Справа № 620/10965/24
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Ключковича В.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправними, скасування рішення та картки відмови,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Волинської митниці, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості від 06.05.2024 №UA205050/2024/000084/1;

- визнати протиправною картку відмови Волинської митниці в прийнятті митної декларації №UA205050/2024/000426.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Волинської митниці про коригування митної вартості від 06.05.2024 №UA205050/2024/000084/1. Визнано протиправною картку відмови Волинської митниці в прийнятті митної декларації №UA205050/2024/000426.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Волинська митниця звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що в наданих позивачем документах для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності. Отже, при прийнятті оскаржуваних рішень, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між TANGSHAN OCEAN COLORS TRADING COMPANY (продавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) 05.12.2023 укладено Контракт № 051223-1, яким передбачено, що продавець зобов`язується виготовити та поставити, а покупець прийняти та сплатити товар в асортименті, кількості, за ціною згідно специфікації, що є невід`ємною частиною цього контракту (пункт 1.1 Контракту № 051223-1). Ціни на товар, зазначений у специфікаціях, розуміється на умовах постачання FOB Тяньцзинь (пункт 2.1 Контракту № 051223-1). Умови переходу права власності визначається відповідно до ІНКОТЕРМС-2010 відповідно до умов постачання у п. 1.2 (пункт 4.2 Контракту № 051223-1). Термін закінчення дії контракту - до 31 грудня 2026 року (пункт 7.6 Контракту № 051223-1). Специфікація № 1 від 05.12.2023 до Контракту № 051223-1 визначає асортимент товару на загальну суму 14 096,64 дол.США та умови поставки FOB Тяньцзинь.

Відповідно до інвойсу від 20.12.2023 № ТОС20231220, вартість товару становить 14 096,64 дол.США, порт навантаження Тяньцзинь.

Згідно платіжної інструкції від 06.12.2023 № 2 вбачається, що позивач перерахував TANGSHAN OCEAN COLORS TRADING COMPANY 14 096,64 USD.

ФОП ОСОБА_1 до Волинської митниці було подано: митні декларації № 24UA75U7 та № 24UA21U0.

Згідно довідки від 04.04.2024 № -0039, товар не суперечить відповідним показникам, зазначеним у описі товарів у 31 графі МД № 24UA75U7.

Так, ФОП ОСОБА_1 визначено митну вартість за основним методом - за ціною договору (контракту).

Натомість, Волинською митницею 06.05.2024 прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №/2024/000084/1, відповідно до якого, скорегована ціна килимів з синтетичних або штучних текстильних матеріалів з коротким ворсом (загальна вартість - 13 175,63 дол.США), килимів з синтетичних або штучних текстильних матеріалів без ворса (загальна вартість - 11 380,75 дол.США).

В якості підстави для коригування митної вартості товарів Волинською митницею, зокрема, зазначено наступне.

Під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів було встановлено, що документи, які подані для підтвердження заявленої митної вартості, не містять усіх відомостей, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять розбіжності. А саме: п. 4.2 Контракту від 05.12.2023 № 051223-1 (далі Контракт) визначено, що момент переходу права власності визначається відповідно до ІНКОТЕРМС-2010 відповідно до умов постачання, зазначених у п. 1.2. У п. 1.2 Контракту відсутня інформація щодо умов поставки, а лише вказано «згідно специфікації». У специфікації від 05.12.2023 № 1 вказані умови FOB Тяньцзинь. У п. 21 Контракту вказано, що ціна на товар, зазначений у специфікаціях, розуміється на умовах постачання FOB Тяньцзинь та в інвойсі від 20.12.2023 № ТОС20231220 вказані теж умови поставки FOB TIANJIN. Проте, декларантом надано додаткову угоду від 21.12.2023 № 3, якою внесено зміни до специфікації від 05.12.2023 № 1, та вказано умови поставки CIF Гданськ Польща, та в графі 20 МД № 24UA21U0 декларантом вказані умови CIF Гданськ PL. З огляду на те, що в Інвойсі та п. 2.1 Контракту передбачені ціни на умовах поставки FOB TIANJIN, а також, декларантом не надано інформації щодо вартості розвантаження, завантаження, перевантаження, страхування оцінюваних товарів, - сказане об`єктивно ставить під сумнів включення до митної вартості товарів всіх її невід`ємних складових.

Відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів є, зокрема, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. В п. 3 Контракту вказано, що умови оплати визначаються згідно специфікацій. В специфікації від 05.12.2023 №1 визначені у мови оплати: 100% передоплата. Згідно з нормами Закону України від 21 червня 2018 року № 2473-VIІІ «Про валюту і валютні операції», Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216 (далі - Постанова № 216). 3 урахуванням викладеного та 100 % передоплати, визначеної у специфікації від 05.12.2023 №1, надана колія платіжної інструкції в іноземній валюті від 06.12.2023 № 2 не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт оплати за оцінювані товари, оскільки не містить: - обов`язкових реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, визначених Постановою №216: - відміток виконавця надавача платіжних послуг, що свідчать про виконання операцій за такою платіжною інструкцією.

Поставка товарів здійснювалась на підставі договору від 04.03.2024 № 05/02 (далі - Договір), укладеного між ФОП ОСОБА_1 (клієнт) та ФОП ОСОБА_2 (перевізник). Для підтвердження витрат на транспортування оцінюваного товару декларантом надано договір від 04.03.2024 № 05/02 та довідку про транспортні витрати від 13.03.2024 Nє1. Відповідно до п.1.1 Договору від 04.03.2024 №05/02- оплата за перевезення товару узгоджується сторонами в Заявці, яка є невід`ємною частиною договору. Заявку не надано. Довідка про транспортні витрати від 13.03.2024 №1 містить інформацію щодо вартості витрат по перевезенню вантажу за маршрутом м. Гданськ (Польща) - п/п Ягодин (Україна) у розмірі 11535 грн (відстань близько 680 км) та за маршрутом п/п Ягодин (Україна) - м. Чернігів (Україна) у розмірі 26915 гривень (відстань близько 635 км). 3 огляду на зазначене вартість перевезення товарів за межами митної території України менша, ніж вартість перевезення товарів на території України, що ставить під сумнів достовірність розподілу транспортних витрат, враховуючи вищу вартість пально-мастильних, інших експлуатаційних матеріалів та наявність платних доріг у країні (Польщі), через яку здійснювалось перевезення товарів. При цьому, визначених Наказом № 599 рахунків- фактур, актів виконаних робіт (наданих послуг), банківських та платіжних документів, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка- фактури, не надано.

Декларантом протягом визначеного п.3 статті 53 Митного кодексу України 10-ти денного терміну не було надано жодних з витребуваних документів.

Отже, декларантом не забезпечено надання відповідно до п. 2 частини другої статті 52 Митного кодексу України достовірних відомостей про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до оскаржуваного рішення, у зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МК України) та методу 2б (ст.60 МК України) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МК України) та методу 2г (ст.63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта., - митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 Митного кодексу України, на підставі цінової інформації, наявної в ЄАІС. Рівень митної вартості становить Товар №1- 6,68 дол. США за м2 (МД від 16.03.2024 року №UA 100180/2024/003422). Товар №2-5,77 дол. США за м2 (МД від 11.10.2023 року №UA 100330/2023/15362).

Згідно із карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №/2024/000426 Волинська митниця повідомила позивача про відмову у митному оформлені (випуску) товарів, з таких причин: «Відповідно до п. 6 статті 54 Митного кодексу України № 4495-VІ від 13.03.2012: неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ст. 53 Митного кодексу України».

Не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості та карткою відмови у митному оформленні (випуску) товарів, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України, Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

За нормами частини 1 статті 318 Митного кодексу України (далі - МК України) визначено, що усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України, підлягають митному контролю.

Згідно з пунктами 23 та 24 частини 1 статті 4 МК України, митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

За приписами статей 49, 50 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами 1 та 2 статті 51 МК України закріплено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 52 МК України передбачено, що декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

За нормами ч. ч. 1-2 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Приписами ч. 3 ст. 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

В силу вимог ч. ч. 5-6 ст. 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Положеннями статті 57 МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Як вбачається з матеріалів справи, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до Волинської митниці було подано митні декларації № 24UA75U7 та № 24UA21U0 (а.с.16-17, 80-82).

Однак, Волинською митницею 06 травня 2024 року прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №/2024/000084/1, відповідно до якого, скорегована ціна килимів з синтетичних або штучних текстильних матеріалів з коротким ворсом загальна вартість - 13 175,63 дол.США, килимів з синтетичних або штучних текстильних матеріалів без ворса загальна вартість - 11 380,75 дол.США.

Колегія суддів з даного приводу зазначає, що в рішенні про коригування митної вартості відсутні усі відомості про конкретні факти чи обставини, встановлені під час митного оформлення, оцінивши які в сукупності митний орган прийняв рішення про неможливість застосування першого методу для визначення митної вартості імпортованого позивачем товару.

Відповідно до частини 2 статті 55 МК України та вимог наказу Міністерства фінансів України №598 від 24 травня 2012 року «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» - рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.

Як вказав Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі №810/1823/16, зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства.

Із графи 33 оскаржуваного рішення вбачається, що документи, не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, та містять розбіжності, зокрема: п. 4.2 Контракту від 05.12.2023 № 051223-1 визначено, що момент переходу права власності визначається відповідно до ІНКОТЕРМС-2010 відповідно до умов постачання, зазначених у п. 1.2. У п. 1.2 Контракту відсутня інформація щодо умов поставки, а лише вказано «згідно специфікації». У специфікації від 05.12.2023 № 1 вказані умови FOB Тяньцзинь. У п. 21 Контракту вказано, що ціна на товар, зазначений у специфікаціях, розуміється на умовах постачання FOB Тяньцзинь та в інвойсі від 20.12.2023 № ТОС20231220 вказані теж умови поставки FOB TIANJIN. Проте, декларантом надано додаткову угоду від 21.12.2023 № 3, якою внесено зміни до специфікації від 05.12.2023 № 1, та вказано умови поставки CIF Гданськ Польща, та в графі 20 МД № 24UA21U0 декларантом вказані умови CIF Гданськ PL. З огляду на те, що в Інвойсі та п. 2.1 Контракту передбачені ціни на умовах поставки FOB TIANJIN, а також декларантом не надано інформації щодо вартості розвантаження, завантаження, перевантаження, страхування оцінюваних товарів, - сказане об`єктивно ставить під сумнів включення до митної вартості товарів всіх її невід`ємних складових.

Так, апелянт зазначає про можливе заниження транспортних витрат до кордону України, які є невід`ємною складовою митної вартості відповідно до умов поставки, та призводить до сумнівів щодо заявленої митної вартості товару.

З даного приводу, колегія суддів зазначає наступне.

ФОП ОСОБА_1 разом з митною декларацією було надано: пакувальний лист від 20.12.2023, рахунок фактуру (інвойс) від 20.12.2023 № ТСО20231220, автотранспортна накладна від 11.03.2024 № 428110, рішення про визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД від 19.04.2024 № КТ- UA-2024, висновок від 04.04.2024 № -0039, акт про проведення огляду (переогляду) товарів від 25.03.2024 № 24UA75U7, банківський платіжний документ від 06.12.2023 №2, контракт від 05.12.2023 № 051223-1, специфікація від 05.12.2023 № 1, додаткова угода від 21.12.2023 № 3, договір про перевезення від 04.03.2024 № 05/02, довідка про транспортні витрати від 13.03.2024 № 1.

Відповідно до статті 53 МК України, декларант зокрема має обов`язок подати документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, лише якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, - лише якщо здійснювалося страхування.

Умовами Контракту від 05.12.2023 № 051223-1 визначено, що момент переходу права власності визначається відповідно до ІНКОТЕРМС-2010, згідно до умов постачання, зазначених у пункті 1.2. У пункті 1.2 даного Контракту вказано згідно специфікації, а у пункті 21 Контракту вказано, що ціна на товар, зазначений у специфікаціях, розуміється на умовах постачання FOB Тяньцзинь.

Успецифікації від 05.12.2023 № 1 вказані умови FOB Тяньцзинь. Також в інвойсі від 20.12.2023 № ТОС20231220 вказано порт відвантаження Тяньцзинь, місце доставки не вказано.

Натомість, оскільки, Додаткова угода від 21.12.2023 № 3 до Контракту від 05.12.2023 № 051223-1, не містить підпису уповноваженої особи TANGSHAN OCEAN COLORS TRADING COMPANY, то вона не є укладеною, а тому не підтверджує зміни умов поставки зазначені в специфікації.

Крім того, сумніви щодо достовірності розподілу транспортних витрат викликані також інформацією щодо вартості витрат по перевезенню вантажу за маршрутом м. Гданськ (Польща) - п/п Ягодин (Україна) у розмірі 11535 грн (відстань близько 680 км) та за маршрутом п/п Ягодин (Україна) - м. Чернігів (Україна) у розмірі 26915 гривень (відстань близько 635 км), яка міститься в Довідці про транспортні витрати від 13.03.2024 №1.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач звертався до декларанта з вимогою надати додаткові документи, зокрема, через те, що, надані для підтвердження митної вартості товарів, документи не містили повної інформації щодо числових показників, які є складовими митної вартості, а також містили певні розбіжності. Водночас, позивач не надав додаткові документи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що здійснення відповідачем визначення митної вартості імпортованого товару не за ціною договору як основним методом, застосовано на достатніх підставах.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, митну вартість спірного товару митним органом було скориговано із застосуванням резервного методу, передбаченого статтею 64 Митного кодексу України. Підставою для такого коригування стала цінова інформація, наявна в ЄАІС Держмитслужби, щодо аналогічних товарів, митне оформлення яких уже здійснено. Зазначений метод ґрунтується на раніше визначених митними органами митних вартостях. Водночас, Волинська митниця не навела відомостей про вартість одиниці товару, зазначеного у використаних для порівняння митних деклараціях.

Так, в апеляційній скарзі Волинська митниця, зокрема, вказує, що при вирішенні питання щодо можливості застосування методу 2а з урахуванням інформації щодо такого ж товару, яка містилась в ЄАІС, встановлено недотримання умов, зазначених в ч.2 ст.59 МК України, що виключало можливість застосування методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів. Вказаний метод не міг бути застосований, оскільки, встановлено, що товари по інших МД ввезено на інших комерційних умовах, ніж заявлений до митного оформлення товар.

З даного приводу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 МК України, митний орган за відповідних умов має право здійснювати коригування митної вартості товару, заявленої декларантом.

При цьому, в разі здійснення коригування митної вартості за таким другорядним методом, як резервний, у рішеннях про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо: у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу до того ж зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598).

Верховним Судом з цього приводу напрацьована стала практика, відповідно до якої, рішення не може бути визнане правомірним, якщо у ньому не надано пояснень щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови тощо та не зазначено докладної інформації і джерел, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Так, у постанові від 18.12.2018 у справі № 820/7133/15 Верховний Суд підтримав суди першої та апеляційної інстанцій:

«Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої, п 'ятої статті 58 Митного кодексу України.

Судами обґрунтовано відхилені посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

У рішенні про коригування митної вартості також відсутні усі відомості про конкретні факти чи обставини, встановлені під час митного оформлення, оцінивши які в сукупності митниця прийняла рішення про неможливість застосування першого методу для визначення митної вартості імпортованого позивачем товару.

Однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

Не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів обставин, про які зазначено вище, свідчить про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний, методу визначення митної вартості оцінюваного товару».

Такий підхід Верховного Суду узгоджується з положеннями п. п. 2, 4 ч. 2 ст. 55 МК України про те, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів повинно містити не лише наявну в митного органу інформацію (у тому числі, щодо митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), яка призвела до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, але й обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Так, в оскаржуваному рішенні Волинської митниці вказано, що, у зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме, методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта., - митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 Митного кодексу України, на підставі цінової інформації, наявної в ЄАІС. Рівень митної вартості становить Товар №1- 6,68 дол. США за м2 (МД від 16.03.2024 року №UA 100180/2024/003422). Товар №2-5,77 дол. США за м2 (МД від 11.10.2023 року №UA 100330/2023/15362).

Натомість, оскаржуване рішення не містить ні порівнянь характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, ні пояснень щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо не може бути обґрунтованою підставою для коригування митної вартості.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що розрахована відповідачем митна вартість не є доведеною та обґрунтованою, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Аналогічна правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №826/6346/16, від 14.08.2018 у справі №821/1617/17 та від 05.02.2019 у справі №816/1199/15-а.

Отже, доводи апелянта про те, що рішення про коригування митної вартості товарів прийнято з дотриманням норм митного законодавства України, є необґрунтованими.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що відповідачем не підтверджено належними доводами та доказами наявність достатніх підстав для розрахованого відповідачем коригування митної вартості.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог та скасування оскаржуваного рішення Волинської митниці про коригування митної вартості від 06.05.2024 №UA205050/2024/000084/1, а також, картки відмови в прийнятті митної декларації №UA205050/2024/000426.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Ключкович В.Ю.