Справа № 240/12223/24
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м. Житомир справа №240/12223/24

категорія 112010201

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови в зарахуванні йому до стажу роботи, що дає право на призначення та проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби радянської армії (Афганістан) 2 роки 19 днів, навчання у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка на денній форі навчання 2 роки 5 місяців, перебування на посаді слідчого прокуратури Брусилівського району Житомирської області 1 рік 6 місяців 16 днів та проведенні перерахунку призначеного йому довічного грошового утримання судді у відставці;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати йому до стажу роботи, що дає право на призначення та проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби радянської армії (Афганістан) 2 роки 19 днів, навчання у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка на денній форі навчання 2 роки 5 місяців, перебування на посаді слідчого прокуратури Брусилівського району Житомирської області 1 рік 6 місяців 16 днів;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити йому перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 66 % від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням раніше здійснених виплат.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначив, що 30.11.2015 його було звільнено з посади судді Брусилівського районного суду Житомирської області. У зв`язку із цим, йому було призначене щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів". На даний час розмір щомісячного довічного грошового утримання, яке він отримує становить 54 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідні посади. При цьому позивач стверджує, що відповідач протиправно не зарахував до його стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження ним строкової військової служби (2 роки 19 днів), половину строку навчання на денній формі в юридичному вищому навчальному закладі (2 роки 5 місяців), а також періоду його роботи на посаді слідчого прокуратури (1 рік 6 місяців 16 днів), що у свою чергу призвело до призначення йому меншого відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання, а саме 54 % замість 66 %. З огляду на зазначене, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду провадження у даній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подало до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувало проти задоволення заявлених позовних вимог. Аргументуючи таку позицію відповідач зазначив, що відповідно до частини 3 статті 142 Закону України від 02.06.2016 №1402-VI "Про судоустрій і статус суддів" щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. В свою чергу, пунктом 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02.06.2016 №1402-VI "Про судоустрій і статус суддів" було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. Крім того, вказаною нормою було визначено, що розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону. Однак, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 положення пункту 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02.06.2016 №1402-VI "Про судоустрій і статус суддів" були визнані неконституційними. Отже, з дня вказаного рішення Закон України від 02.06.2016 №1402-VI "Про судоустрій і статус суддів" не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, а застосуванню підлягають норми передбачені в частині 3 статті 142 цього Закону, відповідно до яких розмір довічного грошового утримання судді становить 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді та за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. В свою чергу, положеннями ч. 1 ст. 137 Закон України від 02.06.2016 №1402-VI "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Враховуючи вказані норми ОСОБА_1 було призначено щомісячне довічного грошове утримання судді у розмірі 54 %, з урахуванням стажу роботи на посаді судді 22 роки 02 місяці 15 днів. У зв`язку із цим, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вважає, що його дії є правомірними, а тому просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 257, ст. 262 КАС України суд розглядає дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що в період з 16.02.1993 по 30.11.2015 ОСОБА_1 працював на посаді судді Брусилівського районного суду Житомирської області.

Постановою Верховної Ради України від 12.11.2015 №788-VIII "Про звільнення суддів" ОСОБА_1 , у зв`язку із поданням ним заяви про відставку, було звільнено з посади судді Брусилівського районного суду Житомирської області, а на підставі наказу голови Брусилівського районного суду Житомирської області від 24.11.2015 №35/к його було відраховано зі штату суду з 30 листопада 2015 року.

Згідно наявного у матеріалах справи розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж роботи ОСОБА_1 станом на 30 листопада 2015 року складав 28 років 09 місяців 19 днів, зокрема:

- строкова служба в Радянській Армії (з 02.04.1983 по 29.04.1985) - 02 роки 19 днів;

- навчання у Київському державному університеті ім. Т.Г.Шевченка (з 01.09.1985 по 30.06.1990) - 02 роки 05 місяців;

- робота на посаді слідчого прокуратури Брусилівського району Житомирської області (з 01.08.1991 по 16.02.1993) - 01 рік 06 місяців 16 днів;

- роботи на посаді судді Брусилівського районного суду Житомирської області (з 16.02.1993 по 30.11.2015) - 22 роки 09 місяців 14 днів.

З метою реалізації свого права на пенсійне забезпечення, 28.01.2016 ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Брусилівському районі Житомирської області із заявою про призначення йому щомісячного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в Брусилівському районі Житомирської області від 05.02.2016 року №14 ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні щомісячного довічного грошового утримання.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач оскаржив його до суду.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.08.2016 у справі №275/177/16-а позов ОСОБА_1 було задоволено частково: визнано неправомірним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Брусилівському районі Житомирської області від 05.02.2016 №14 про відмову у здійснені нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; а також зобов`язано Коростишівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити нарахування та виплачувати ОСОБА_1 , починаючи з 01 грудня 2015 року, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, а з 08 червня 2016 року в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, з урахуванням фактично виплачених сум пенсії по інвалідності.

Наявним у матеріалах справи розпорядженням від 23.09.2016 №115484 підтверджується, що на виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.08.2016 у справі №275/177/16-а ОСОБА_1 з 01 грудня 2015 року було призначено довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до правових норм Закону України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій та статус суддів".

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №1402-VIII), пунктом 2 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" якого визнано таким, що втратив чинність Закон України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", крім положень, зазначених у пунктах 7,23,25,36 цього розділу.

Згідно із частиною 1 статті 142 Закону №1402-VI суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (частина 2 статті 142 Закону №1402-VI).

Відповідно до частини 3 статті 142 Закону №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною 4 та 5 цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Разом з цим, "Прикінцевими та перехідними положеннями" Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

В свою чергу, пунктом 23 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII було передбачено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів".

В свою чергу, Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" визначав, що посадовий оклад судді місцевого суду повинен складати 10 мінімальних заробітних плат.

Відтак, внаслідок збільшення з 01.01.2018 розміру мінімальної заробітної плати на підставі Закону України від 07.12.2017 №2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" збільшився й розмір посадового окладу судді.

У зв`язку із цим, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22.03.2018 у справі №806/759/18 було зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій вказати, що суддівська винагорода, яка враховується для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, судді Брусилівського районного суду Житомирської області, який перебуває на відповідній посаді, станом на 1 січня 2018 року склала 63291 грн. у т.ч.: посадовий оклад - 37200 грн., доплата за вислугу років - 26061 грн. з підстав не врахування відповідачем при видачі довідки підвищення мінімальної заробітної плати з 01.01.2018.

В подальшому, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 у справі №240/5937/18 було зобов`язано Коростишівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 та його виплату з 01 січня 2018 року з розрахунку 90 % від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, визначеної на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №1555/18 від 30 липня 2018 року, без обмеження граничним розміром та з урахуванням раніше виплачених коштів.

Таким чином, після здійснення ОСОБА_1 на виконання вказаного рішення суду перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розмір його утримання становив 90 % від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді.

Однак, Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування від 16.10.2019 №193-IX, який набрав чинності 07.11.2019, виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України №2453-VI.

В свою чергу, пункт 25 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII встановлював, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Таким чином, вказаними положеннями пункту 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII було запроваджено різні підходи до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку після 30 вересня 2016 року, залежно від проходження чи непроходження суддею кваліфікаційного оцінювання або призначення на посаду судді за результатами конкурсу, а також роботи на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними),

Таким чином з 19.02.2020, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі №2-р/2020, для всіх суддів у відставці незалежно від проходження кваліфікаційного оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або конкурсу, визначено однаковий підхід для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру, встановленого Законом №1402-VIII.

У зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України вказаного рішення від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 та на підставі ч. 4 ст. 142 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління державної судової адміністрації України в Житомирській області від 17.12.2020 № 2477/20 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 19.02.2020 .

Однак, за результатами розгляду цієї заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відмовило позивачу у перерахунку довічного грошового утримання. Вказана відмова була оскаржена позивачем до суду.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 30.03.2021 у справі №240/358/21, частково зміненим постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2021, було визнати протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області від 30.03.2020 про відмову в перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 згідно із заявою від 04.03.2020; а також зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно заяви від 04 березня 2020 року на підставі довідки Територіального управління державної судової адміністрації України в Житомирській області від 11.12.2020 № 1477/20, починаючи з 19.02.2020 року, з урахуванням фактично проведених виплат.

Сторонами не заперечується, що на виконання судового рішення справі №240/358/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснило ОСОБА_1 з 19.02.2020 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахування суддівської винагороди, вказаної в довідці Територіального управління державної судової адміністрації України в Житомирській області від 11.12.2020 № 1477/20.

Однак, після вказаного перерахунку розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 був визначений відповідачем як 54 % суддівської вигороди (з урахуванням наявності в нього 22 років 2 місяці 15 днів стажу роботи на посаді судді).

Таким чином, під час визначення ОСОБА_1 відсоткового розмірі щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який залежить від набутого стажу, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не зарахувало до стажу роботи позивача, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження ним строкової служби в Радянській Армії (з 02.04.1983 по 29.04.1985) тривалістю 02 роки 19 днів, половини строку навчання на денній формі в Київському державному університеті ім.Т.Г.Шевченка (з 01.09.1985 по 30.06.1990) тривалістю 02 роки 05 місяців, а також періоду його роботи на посаді слідчого прокуратури Брусилівського району Житомирської області з 01.08.1991 по 16.02.1993 тривалістю 01 рік 06 місяців 16 днів.

З метою зарахування вищезазначених періодів до стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивач неодноразово, а саме 23.10.2023, 19.01.2024 та 27.02.2024 звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із відповідними заявами. Однак, у відповідь отримав листи від 28.11.2023 №42012-41852/К-02/8-0600/23 від 09.02.2024 №3877-2687/К-02/8-0600/24 та від 04.04.2024 №9376-6942/К-028-0600/24, в яких відповідач вказував, що статтею 137 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" не передбачено врахування до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби, половини періоду навчання чи періоду роботи на посаді слідчого прокуратури.

Не погоджуючись із такими відмовами, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями ст. 126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

У пункті 7 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов`язків судді.

Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

В рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 також зазначено, що довічне грошове утримання судді це особлива форма забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній, звільненій від сплати податків, грошовій виплаті, що забезпечує їх належним матеріальним утриманням. Особливість щомісячного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені у Конституції України та спеціальному законі України «Про статус суддів».

Не можуть бути скасовані чи звужені іншими нормативними актами України гарантії незалежності суддів, в тому числі гарантії їх матеріального та соціального забезпечення. Це положення узгоджується з ч. 3 ст. 22 Конституції України.

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Тож, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при видаленні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Зазначений конституційний принцип знайшов відображення і в положеннях Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Так, у пунктах 8, 11 ч. 4 ст. 48 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" зазначено, що незалежність судді, у тому числі, забезпечується його належним матеріальним і соціальним забезпеченням та правом на відставку.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів".

Як вже вказувалось судом, згідно з пунктом 2 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Суд звертає увагу, що на момент звільнення ОСОБА_1 з посади судді Брусилівського районного суду Житомирської області (30.11.2015), а також на момент призначення йому довічного грошового утримання судді у відставці діяв Закон України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів".

За правилами частини першої статті 120 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 135 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, пунктом 11 Перехідних положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" було передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

В свою чергу, частиною 1 статті 142 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", передбачено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, у частині 2 цієї правової норми закріплено, що суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до частини третьої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Стаття 137 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" визначає, що до стаж роботи судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Крім того, абзацом 4 пункту 34 Розділ XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" закріплено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, правовою нормою пункту 11 Перехідних положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", який діяв на момент звільнення позивача з посади судді, було передбачено, що для суддів, які призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, визначення стажу роботи на посаді судді здійснюється відповідно до законодавства, що діяло станом на день набрання чинності цим Законом, тобто станом на 03.08.2010. Відтак, зазначена норма пов`язує визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи на посаді судді, із датою набрання чинності Законом України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів".

Водночас, правовою нормою абзацу 4 пункту 34 Розділ XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", який діяв на момент здійснення позивачу з 19.02.2020 перерахунку щомісячного довічного грошове утримання, було передбачено, що для суддів, які призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, визначення стажу роботи на посаді судді здійснюється відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання) на таку посаду. Таким чином, зазначена норма пов`язує визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи на посаді судді, із часом призначення чи обрання суддею.

Матеріалами справи підтверджується, що на посаду судді Брусилівського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 був призначений 16.02.1993. Станом на цю дату відносини щодо визначення стажу роботи на посаді судді регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ "Про статус суддів", абзац 2 частини 4 статті 43 якого визначав, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Вказане свідчить, що абзац 2 частини 4 статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ "Про статус суддів", який діяв на момент призначення позивача на посаду судді передбачав зарахування періоду роботи та посадах прокурорів і слідчих до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови за умови наявності стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Також статтею 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" також було передбачено, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Крім того, на час набрання чинності Законом України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів".

Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Матеріалами справи підтверджується, що стаж безпосередньої роботи ОСОБА_1 на посаді судді становить понад 22 роки, а тому на підставі пункту 11 Перехідних положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", абзацу 4 пункту 34 Розділ XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" та пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" він має право на зарахування періоду проходження ним строкової військової служби з 02.04.1983 по 29.04.1985 тривалістю 02 роки 19 днів, половини строку навчання на денній формі в Київському державному університеті ім.Т.Г.Шевченка (з 01.09.1985 по 30.06.1990) тривалістю 02 роки 05 місяців, а також періоду роботи на посаді слідчого прокуратури Брусилівського району Житомирської області з 01.08.1991 по 16.02.1993 тривалістю 01 рік 06 місяців 16 днів до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 6 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17, від 8 січня 2019 року у справі № 137/173/17, від 14.03.2019 у справі № 490/7796/17.

Таким чином, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо невключення до стажу роботи ОСОБА_1 , який дає право на відставку та на одержання щомісячного грошового утримання судді, періоду проходження ним строкової військової служби з 02.04.1983 по 29.04.1985 тривалістю 02 роки 19 днів, половини строку навчання на денній формі в Київському державному університеті ім.Т.Г.Шевченка (з 01.09.1985 по 30.06.1990) тривалістю 02 роки 05 місяців, а також періоду роботи на посаді слідчого прокуратури Брусилівського району Житомирської області з 01.08.1991 по 16.02.1993 тривалістю 01 рік 06 місяців 16 днів є протиправними.

Застосовуючи механізм захисту порушеного права позивача та його ефективного відновлення, суд, керуючись повноваженнями, наданими в ч. 2 ст. 9 КАС України, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 , який дає право на відставку та на одержання щомісячного грошового утримання судді, періоду проходження ним строкової військової служби з 02.04.1983 по 29.04.1985 тривалістю 02 роки 19 днів, половини строку навчання на денній формі в Київському державному університеті ім.Т.Г.Шевченка (з 01.09.1985 по 30.06.1990) тривалістю 02 роки 05 місяців, а також періоду роботи на посаді слідчого прокуратури Брусилівського району Житомирської області з 01.08.1991 по 16.02.1993 тривалістю 01 рік 06 місяців 16 днів. Крім того, оскільки розмір стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, впливає на відсоткове значення призначеного грошового утримання, та як наслідок на його розмір, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання із врахуванням вказаного стажу, та його виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

При цьому, суд звертає увагу, що не зарахування спірних періодів до стажу роботи ОСОБА_1 , який дає право на відставку та на одержання щомісячного грошового утримання судді, а відтак і невірне визначення такого стажу було здійснене відповідачем 19.02.2020 - з дати здійснення перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання на виконання судового рішення у справі №240/358/21, а тому захист порушеного права здійснюється судом саме з цієї дати - з 19.02.2020.

Вирішуючи спірні правовідносини в частині позовних вимог щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити йому перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 66 % від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням раніше здійснених виплат, суд зазначає наступне.

Суд зауважує, що в даному випадку, питання визначення загального відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача, з урахуванням спірних періодів проходження строкової військової служби, навчання на денній формі в Київському державному університеті ім.Т.Г.Шевченка та періоду роботи на посаді слідчого прокуратури належить до дискреційних повноважень пенсійного органу.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень. Єдиним критерієм здійснення правосуддя є право.

Відповідно до Рекомендацій №R (80) 2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 р. термін "дискреційне повноваження" означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Таким чином, дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з`ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Суд наголошує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положенняст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах особи.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

В даному випадку, суд вважає, що задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання нарахувати та виплачувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 66 % від заробітку працюючого судді на відповідній посаді фактично порушить закріплені законом виключні повноваження пенсійного органу.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що позовні вимоги не можуть бути задоволені у спосіб, обраний позивачем, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Разом з тим, положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Суд вважає. що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде саме покладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області обов`язку здійснити позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання із врахуванням спірного стажу.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснювати виплату щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, суд зазначає наступне.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище.

Із наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача. Тобто, судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 01.12.2015 у справі №800/134/15 та постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №820/3327/16.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що на момент прийняття судом рішення по даній справі максимальне обмеження до розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача не застосовується. За таких обставин, вимога позивача про зобов`язання відповідача здійснити виплату йому щомісячного довічного грошового утримання без обмеження максимальним розміром є передчасною, адже спору в цій частині фактично не існує, право позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження максимальним розміром відповідачем на момент прийняття судом рішення по даній справі не порушене.

Задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що в свою чергу суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам, оскільки нарахування та виплата пенсії на виконання рішення суду ще не відбулась. Таким чином, зазначені позовні вимоги є передчасними та не підлягають задоволенню.

Відтак, суд, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" та в матеріалах справі відсутні докази на підтвердження понесення ним інших судових витрат по даній справі, підстави для вирішення питання про розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м.Житомир, 10003; ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не включення до стажу роботи ОСОБА_1 , який дає право на відставку та на одержання щомісячного грошового утримання судді, періоду проходження ним строкової військової служби з 02.04.1983 по 29.04.1985 тривалістю 02 роки 19 днів, половини строку навчання на денній формі в Київському державному університеті ім.Т.Г.Шевченка з 01.09.1985 по 30.06.1990 тривалістю 02 роки 05 місяців, а також періоду роботи на посаді слідчого прокуратури Брусилівського району Житомирської області з 01.08.1991 по 16.02.1993 тривалістю 01 рік 06 місяців 16 днів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 19.02.2020 зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 , який дає право на відставку та на одержання щомісячного грошового утримання судді, періоду проходження ним строкової військової служби з 02.04.1983 по 29.04.1985 тривалістю 02 роки 19 днів, половини строку навчання на денній формі в Київському державному університеті ім.Т.Г.Шевченка з 01.09.1985 по 30.06.1990 тривалістю 02 роки 05 місяців, а також періоду роботи на посаді слідчого прокуратури Брусилівського району Житомирської області з 01.08.1991 по 16.02.1993 тривалістю 01 рік 06 місяців 16 днів, а також здійснити йому перерахунок щомісячного довічного грошового утримання із врахуванням вказаного стажу, та його виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович