Справа № 620/9907/21
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/9907/21 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Грибан І.О., Кузьменка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, Державної фіскальної служби України, у якому, просить:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ДФС у Чернігівській області, що полягає в невиплаті йому заробітної плати за час його чергової відпустки за 2019-2021 роки, яка розпочалася з 05.07.2021, не пізніше ніж за 3 дні до її початку;

- зобов`язати ГУ ДФС у Чернігівській області нарахувати та виплатити йому заробітну плату за весь час чергової відпустки за 2019-2021 роки, тривалістю 74 доби, яка розпочалася з 05.07.2021, без відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини календарного року;

- визнати протиправним та скасувати наказ ДФС України від 07.07.2021 №1051-о, яким його звільнено із займаної посади та податкової міліції 19.07.2021;

- поновити з 20.07.2021 на попередній роботі;

- відповідно до частини другої статті 235 Кодексу адміністративного судочинства України вирішити питання про стягнення з Головного управління ДФС у Чернігівській області на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 07.07.2021 №1051-о «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 з 20.07.2021 на посаді завідувача другого сектору відділу внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС України у Чернігівській області Головного управління ДФС у Чернігівській області.

Стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.07.2021 по 23.12.2021 в сумі 75 956 (сімдесят п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість) грн 16 коп.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача другого сектору відділу внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС України у Чернігівській області Головного управління ДФС у Чернігівській області та присудження виплати ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць, а саме: 12 885 (дванадцять тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) грн 41 коп., звернуто до негайного виконання.

У задоволенні решти позивних вимог - відмовлено.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2024 року заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду по справі №620/9907/21 задоволено.

Зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області та Державну фіскальну службу України протягом тридцяти днів з дня отримання цієї ухвали подати до Чернігівського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 по справі №620/9907/21.

Попереджено Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області та Державну фіскальну службу України про можливість застосування заходів, передбачених частиною другою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Від ОСОБА_1 06.12.2024 до суду першої інстанції надійшло клопотання про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року у прийнятті звіту Головному управлінню Державної фіскальної служби у Чернігівській області про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду по справі №620/9907/21 відмовлено.

Накладено на голову комісії з припинення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області ОСОБА_2 штраф у розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб у розмірі 60 560,00 грн.

Половину штрафу, в розмірі 30 280,00 грн, стягнуто на користь ОСОБА_1 , іншу половину штрафу, в розмірі 30 280,00 грн, стягнуто на користь Державного бюджету України (отримувач: УК у Печер.р-ні/Печерс.р-н/21081100, код отримувача: 38004897, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, код класифікації: 21081100).

Попереджено голову комісії з припинення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області Колесника Романа Петровича про те, що за правилами частини шостої статті 382 КАС України з наступного дня після набрання ухвалою законної сили на суму заборгованості без додаткового рішення суду нараховується пеня в розмірі трьох відсотків річних з урахуванням індексу інфляції.

Попереджено голову комісії з припинення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області Колесника Романа Петровича про те, що відповідно до частини сьомої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду і подати звіт про його виконання. Повторне невиконання цього обов`язку тягне за собою застосування наслідків, установлених частинами першою і другою цієї статті, але розмір нового штрафу при цьому збільшується на суму штрафу, який було або мало бути сплачено за попередньою ухвалою.

Зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області протягом шістдесяти днів з дати отримання копії цієї ухвали подати до Чернігівського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення суду по справі №620/9907/21.

Ухвала є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 19 грудня 2024 року, Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду та ухвалити нове рішення, яким прийняти звіт голови комісії з припинення Головного управління ДФС у Чернігівській області, поданий 22.07.2024. Скасувати ухвалу в частині накладення штрафу на голову комісії з припинення Головного управління ДФС у Чернігівській області Колесника Романа Петровича.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що передумовою притягнення посадової особи до відповідальності є встановлення обставин, які свідчать про умисну протиправну поведінку посадової особи, що мала наслідком несвоєчасне виконання судового рішення.

Стверджує, що головою комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Чернігівській області неодноразово направлялися листи до комісії з реорганізації ДФС України, як головного розпорядника бюджетних коштів з метою сприяння у встановленні відповідних асигнувань.

Апелянт зазначає, що накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про наявність вини, тобто умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях посадової особи суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення саме цієї посадової особи від виконання рішення суду.

Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.12.2024 (суддя-доповідач Заїка М.М., судді О.М.Ганечко., В.В.Кузьменко) відкрито апеляційне провадження у справі №620/9907/21.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 18 квітня 2025 року № 748/0/15-25 ОСОБА_3 звільнено з посади судді Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до частини дев`ятої статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ у разі, коли суддя-доповідач із складу колегії суддів у визначених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкоджати розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.

Згідно п. 3.3.3 Засад використання автоматизованої системи у Шостому апеляційному адміністративному суді у випадках, передбачених п. б) п. 3.3.1, передача справи до уповноваженого структурного підрозділу апарату суду для здійснення повторного автоматизованого розподілу здійснюється за актом прийому-передачі відповідно до вимог Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814.

У разі, якщо залишок нерозглянутих справ, що передаються до уповноваженого структурного підрозділу апарату суду для здійснення повторного автоматизованого розподілу з підстав, передбачених пп. б), г), д) п. 3.3.1, перевищує 5 справ, повторний автоматизований розподіл здійснюється виключно на підставі відповідного рішення зборів суддів.

Рішенням зборів суддів Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року вирішено здійснити повторний автоматизований розподіл судових справ, які перебували у провадженні судді Заїки М.М.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 квітня 2025 року, справа №620/9907/21 передана судді-доповідачу - Кузьмишиній О.М. До складу колегії суддів із розгляду зазначеної адміністративної справи входять судді Кузьменко В.В. та Карупшова О.В.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2025 прийнято справу № 620/9907/21 до свого провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до наказу голови Шостого ААС від 28.04.2025 № 89 к/тм «Про відпустку Карпушової О.В.» суддя Карпушова О.В. станом на 21 травня 2025 року перебуває у відпустці.

Згідно протоколу повторного атоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 травня 2025 року, до складу колегії суддів із розгляду зазначеної адміністративної справи входять судді Кузьменко В.В. та Грибан І.І.

Від ОСОБА_1 14.01.2025 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що суд першої інстанції не застосував частину десяту статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України, а також встановлення нового строку для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 Кодексу адміністративного судочинства України. Просить суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Також у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить суд за умисне невиконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 та неподання звіту в установлений строк до суду про виконання судового рішення на виконання ухвали суду від 10.07.2024 накласти штраф відповідно до статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України на керівника суб`єкта владних повноважень в особі голови комісії з реорганізації ДФС України, а в разі його відсутності на заступника - виконуючого обов`язки голови комісії.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відсутні підстави щодо накладення штрафу в порядку статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства, виходячи із наступного.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на момент виникнення правовідносин) суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно частини другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проаналізувавши вищевказані норми, колегія суддів дійшла висновку, що повноваженнями щодо накладення штрафу у разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту наділений суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі.

Від Головного управління ДФС у Чернігівській області 17.01.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, яку останній просить врахувати під час розгляду апеляційної скарги.

Від ОСОБА_1 до суду 05.03.2025 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Савки Л.О. про закінчення виконавчого провадження.

Також ОСОБА_1 24.03.2025 подав клопотання про залучення голови комісії з реорганізації ДФС - начальника управління державного майна та ресурсного забезпечення Департаменту інфраструктури та господарського забезпечення ДПС Шашенкова Я.О. та зобов`язати подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення у справі №620/9907/21 до Чернігівського окружного адміністративного суду.

Розглянувши зазначене клопотання, колегія суддів зазначає, що останнє не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Також від ОСОБА_1 01.05.2025 до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. Окрім того, подано клопотання про долучення до матеріалів справи відповіді відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 09.04.2025 про розгляд його скарги на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, з урахуванням чого судова колегія вирішила продовжувати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд першої інстанції, постановляючи спірну ухвалу, дійшов висновку, що після встановлення по даній справі судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення пройшов тривалий строк, наданий відповідачу для виконання рішення суду. В той же час, відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження вчинення конкретних дій для організації процесу його виконання, а саме поновлення позивача на посаді, виплати йому не лише середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 75956,16 грн, а й суми заробітку за один місяць, звернутого до негайного виконання, - 12885,41 грн. Натомість лише констатовано неможливість виконання рішення та зазначено, що кошти будуть виплачені ОСОБА_1 після надходження відповідних бюджетних видатків на вказані потреби.

Суд зауважив, що ситуація щодо невиконання рішення суду у справі №620/9907/21 триває вже більше 2,5 років (рішення суду набрало законної сили 24.01.2022), при тому, що відповідно до вимог пунктів 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

За наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до статей 129, 129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічна норма закріплена в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи, що забезпечується через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої, другої статті 55, частин першої, другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статями 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положеннями частин першої та другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку про те, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання своїх зобов`язань у межах відповідної справи. Тобто, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.

Аналогічна правова позиція підтверджується практикою Верховного Суду, що викладена у додатковій постанові у справі №235/7638/16-а від 31 липня 2018 року.

Так, правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.

Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 07.07.2021 №1051-о «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 з 20.07.2021 на посаді завідувача другого сектору відділу внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС України у Чернігівській області Головного управління ДФС у Чернігівській області.

Стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.07.2021 по 23.12.2021 в сумі 75 956 (сімдесят п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість) грн. 16 коп.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача другого сектору відділу внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС України у Чернігівській області Головного управління ДФС у Чернігівській області та присудження виплати ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць, а саме: 12 885 (дванадцять тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) грн 41 коп., звернуто до негайного виконання.

Так, апелянтом не заперечується обставина щодо не виконання ним судового рішення в даній справі, оскільки останній зазначає, що ним подано звіт про неможливість виконання рішення суду від 23.12.2021 у справі №620/9907/21 в частині стягнення грошових коштів з Головного управління ДФС у Чернігівській області у зв`язку з відсутністю фінансування.

Разом з тим, апелянт зазначає, що головою комісії направлені листи до голови комісії з реорганізації ДФС України як головному розпоряднику бюджетних коштів щодо необхідності погашення заборгованостей Головного управління ДФС у Чернігівській області, в т.ч. і заборгованості перед ОСОБА_1 , зокрема: від 21.02.2023 № 23/10/25-01, від 08.05.2023 № 84/10/25-01, від 18.05.2023 № 96/10/25-01, від 18.08.2023 № 144/10/25-01, від 23.10.2023 № 158/10/25-01, від 08.11.2023 № 163/10/25-01, від 05.01.2024 № 5/10/25-01, лист від 12.03.2024 № 66/10/25-01, від 26.04.2024 № 249/10/25-01, від 23.05.2024 № 316/10/25-01, від 14.06.2024 № 413/10/25-01, від 11.07.2024 № 438/10/25-01, від 15.11.2024 №535/10/25- 01, від 03.12.2024 №546/10/25-01.

Також 23.12.2024 направлено лист № 555/10/25-01 до Міністерства фінансів України щодо наявності заборгованості Головного управління ДФС у Чернігівській області згідно виконавчих документів у розмірі 3 067 549,51 грн та повідомлення про наявність/відсутність бюджетних асигнувань на функціонування ДФС та її територіальних органів.

Станом на дату подання апеляційної скарги надійшла відповідь комісії з реорганізації ДФС України №16040-02-10/6441 від 09.03.2023, в якій Головне управління ДФС у Чернігівській області повідомлено про відсутність видатків на утримання ДФС та її територіальних органів у 2023 році. На решту листів відповіді від комісії з реорганізації ДФС України та Міністерства фінансів України на адресу Головного управління ДФС у Чернігівській області не надходило.

Також апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що саме відсутність чіткого та належного нормативно-правового регулювання обсягу повноважень голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС в Чернігівській області, відсутність переліку заходів, необхідних для отримання відповідних бюджетних асигнувань та відсутність бюджетних асигнувань перешкоджало своєчасному та повному виконанню рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 у справі 620/9907/21.

Виходячи із зазначеного, колегія суддів зазначає, що накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу є видом відповідальності, а тому можливість суду застосувати його може бути реалізована лише за умови встановлення судом таких обставин, які прямо свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність дій суб`єкта владних повноважень, ухилення останнього від виконання рішення.

Однак, із наданих до суду першої та апеляційної інстанції доказів вбачається, що головою комісії з припинення Головного управління ДФС у Чернігівській області вживалися заходи щодо встановлення бюджетних асигнувань, а саме направлення листів комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Чернігівській області до комісії з реорганізації ДФС України щодо виділення коштів для погашення заборгованостей.

Водночас колегія суддів, бере до уваги, що відповідачем не виконано рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року, натомість вчинено ряд заходів для виконання рішення суду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції в повному обсязі погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для прийняття поданого відповідачем звіту та необхідності подання звіту до суду першої інстанції.

Разом з тим, щодо накладення штрафу на голову комісії з припинення Головного управління ДФС у Чернігівській області, суд зазначає, що не виконання рішення зумовлено існуванням обставин, які не залежать від обсягу повноважень голови комісії з припинення Головного управління ДФС у Чернігівській області.

Натомість голова комісії з припинення Головного управління ДФС у Чернігівській області неодноразово звертався до голови комісії з реорганізації ДФС України з листами про необхідність вжиття заходів для погашення наявних заборгованостей, але не отримав відповідних асигнувань, що дозволили б виконати судове рішення в частині стягнення грошових коштів з Головного управління ДФС у Чернігівській області.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 23.04.2020 у справі №560/523/19 виклав праву позицію, в якій зазначив, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних заходів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідності вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи.

Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду, штрафу є мірою покарання, а тому важливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.

Суд апеляційної інстанції з матеріалів справи не вбачає умисних винних дій голови комісії з припинення Головного управління ДФС у Чернігівській області ОСОБА_2 , що спрямовані на ухилення від виконання рішення, оскільки останнім вчинялися ряд заходів, що підтверджується наданими до суду доказами.

Отже, підстави для застосування штрафу згідно з частини другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України щодо голови комісії з припинення Головного управління ДФС у Чернігівській області Колесника Романа Петровича наразі відсутні.

Також колегія суддів наголошує, що накладання штрафу на голову комісії з припинення Головного управління ДФС у Чернігівській області Колесника Романа Петровича, у даному випадку, не вплине на виконання судового рішення, ухваленого на користь позивача, та, відповідно, не відновить його право на поновлення на посаді.

Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2024 року зобов`язано подати звіт про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 по справі №620/9907/21 Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, а також Державну фіскальну службу України.

Однак, Державною фіскальною службою України не подано звіт про виконання рішення у справі №620/9907/21, як і не повідомлено причин, які зумовили неподання такого звіту.

Накладення штрафу в даному випадку лише на голову комісії з припинення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області свідчить про вибірковий підхід суду першої інстанції, що не може вважатися законним заходом, який вживається для виконання судового рішення.

Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково є обґрунтованими і такими, що спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.

Таким чином, судом першої інстанції порушено норми процесуального права та невірно встановлено обставини у справі, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених статтею 320 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 312, 315, 316, 320, 321, 322, 325, 328, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області - задовольнити частково.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року у справі №620/9907/21 - скасувати в частинах:

«Накласти на голову комісії з припинення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) штраф у розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб у розмірі 60 560,00 грн.

Половину штрафу, в розмірі 30 280,00 грн., стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), іншу половину штрафу, в розмірі 30 280,00 грн., стягнути на користь Державного бюджету України (отримувач: УК у Печер.р-ні/Печерс.р-н/21081100, код отримувача: 38004897, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, код класифікації: 21081100).

Попередити голову комісії з припинення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області Колесника Романа Петровича про те, що за правилами частини шостої статті 382 КАС України з наступного дня після набрання ухвалою законної сили на суму заборгованості без додаткового рішення суду нараховується пеня в розмірі трьох відсотків річних з урахуванням індексу інфляції.

Попередити голову комісії з припинення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області Колесника Романа Петровича про те, що відповідно до частини сьомої статті 382 КАС України сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду і подати звіт про його виконання. Повторне невиконання цього обов`язку тягне за собою застосування наслідків, установлених частинами першою і другою цієї статті, але розмір нового штрафу при цьому збільшується на суму штрафу, який було або мало бути сплачено за попередньою ухвалою.

Ухвала є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню».

В іншій частині ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року у справі №620/9907/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді І.О.Грибан

В.В.Кузьменко