Справа № 320/6724/24
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2025-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2025 року справа №320/6724/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АБС ТЕХ" до Відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "АБС ТЕХ" із позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 18.01.2022 №326643 у сумі 17 000 грн до Товариства з обмеженою відповідальністю "АБС ТЕХ", ідентифікаційний код 43054709 (01601, м. Київ, Печерський узвіз, 3, офіс 403).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "АБС ТЕХ" заперечує правомірність винесеної Відділом державного нагляду (контролю) у місті Києві Державної служби України з безпеки на транспорті постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №326643 від 18.01.2022, вважаючи її незаконною та необґрунтованою. Позивач зазначає, що він не є автомобільним перевізником у розумінні статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" та не може бути суб`єктом відповідальності за порушення статті 60 цього закону.

Позивач посилається на договір оренди транспортних засобів №03/2020 від 21.03.2020, відповідно до якого транспортний засіб спеціалізований вантажний самоскид MERCEDES-BENZ ACTOR 411, реєстраційний номер НОМЕР_1 був переданий іншій юридичній особі, а саме ТОВ "Академбудсервіс". Таким чином, на момент проведення перевірки обов`язки щодо забезпечення дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт покладалися на орендаря.

Позивач також стверджує, що рейдова перевірка, за результатами якої складено акт №292717 від 14.12.2021, була проведена з порушенням законодавчо встановлених процедур без зупинення транспортного засобу, без присутності водія та без належної ідентифікації особи, яка керувала самоскидом. В акті перевірки не зазначено прізвище та ініціали водія, що, на думку позивача, свідчить про необґрунтованість висновків щодо порушень та відсутність доказів фактичного порушення позивачем вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Позивач у позовній заяві посилається на пояснення ОСОБА_1 , 24.09.1995, який у грудні 20221 року працював у ТОВ «Академбудсервіс» і здійснював від імені ТОВ «Академбудсервіс» перевезення вантажів самоскидом MERCEDES-BENZ ACTOR 411, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вказана особа працювала у ТОВ «Академбудсервіс», на підтвердження чого надано копію трудової книжки ОСОБА_1 та посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії «С» з 15.11.2013.

Окрім того, позивач вказує на факт ненадання належного повідомлення про розгляд справи, чим було порушено його право на захист та участь у процесі прийняття рішення. Відділ державного нагляду (контролю) у місті Києві Державної служби України з безпеки на транспорті направив повідомлення рекомендованим листом, проте докази його вручення позивачу відсутні, що суперечить вимогам пунктів 25, 26 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567.

На підставі викладеного, позивач вважає, що постанову про накладення штрафу прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому вона підлягає скасуванню. Позивач також наголошує, що дії Відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві Державної служби України з безпеки на транспорті, пов`язані з проведенням перевірки та прийняттям постанови, суперечать принципу юридичної визначеності, порушують його права та підривають засади адміністративного судочинства щодо забезпечення балансу інтересів сторін у процесі адміністративного розгляду.

Позивач просить суд задовольнити позовні вимоги та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.02.2024 позовну заяву залишено без руху. Протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви, а саме: надати уточнену позовну заяву (два примірники), з урахуванням вказаних судом зауважень, в якій уточнити суб`єктний склад учасників процесу, зокрема, відповідачів, або визначити позовні вимоги до обох відповідачів, вказаних у позовній заяві; надати належні докази отримання оскаржуваного рішення, а в разі необхідності - заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску.

04.03.2024 представником позивача на виконання вимог ухвали суду від 23.02.2024 подано заяву про усунення недоліків позову від 01.03.2024, до якої додано уточнену позовну заяву від 01.03.2024, докази отримання позивачем оскаржуваного рішення, заяву про поновлення строку звернення до суду разом із доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду.

В уточненій позовній заяві позивач додатково обґрунтовує пропуск строку звернення до суду, посилаючись на те, що протягом 2021 2023 років він не здійснював вантажних перевезень та не мав жодних взаємовідносин із відповідачем, що унеможливлювало його обізнаність про винесену постанову.

Позивач наголошує, що копію оскаржуваної постанови №326643 відповідач мав надати суб`єкту господарювання відповідно до пункту 29 Порядку №1567 під розписку або надіслати рекомендованим листом із повідомленням. Однак, згідно з відповіддю АТ "Укрпошта", докази вручення поштових повідомлень позивачу відсутні.

Позивач вказує, що лише в серпні 2023 року, після звернення до АТ "Ощадбанк", позивач дізнався про існування постанови.

З метою з`ясування обставин позивач звернувся до адвоката Яковинця А.І., якому видав довіреність №08/2023 від 08.08.2023. На адвокатський запит відповідач надіслав копії постанови №326643 та інших документів, що підтверджують правові підстави накладення штрафу. Водночас лист АТ "Укрпошта" №1.10.004-20163-23 від 23.11.2023 підтвердив відсутність інформації про вручення поштових відправлень позивачу. Таким чином, позивач обґрунтовує, що до 28.08.2023 він не знав і не міг знати про постанову, що є правовою підставою для поновлення строку звернення до суду.

Дослідивши надані позивачем докази на виконання вимог ухвали суду від 23.02.2024, суд дійшов висновку про те, що в частині надання належних доказів отримання оскаржуваного рішення недоліки позову усунуто.

Водночас у частині зауважень суду щодо уточнення суб`єктного складу учасників процесу, зокрема, відповідачів, недоліки позову усунуто не повною мірою.

Так, в уточненій позовній заяві від 01.03.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "АБС ТЕХ" звертається до суду із позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві та просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві про застосування адміністративно- господарського штрафу від 18.01.2022 №326643 у сумі 17 000 грн до Товариства з обмеженою відповідальністю "АБС ТЕХ", ідентифікаційний код 43054709 (01601, м. Київ, Печерський узвіз, 3, офіс 403).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.04.2024 продовжено Товариству з обмеженою відповідальністю "АБС ТЕХ" процесуальний строк, встановлений ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.02.2024, для усунення недоліків позовної заяви, на 10 календарних днів з дня отримання копії цієї ухвали, протягом якого позивачу необхідно надати уточнену позовну заяву (у кількості примірників відповідно до кількості відповідачів у справі та примірник для суду), в якій уточнити суб`єктний склад учасників процесу, зокрема, відповідача, із зазначенням всіх реквізитів, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

18.04.2024 на адресу суду від позивача надійшли документи по справі, зокрема, уточнена позовна заява від 15.04.2024.

В уточненій позовній заяві від 15.04.2024 позивач звертається до Відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві Державної служби України з безпеки на транспорті із позовом з вимогою визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 18.01.2022 №326643 у сумі 17 000 грн до Товариства з обмеженою відповідальністю "АБС ТЕХ", ідентифікаційний код 43054709 (01601, м. Київ, Печерський узвіз, 3, офіс 403).

Дослідивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку про виконання позивачем вимог ухвали суду від 12.04.2024 та усунення недоліків позовної заяви в повному обсязі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.06.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АБС ТЕХ" до Відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Витребувано докази у справі від позивача та відповідача. Запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позовну заяву. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив. Запропоновано відповідачу подати до суду заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів.

10.07.2024 представником позивача на виконання вимог ухвали суду від 27.06.2024 подано заяву про виконання ухвали суду, до якої додано письмові пояснення, копії відповідних документів.

16.08.2024 відповідачем через підсистему "Електронний Суд" подано відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач заперечує позовні вимоги та наполягає на правомірності винесення постанови №326643 від 18.01.2022 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Відповідач наголошує, що рейдова перевірка, проведена 14.12.2021, була здійснена відповідно до вимог Закону України "Про автомобільний транспорт" та Порядку проведення рейдових перевірок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567. Відповідач зазначає, що під час перевірки було встановлено порушення з боку водія транспортного засобу, а саме відсутність товарно-транспортної накладної, протоколу перевірки та адаптації тахографа, що є обов`язковими документами для здійснення вантажних перевезень.

Відповідач також посилається на статтю 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідно до якої суб`єкт господарювання, що здійснює вантажні перевезення, несе відповідальність за дотримання вимог законодавства. Він наголошує, що згідно зі статтею 18 цього Закону саме автомобільний перевізник зобов`язаний забезпечити наявність необхідної документації у водія.

Окрім того, відповідач заперечує доводи позивача щодо неналежного повідомлення про розгляд справи. Відповідач зазначає, що відповідно до положень пункту 29 Порядку №1567 повідомлення про прийняття постанови було направлено позивачу рекомендованим листом. Відповідач вважає, що відсутність підтвердження вручення повідомлення не може бути підставою для визнання постанови незаконною.

Відповідач також наголошує, що на момент перевірки транспортний засіб був зареєстрований за позивачем, а будь-які документи щодо передачі транспортного засобу в оренду або суборенду не були надані. Відповідач стверджує, що наявність договору оренди сама по собі не звільняє позивача від відповідальності за правопорушення у сфері автомобільного транспорту.

Посилаючись на статті 238, 239, 241 Господарського кодексу України, відповідач аргументує, що застосування адміністративно-господарських санкцій до суб`єкта господарювання є правомірним, якщо встановлено факт порушення господарських норм, а саме недотримання правил перевезення вантажів. Відповідач наголошує, що метою штрафу є забезпечення правопорядку в сфері транспортних перевезень та запобігання аналогічним порушенням у майбутньому.

На підставі викладеного, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки винесена постанова є законною, обґрунтованою та такою, що прийнята відповідно до вимог чинного законодавства України.

19.08.2024 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач додатково зазначає, що відповідач порушив вимоги статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не обґрунтував правомірність прийнятого рішення і не надав належних доказів на підтвердження висновків, викладених у постанові №326643 від 18.01.2022.

Позивач наголошує, що відповідач не здійснив необхідних заходів для встановлення обставин правопорушення. Зокрема, відповідач не провів перевірку транспортного засобу шляхом його зупинення, не зафіксував ділянку дороги, на якій відбулася перевірка, не встановив особу водія та не залучив співробітників поліції для підтвердження факту перевезення вантажу. Позивач вказує, що відповідач не застосував засоби аудіо- та відеофіксації для документування процесу перевірки, що могло б слугувати об`єктивним доказом правомірності винесеної постанови.

Крім того, позивач вказує, що відповідач не пояснив, яким чином здійснювалася перевірка транспортного засобу та як було встановлено факт перевезення вантажу, враховуючи відсутність відповідних доказів. Відповідач не роз`яснив, чому він не здійснив заходів для встановлення особи водія та збору доказів, які могли б підтвердити чи спростувати факт правопорушення.

Позивач наголошує, що акт №292717 від 14.12.2021 складено на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, отриманого із невідомих джерел, і що жодні інші документи щодо перевезення вантажу не перевірялися.

На підставі викладеного, позивач наполягає, що відповідач не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, а тому постанова №326643 від 18.01.2022 є незаконною та підлягає скасуванню.

Відповідач не скористався правом подати заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.05.2025 визнано поважними причини пропуску строку звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "АБС ТЕХ" до суду з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови.

Поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "АБС ТЕХ" строк звернення до суду з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про застосування адміністративно- господарського штрафу від 18.01.2022 №326643 у сумі 17 000 грн до Товариства з обмеженою відповідальністю "АБС ТЕХ".

Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, то відповідно до частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АБС ТЕХ" зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 10.06.2019, номер запису 007087159. Товариство з обмеженою відповідальністю "АБС ТЕХ" взято на облік у ГУ ДПС у м. Києві, ДПІ у Печерському районі, . Основним видом діяльності ТОВ "АБС ТЕХ" є 77.32 "Надання в оренду будівельних машин і устатковання".

14.12.2021 посадовими особами Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на підставі направлення на рейдову перевірку від 09.12.2021 №000304 та щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки у період з 13.12.2021 по 19.12.2021 (відповідно до пункту 13 постанови КМУ від 08.11.2006 №1567) на автодорозі Н-01 Дніпровське шосе було проведено перевірку додержання суб`єктами господарювання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, за результатами якої складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом №292717 від 14.12.2021.

У вказаному акті зазначено, що під час перевірки транспортного засобу Mercedes, реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_3 , що належить ТОВ "АБС ТЕХ" (м. Київ, узв. Печерський, 3, кв. 403, ) виявлено порушення статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" під час перевезення вантажу (ґрунт), про що свідчить наявність вантажу в кузові транспортного засобу, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: на момент перевірки відсутнє посвідчення водія відповідної категорії, товарно-транспортна накладна, протокол перевірки та адаптації тахографу, відповідальність за що передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Крім того, в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом №292717 від 14.12.2021 зазначено, що водієм не надано документу, що посвідчує його особу, а також зафіксовано, що водій з актом ознайомлений, але від підпису та пояснень відмовився.

Надалі Відділом державного нагляду (контролю) у місті Києві Державної служби України з безпеки на транспорті, в особі в.о. начальника Гаврилюк Д.В., на підставі акту №292717 від 14.12.2021 проведення працівниками Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №326643 від 18.01.2022 та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АБС ТЕХ" 17 000 грн за допущення позивачем відсутності посвідчення водія, ТТН, протоколу перевірки та адаптації тахографа на момент проведення перевірки, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, а тому органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 8, частина 2 статті 19 Конституції України).

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Зазначені норми означають, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків. Водночас суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 1 статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі Положення №103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

З огляду на вимоги підпункту 2 пункту 5 Положення №103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 05.04.2001 №2344-III "Про автомобільний транспорт" (далі Закон №2344-III), відповідно до частини 12 статті 6 якого державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

На виконання вимог статті 6 Закону №2344-III постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 затверджено Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок № 1567), який визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Згідно з пунктом 2 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Відповідно до пункту 4 вказаного Порядку державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з пунктом 21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

Відповідно до пункту 22 Порядку №1567 у разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис.

При цьому, положеннями пункту 15 Порядку №1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону №2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

За текстом статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до статті 33 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Згідно з частиною першою статті 34 закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 2344-III до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, пов`язаних з цими перевезеннями, а також технологічні перевезення вантажів, що здійснюються в межах одного виробничого об`єкта без виїзду на автомобільні дороги загального користування.

До комплексу допоміжних операцій, пов`язаних із внутрішніми перевезеннями вантажів автомобільним транспортом, належать: завантаження та розвантаження автомобільних транспортних засобів; перевантаження вантажів на інший вид транспорту чи транспортний засіб; сортування, пакування, обмірювання та маркування вантажу; накопичення, формування або дроблення партій вантажу; зберігання вантажу; транспортно-експедиційні послуги.

Правила перевезень вантажів транспортними засобами затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

За правилами статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

При оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити: дата і місце складання; вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення; вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто; пункти завантаження і розвантаження.

Порядок ведення та надання інформації з реєстру товарно-транспортних накладних визначається Кабінетом Міністрів України.

У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є:

для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг;

для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

За частиною другою статті 49 Закону № 2344-III водій транспортного засобу зобов`язаний: мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень; .

Згідно з частинами першою, другою статті 50 Закону № 2344-III договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

За змістом частини 1 статті 238, частини 1 статті 239 Господарського кодексу України (далі ГК України) за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади адміністративно-господарські санкції, до яких відноситься адміністративно-господарський штраф.

Відповідно до частин 1, 2 статті 241 ГК України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб`єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Отже, за своєю правовою природою штраф, який застосовується до автомобільних перевізників відповідно до статті 60 Закону №2344-III, є адміністративно-господарським штрафом, а тому він може бути застосований виключно до суб`єкта господарювання та у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності у сфері автомобільного транспорту.

Таким чином, системний аналіз вищевказаних правових норм свідчить про те, що відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту, під час перевезення вантажів, несуть перевізники, а не власники транспортних засобів, за умови, що вони не використовують транспортний засіб, а лише володіють майновими правами на нього відповідно до Правил дорожнього руху України.

Крім того, статтею 50 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Позивач зазначає, що він у цих правовідносинах не є автомобільним перевізником, а лише власником транспортного засобу.

Вказане підтверджується договором оренди транспортних засобів від 21.03.2020 №03/2020, згідно з яким ТОВ "АБС ТЕХ" у порядку та на умовах, визначених цим договором, передає, а ТОВ "Академбудсервіс", яке згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців є суб`єктом господарювання, що здійснює діяльність у сфері вантажного автомобільного транспорту (КВЕД 49.41), приймає у строкове платне користування транспортні засоби згідно з переліком до зазначеного договору.

Актом прийому-передачі від 21.03.2020 визначено, що одним із транспортних засобів, переданих ТОВ "Академбудсервіс" на умовах оренди є спеціалізований вантажний самоскид MERCEDES BENZ ACTROS 4144, номерний знак НОМЕР_2 , 2004 року випуску, свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_3 .

Згідно з положеннями договору оренди транспортних засобів від 21.03.2020 орендар був зобов`язаний дотримуватися встановленого режиму експлуатації, правил дорожнього руху та вимог законодавства щодо вантажних перевезень, а також нести відповідальність за використання орендованого транспортного засобу та покривати всі витрати, пов`язані з його експлуатацією.

Судом також встановлено, що договірні правовідносини між позивачем та ТОВ "Академбудсервіс" були припинені на підставі повідомлення позивача від 28.01.2022, яке було отримано орендарем 02.02.2022.

Таким чином, у період з 21.03.2020 по 02.02.2022 ТОВ "Академбудсервіс" на законних підставах використовувало самоскид MERCEDES-BENZ ACTOR 4144, номерний знак НОМЕР_2 , 2004 року випуску, свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_3 для здійснення вантажних перевезень.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що на момент проведення перевірки 14.12.2021 позивач не здійснював перевезення вантажів, не був суб`єктом транспортної діяльності та не міг нести відповідальність за порушення, зафіксовані в акті №292717, оскільки відповідальність за дотримання вимог законодавства покладалася на орендаря ТОВ "Академбудсервіс".

Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами факт того, що позивач не є автомобільним перевізником.

Посилання відповідача на ненадання водієм під час проведення перевірки всіх необхідних документів на підтвердження особи перевізника не є підставою для притягнення до відповідальності особи, яка не є таким перевізником. Автомобільним перевізником є особа, яка за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону №2344-III), а не власник/користувач транспортного засобу.

Необхідно враховувати, що надання послуги з перевезення вантажів може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої абзацом шістнадцятим частини першої статті 60 Закону №2344-III. Тому автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб.

Автомобільний перевізник визначається на основі документів, якими підтверджується укладення договору перевезення вантажу.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 22.02.2023 у справі №240/22448/20.

У цій же справі Верховний Суд зазначає, що на місці здійснення габаритно-вагового контролю водій повинен пред`явити ті документи, які від нього вимагаються (стаття 48 Закону №2344-III). Колегія суддів не заперечує того, що під час такого контролю можуть виникати ситуації, коли обсяг (перелік) наданих документів недостатній для встановлення всіх обставин, які мають значення для настання відповідальності, передбаченої статтею 60 Закону №2344-III. Але й адміністративно-господарський штраф (відповідно до статті 60 Закону №2344-III) накладається не на місці габаритно-вагового контролю. Для цього призначається розгляд справи, під час якого посадова особа територіального органу Укртрансбезпеки має з`ясувати, зокрема, особу порушника, адже видається очевидним, що автомобільний перевізник не може встановлюватися на основі самих лише слів водія транспортного засобу, які зафіксовані в акті проведення перевірки (додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом).

Разом з тим приписами пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку №363 від 14.10.1997, визначено:

перевізник - фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами;

товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу;

товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Відповідно до пункту 11.1 зазначених Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною.

Аналіз вищезазначених положень Правил та форми, яка наведена в додатку 7 до цих Правил, свідчить, що у будь-якому разі товарно-транспортна накладна має містити обов`язкову інформацію (обов`язкові реквізити), визначену цими Правилами та відображену в додатку.

Отже, правила перевезення вантажів автомобільним транспортом України, а також постанова Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 №207, якою затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні визначають, що товарно-транспортна накладна (ТТН) обов`язково повинна оформлятися, якщо перевезення вантажу здійснюється автомобільним транспортом на договірних умовах.

Водночас суд дослідив пояснення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які містяться в матеріалах справи, надані позивачем в якості додатків до позовної заяви на підтвердження обставин того, що автомобільні перевезення вантажним транспортним засобом MERCEDES-BENZ ACTOR 411, реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 14.12.2021 здійснювались не позивачем, а ТОВ "Академбудсервіс", водій якого підтвердив вказаний факт.

На підставі наданих суду документів, зокрема трудової книжки серії НОМЕР_4 , виданої 10.08.2020, встановлено, що ОСОБА_1 у грудні 2021 року працював водієм у ТОВ "Академбудсервіс" та здійснював експлуатацію вантажного транспортного засобу MERCEDES-BENZ ACTOR 411, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 володів ключами запалювання транспортного засобу та був єдиним водієм, який здійснював його експлуатацію у спірний період. Це підтверджує його безпосередню причетність до керування автомобілем та можливість забезпечення виконання вимог законодавства про вантажні перевезення.

ОСОБА_1 пояснив, що на момент проведення рейдової перевірки 14.12.2021 транспортний засіб не був зупинений, а посадові особи Укртрансбезпеки не вимагали пред`явлення документів, таких як посвідчення водія, товарно-транспортна накладна чи протокол перевірки тахографа. Він також зазначив, що йому нічого не відомо про складення акту перевірки №292717, що ставить під сумнів правомірність проведення перевірки.

Суд бере до уваги, що відповідач у своєму відзиві на позов не надав доказів, які б спростовували твердження позивача про те, що транспортний засіб не зупинявся для проведення перевірки.

Суд звертає увагу, що в акті №292717 не зазначено прізвище та ініціали водія, що є істотним порушенням вимог Порядку №1567, оскільки відсутність цієї інформації унеможливлює ідентифікацію особи, відповідальної за можливі порушення, а також ставить під сумнів правомірність проведеної перевірки.

Згідно з пунктом 12 Порядку №1567, рейдова перевірка транспортного засобу повинна включати перевірку документів водія, а саме посвідчення водія відповідної категорії, товарно-транспортної накладної та інших необхідних документів для здійснення перевезення. Без встановлення особи водія неможливо підтвердити чи спростувати факт правопорушення.

Крім того, відсутність аудіо- та відеофіксації процесу перевірки, що передбачено пунктом 16 Порядку №1567, унеможливлює належну правову оцінку висновків відповідача. Суд звертає увагу, що зазначене позбавляє можливості підтвердити обставини перевірки, зафіксовані в акті перевірки.

Крім того, суд дослідив виписку про рух коштів по рахунку ТОВ "Академбудсервіс", з якої вбачається, що у період з 01.12.2021 по 30.12.2021 підприємством отримано 488 343,90 грн за надання послуг вантажних перевезень. Це підтверджує, що саме ТОВ "Академбудсервіс" здійснювало перевезення вантажів у спірний період.

Суд також враховує штатний розпис позивача, затверджений наказом №06/2021 від 01.11.2021, який не передбачає наявності посади водія, а тому позивач не міг здійснювати перевезення вантажів та не повинен був контролювати документи водія.

Відповідно до акту перевірки №292717 місцем проведення перевірки зазначено автодорогу Н-01 Дніпровське шосе, однак в акті перевірки не вказано конкретну ділянку дороги, а також не зазначено прізвище та ініціали водія, що є порушенням процедури фіксації правопорушення.

Відповідно до пункту 21 Порядку №1567 у разі виявлення порушень має бути складений акт перевірки, що містить чітке відображення фактичних обставин порушення.

Суд звертає увагу, що в даному випадку не було встановлено особу водія вантажного транспортного засобу, не здійснено перевірку товарно-транспортної накладної, не здійснено належної фіксації факту відсутності чи наявності протоколу тахографа, що ставить під сумнів правомірність винесеного відповідачем рішення.

Підсумовуючи викладене, транспортний засіб відповідно до вимог чинного законодавства був переданий позивачем у користування іншій особі, обставинами справи підтверджено, що позивач не провадив діяльність з перевезення вантажів автомобільним транспортом, тобто не був автомобільним перевізником на транспортному засобі станом на дату проведення перевірки. Відтак у цьому випадку, позивач є неналежним суб`єктом господарювання, який повинен нести відповідальність за встановлені відповідачем порушення.

Суд також бере до уваги відсутність належного повідомлення позивача про розгляд справи, що позбавило його права на захист та участь у процесі прийняття рішення. Відділ державного нагляду (контролю) у місті Києві Державної служби України з безпеки на транспорті направив повідомлення рекомендованим листом, проте докази його вручення в матеріалах справи відсутні, що суперечить вимогам Порядку №1567.

Отже, в діях позивача було відсутнє порушення, визначене абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ, однак, попри це, відповідач всупереч наведеним обставинам та положенням законодавства прийняв оскаржувану постанову, що свідчить про її протиправність та, відповідно, обґрунтованість позовних вимог щодо її скасування.

Решта доводів та заперечень сторін суд не досліджує, оскільки встановлення під час розгляду справи факту притягнення до відповідальності неналежної особи є самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Суд, дослідивши матеріали справи, доводи позивача та заперечення відповідача, встановив, що постанова Відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 18.01.2022 №326643 прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги зазначене, суд вважає, що відповідачем, за час розгляду справи, на виконання вимог частини 2 статті 77 КАС України не було доведено правомірність прийнятого ним оскаржуваного рішення.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваного рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Закріплений у частині 1 статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Положеннями частин 1 та 2 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з положеннями статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом також береться до уваги, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваного рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки оскаржуване рішення не відповідає наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям.

Згідно зі статтею 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн (квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки №1-356К від 04.09.2023) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 18.01.2022 №326643 у сумі 17 000 грн до Товариства з обмеженою відповідальністю "АБС ТЕХ" (ідентифікаційний код 43054709).

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АБС ТЕХ" (ідентифікаційний код 43054709, місцезнаходження: 01601, м. Київ, Печерський узвіз, 3, офіс 403) судовий збір у сумі 2684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири грн 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві Державної служби України з безпеки на транспорті (ідентифікаційний код відсутній, місцезнаходження: просп. Науки, 57, м. Київ, 03083).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.