021 №738 ОСОБА_1 у період з 25.05.2020 по 25.12.2020 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах і в період здійснення зазначених заходів.

Згідно із довідкою Військової частини НОМЕР_7 від 26.03.2024 №506 позивач перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_7 з 11.12.2021 і по теперішній час.

15.04.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ВОГ №3 (сервісний центр) із заявою про призначення пенсії за віком.

Згідно з розпискою-повідомленням до заяви від 15.04.2024 за вх.№2664 позивачем долучено копії наступних документів: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру; заява про призначення/перерахунок пенсії; паспорт; інший документ (додаток_6) №738; інший документ (витяг з послужного списку) б/н від 12.04.2024.

За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 22.04.2024 №76 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Означене рішення від 22.04.2024 №76 обґрунтоване наступним.

Згідно наданих до заяви документів про стаж, страховий стаж становить 16 років 2 місяці 18 днів. До страхового стажу не зараховано період проходження військової служби з 22.08.1990 по 15.08.2000 згідно з трудової книжки від 25.07.2000 НОМЕР_1 , оскільки відсутній наказ про зарахування на службу, витяг з послужного списку не містить реєстраційного номера та дати видачі, також відсутні накази та дати наказів про зарахування, відрахування зі служби. Також, заявник надав довідки від 24.02.2021 №6 та від 05.07.2021 №738 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, передбачену Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій, які не відповідають додатку 4 до Порядку (не зазначено, в яких населених пунктах виконував бойові завдання, та не зазначено, що надана довідка є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій).

Прийняте рішення: відмовити гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу та відсутністю підстав для призначення пенсії.

Відповідно до роздруківки розрахунку стажу з урахуванням особливостей трудової діяльності та перетину періодів (форма РС-право) номер ПС: 76 на дату звернення 15.04.2024, страховий стаж позивача становить 16 років 02 місяців 18 днів, до якого зараховано наступні періоди:

- з 01.09.1986 по 28.06.1990 навчання у вищих/середн.НЗ 03 роки 09 місяців 28 днів;

- з 01.02.2001 по 03.01.2003 01 рік 11 місяців 03 дні;

- з 06.01.2003 по 23.10.2003 0 років 09 місяців 18 днів;

- з 02.04.2004 по 31.12.2004 0 років 09 місяців 0 днів;

- з 21.11.2005 по 10.02.2006 0 років 01 місяць 12 днів;

- з 10.07.2006 по 20.09.2010 04 роки 03 місяці 0 днів;

- з 01.10.2018 по 31.12.2018 0 років 03 місяці 0 днів;

- з 19.09.2019 по 31.10.2019 0 років 01 місяць 17 днів;

- з 01.11.2019 по 30.11.2021 02 роки 01 місяць 0 днів;

- з 01.12.2021 по 10.12.2021 0 років 01 місяць 0 днів;

- з 11.12.2021 по 31.12.2021 військова служба-інша 0 років 01 місяць 0 днів;

- з 01.01.2022 по 31.12.2023 військова служба-інша 02 роки 0 місяців 0 днів.

Не погодившись з відмовою у призначенні пенсії та з незарахуванням до страхового стажу періоду проходження військової служби з 22.08.1990 по 15.08.2000, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково дійшов до висновку про їх обґрунтованість.

Суд апеляційної інстанції переглядаючи судове рішення доходить наступних висновків.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частина третя статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Пунктом четвертим частини першої статті 115 Закону № 1058-IV визначено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають - військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Статтею 56 Закону №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також: в) військова служба.

За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону №1788-ХІІ, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 6 Порядку №637 для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, розвідувальних органів, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ.

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція неодноразово виснувалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 29 березня 2023 року у справі №360/4129/20, від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.07.2000, позивач у період з 01.08.1986 по 15.08.2000 проходив дійсну військову службу у Збройних Силах України (особова справа, наказ командира в/ч НОМЕР_3 №142 від 25.07.2000) (запис №1).

Трудова книжка позивача в частині спірного періоду оформлена у відповідності до вимог законодавства, в трудовій книжці містяться відомості про проходження позивачем військової служби з 01.08.1986 по 15.08.2000, вказані записи містять номер та дату наказу командира Військової частини НОМЕР_3 , а також підпис командира та печатку Військової частини НОМЕР_3 .

Разом з цим, матеріалами справи підтверджено та не заперечено відповідачами, що позивачем разом із трудовою книжкою зокрема надавався витяг з Послужного списку капітана ОСОБА_1 , начальника продовольчої та речової служби відділення матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_7 , виданого 12.04.2024 командиром Військової частини НОМЕР_7 , згідно з яким позивач проходив службу на таких посадах та у таких Військових частинах:

з 22.08.1990 по 08.08.1992 начальник речової служби Військової частини НОМЕР_8 ( АДРЕСА_2 край);

з 08.08.1992 по 17.10.1992 в розпорядженні начальника управління Залізничних військ МОУ (н.п.Ліствений, Хабаровський край);

з 17.10.1992 по 29.07.1996 начальник речової служби тилу Військової частини НОМЕР_9 ( АДРЕСА_3 );

з 29.07.1996 по 26.11.1999 начальник речової служби Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 );

з 26.11.1999 по 15.08.2000 в розпорядженні начальника управління Залізничних військ МОУ (м.Дніпро).

Як вбачається з рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №76 від 22.04.2024 та апеляційної скарги, в якості підстави для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду проходження військової служби з 22.08.1990 по 15.08.2000 стала відсутність у трудовій книжці наказу про зарахування на службу, та те, що витяг з послужного списку не містить реєстраційного номера та дати видачі, також відсутні накази та дати наказів про зарахування, відрахування зі служби.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до означених тверджень Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, оскільки обов`язок щодо заповнення трудової книжки, як і виготовлення витягів з послужного списку військовослужбовців покладено саме на військову частину.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З наведеної норми права слідує, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто таким працівником. Обов`язок ведення трудових книжок (заповнення, внесення відповідних записів та їх засвідчення з проставленням печатки підприємства або відділу кадрів, внесення виправлень та/або змін до записів) законодавцем покладено на адміністрацію підприємств (власника або уповноважений ним орган). Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

За таких обставин, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що трудова книжка позивача в частині спірних періодів не містить неправдиві або недостовірні відомості, жодних виправлень, підчисток та/або наведень щодо вказаних періодів трудової діяльності позивача, зворотнього відповідачами не доведено. А тому зазначені скаржником зауваження, як-то відсутність наказу про зарахування на службу в трудовій книжці дійсно не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні спірного періоду проходження військової служби до страхового стажу.

Крім того, суд звертає увагу, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи. Не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а.

В контексті наведеного та доводів Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, покладених ним в основу апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції враховує, що за частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органи пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Отже, відповідач, маючи сумніви щодо підтвердження факту наявності у позивача необхідного страхового стажу, враховуючи конкретні обставини цієї справи, мав право на звернення до військових частин, в яких проходив службу останній, із вимогою про надання необхідних додаткових документів, здійснення відповідної перевірки достовірності поданих відомостей та умов праці, передбачених законодавством для визначення права на пенсію, проте доказів вчинення таких дій суб`єктом владних повноважень у ході судового розгляду надано не було.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про протиправність оскаржуваного рішення відповідача-3 та з метою відновлення прав та інтересів позивача, зобов`язав пенсійний орган зарахувати до страхового стажу останнього спірний період проходження військової служби з повторним розглядом заяви про призначення пенсії відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 15.04.2024.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року в адміністративній справі №160/13875/24 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 21 травня 2025 року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак