Справа № 320/8557/24
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/8557/24 Суддя (судді) першої інстанції: Білоноженко М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Національної поліції України у місті Києві оформлене у вигляді листа (відповіді) від 26.10.2023 про відмову ОСОБА_1 щодо оформлення документів для призначення пенсії та направлення їх до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві згідно поданої заявою від 16.10.2023 з додатками;

- зобов?язати Головне управління Національної поліції України у місті Києві підготувати та направити документи ОСОБА_1 для вирішення питання про призначення пенсії позивачу за вислугою років.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час звільнення його звільнення зі служби мав стаж служби в поліції у календарному обчисленні 20 років 05 місяців 11 днів, у пільговому обчисленні 25 років 11 місяців 11 днів, тому має право на пенсію, відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції у місті Києві щодо відмови подання та оформлення документів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, згідно з пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зобов`язано Головне управління Національної поліції у місті Києві оформити документи та підготувати подання до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, згідно пункту «а» частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з вислуги років у пільговому обчисленні.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Національної поліції у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у письмовому провадженні на 21.05.02.2025.

01.05.2025, під № 9906 до суду від сторони позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції, наказом начальника Головного управління Національної поліції в місті Києві від 27.01.2017 № 52 о/с, позивача було звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно вищезазначеного наказу, вислуга років позивача станом на день звільнення у календарному обчисленні становить 20 років 05 місяців 11 днів, у пільговому обчисленні становить 25 років 11 місяців 11 днів.

Позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в місті Києві із заявою від 16.10.2023, в якій просив оформити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві документи для призначення пенсії.

Листом від 26.10.2023 № 6406/125/05-62-2023, відповідач повідомив позивачу, що календарна вислуга років позивача складає станом на день звільнення зі служби (14.02.2017) складала лише 20 років 05 місяців 11 днів, із 23 років необхідних, тому не має підстав для складання відповідного подання та підготовки документів для призначення пенсії та для передачі їх до ГУ ПФУ в місті Києві.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що моментом виникнення у позивача права на пенсію за вислугою років, є дата звільнення зі служби, а тому, до спірних правовідносин належить застосовувати умови призначення пенсій за вислугу років, які діяли на момент звільнення позивача зі служби в поліції. Враховуючи, що ОСОБА_1 звільнений зі служби 27.01.2017, застосуванню підлягають норми, чинні на дату його звільнення. Як підтверджується матеріалами справи, вислуга років позивача у календарному обчисленні станом на 31.08.2017 складає 20 років 05 місяців 11 днів, у пільговому обчисленні становить 25 років 11 місяців 11 днів, а тому, позивач набув право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ. Суд першої інстанції відхилив доводи відповідача про те, що необхідно врахувати зміни у правовому регулюванні щодо обчислення вислуги років, внесені постановою Уряду від 16.02.2022 № 119, що набули чинності з 19.02.2022.

Натомість, відповідач вважає вказані висновки суду першої інстанції необґрунтованими, оскільки після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393», і стаття 12 Закону №2262-XII, і Постанова №393 встановлюють однакове правове регулювання спірних правовідносин в частині розмежування календарної та пільгової вислуги, порядку їх обчислення та застосування. Згідно законодавста, чинним на час виникнення спірних відносин у цій справі, необхідною умовою для призначення спірної пенсії, є наявність необхідної календарної вислуги років.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 102 Закону України «Про Національну поліцію», пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

За змістом ч. 1 ст. 1 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (надалі - Закон № 2262-ХІІ), особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-»д», «ж», статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше.

У даному випадку, вислуга років позивача станом на день звільнення у календарному обчисленні становить 20 років 05 місяців 11 днів, у пільговому обчисленні становить 25 років 11 місяців 11 днів.

У цій справі, спірним є питання щодо застосування календарної чи пільгової вислуги років при встановленні підстав для направлення до органу Пенсійного фонду України документів для призначення позивачу пенсії за вислугу років.

Частиною четвертою статті 17 Закону № 2262-XII, передбачено, що при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Відповідно до статті 17-1 Закону № 2262-XII, порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону № 2262-ХІІ, Кабінет Міністрів України постановою від 17.07.1992 № 393 затвердив Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей.

Слід звернути увагу на існування двох різних правових вимірів вислуги років: вислуга років для призначення пенсії, відповідно до статті 12 Закону № 2262-ХІІ; вислуга років для визначення розміру пенсії, призначеної відповідно до статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

На час звільнення позивача зі служби (31.08.2017) діяла редакція пункту 3 Порядку № 393, яка визначала види служби, які зараховуються на пільгових умовах для призначення пенсії за вислугу років.

Разом з тим, постановою № 119, яка набрала чинності 19.02.2022, до Порядку № 393 внесено зміни, відповідно до яких Порядок № 393 доповнено пунктом 2-1 такого змісту: «Для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.»

Пункт 3 Порядку № 393 (в редакції постанови № 119), визначає, що до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяці у військових частинах і підрозділах внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії з охорони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні, у підрозділах Управління державної охорони, Служби судової охорони, що визначаються в установленому порядку, а також у підрозділах спеціального призначення Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, установ виконання покарань органів внутрішніх справ, воєнізованих формуваннях Державної кримінально-виконавчої служби, у частинах і підрозділах (загонах) спеціального призначення внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії та у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств.

Отже, пункт 3 Порядку № 393 (в редакції постанови № 119) визначає види служби, які зараховуються на пільгових умовах лише для визначення розміру пенсії за вислугу років, а не для призначення такої пенсії.

Колегія суддів констатує, що регулювання щодо права на призначення пенсії за вислугу років зазнало змін і, у зв`язку з такими змінами, як Закон №2262-ХІІ, так і Порядок № 393 (в редакції постанови № 119), виникнення права на таку пенсію пов`язують з наявністю певної вислуги років в календарному обчисленні, а не пільговому.

Дійсно, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, у разі безпосередньої (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.

Якщо під час вирішення суб`єктом владних повноважень певного питання (в даній справі щодо наявності підстав для направлення до пенсійного органу документів для призначення позивачу пенсії за вислугу років), до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.

Такого ж висновку, вирішуючи можливість застосування до спірних правовідносин нормативно-правового акта, який зазнав змін з моменту звернення позивача до суб`єкта владних повноважень, до моменту прийняття останнім рішення за результатами розгляду такого звернення, дійшов Верховний Суд у складі у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31.03.2021 у справі № 803/1541/16.

Так, виходячи з положень статті 12 Закону №2262-XII та пунктів 1 та 2-1 Постанови № 393, календарна вислуга застосовується для призначення пенсії за вислугу років, а пункт 3 Постанови №393 визначає, що певні періоди підлягають пільговому обчисленню для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови.

Тобто, постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393» усунуто розбіжності між Законом № 2262-XII та Порядком № 393 щодо врахування пільгової вислуги років для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII.

Верховний Суд у постанові від 14.11.2023 у справі № 600/3836/22-а зробив висновок, відповідно до якого умовою для призначення пенсії за вислугу років для осіб, які звільнились зі служби до набрання чинності постанови №119, але звернулись із заявою про оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону №2262-ХІІ після набрання чинності зазначеної постанови, є наявність календарної вислуги років, без можливості обрахунку такої вислуги в пільговому обчисленні.

До того ж, судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 10.12.2024 у справі № 520/5695/23, вирішуючи подібний спір, зазначила, що визначальним в цій справі є момент, коли позивач почав реалізовувати своє право на призначення пенсії. Ураховуючи те, що він звернувся з заявою про оформлення документів для призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону №2262-ХІІ у 2023 році, після набрання чинності постановою №119, то суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, відтак його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними.

В контексті спірних правовідносин Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду звернула увагу на сутність такого поняття як «юридичний факт», зазначивши, що «юридичні факти у вимірі справи, що розглядається, - це конкретні соціальні обставини у формі дії чи події, з якими норми права пов`язують юридичні наслідки, тобто виникнення, зміну чи припинення правовідносин, набуття певних прав і обов`язків. Визначальним юридичним фактом у справі, що розглядається, було саме звернення ... до відповідача з приводу оформлення на направлення документів для призначення пенсії... Як вбачається з матеріалів справи, позивач одразу після звільнення зі служби у 2016 році не реалізував своє право на призначення пенсії за вислугу років... Отже необхідно констатувати, що не настав юридичний факт, з яким закон пов`язував би виникнення, зміну чи припинення правовідносин щодо призначення пенсії за вислугу років. Суд наголошує, що наявність в особи певного права не означає його автоматичної реалізації».

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду констатувала, що дії відповідача щодо відмови в оформленні та направленні документів до ГУ ПФУ, необхідних для призначення пенсії за вислугу років, обумовлені саме відсутністю достатньої вислуги років у календарному обчисленні, як того вимагає чинне на момент вирішення цього питання законодавство.

Отже, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 10.12.2024 у справі № 520/5695/23 виснувала, що призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону №2262-XII особам, які звернулись за оформленням та направленням документів до пенсійних органів після 19.02.2022 (набрання чинності Постановою № 119, якою внесені зміни до Порядку № 393), здійснюється виходячи з обчислення календарної вислуги років.

Вказаний висновок є релевантним цій справі, а тому, підлягає застосуванню до спірних правовідносин, адже календарна вислуга років позивача складає станом на день звільнення зі служби (14.02.2017) складала 20 років 05 місяців 11 днів, тому, оскільки календарна вислуга років позивача становить менше 23 років, а пільгова вислуга років враховується лише для визначення розміру пенсії, а не для призначення пенсії, то відповідач правомірно відмовив позивачу у задоволенні його вимог щодо оформлення документів для призначення пенсії за вислугу років та направлення їх до Головного управління ПФУ. При вирішенні спору, судом першої інстанції не було враховано правову позицію Верховного Суду в подібних правовідносинах.

Колегією суддів під час розгляду апеляційної скарги враховується правова позиція Верховного Суду, що викладена у постанові від 17.12.2024 у справі № 380/13318/23.

Колегія суддів висновує, що, ураховуючи те, що позивач звернувся із заявою про оформлення документів для призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону № 2262-ХІІ у 2023 році, після набрання чинності постановою № 119, то суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, при цьому, що позивач одразу після звільнення зі служби не реалізував своє право на призначення пенсії за вислугу років, з огляду на що, і не настав юридичний факт, з яким закон пов`язував би виникнення, зміну чи припинення правовідносин щодо призначення пенсії за вислугу років.

Інші доводи учасників справи не спростовують наведені висновки колегії суддів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове судове рішення або змінити судове рішення.

За змістом ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим, наявні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги відповідача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 р. - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко