Справа № 240/28509/23
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/28509/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстренко Наталія Миколаївна

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

22 травня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Шидловського В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №0600-0216-8/94821 від 11.09.2023 в частині незарахування до його пільгового стажу періодів роботи з 29.11.2002 по 01.07.2003, з 01.03.2005 по 16.08.2010, з 01.10.2011 по 05.08.2013, з 04.08.2015 по 11.08.2015 та з 02.03.2016 по 24.02.2022 на Овруцькому щебеневому заводі Гомельського міського шляхового будівельно-ремонтного тресту;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 29.11.2002 по 01.07.2003, з 01.03.2005 по 16.08.2010, з 01.10.2011 по 05.08.2013, з 04.08.2015 по 11.08.2015 та з 02.03.2016 по 24.02.2022 на Овруцькому щебеневому заводі Гомельського міського шляхового будівельно-ремонтного тресту.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вказував, що у встановленому законом порядку звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки мав необхідний для цього стаж роботи на посадах зі шкідливими і важкими умовами праці, віднесених до списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженого Кабінетом Міністрів України, до якої додав всі необхідні документи, втім суб`єкт владних повноважень відмовив йому у призначенні такої пенсії, оскільки протиправно не зарахував до страхового стажу періоди роботи з 29.11.2002 по 01.07.2003, з 01.03.2005 по 16.08.2010, з 01.10.2011 по 05.08.2013, з 04.08.2015 по 11.08.2015 та з 02.03.2016 по 24.02.2022 на Овруцькому щебеневому заводі Гомельського міського шляхового будівельно-ремонтного тресту у зв`язку із денонсацією Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення. Вважаючи таке рішення відповідача протиправним й таким, що порушує його право на належний соціальний захист, ОСОБА_1 просить його скасувати та зобов`язати відповідача зарахувати йому такий пільговий стаж.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вказує, що у зв`язку із непідтвердженням ОСОБА_1 належними та допустимими доказами наявності у нього стажу роботи на посадах, віднесених до списку №2, достатньої для призначення пенсії за віком на пільгових умовах тривалості, йому цілком правомірно було відмовлено у її призначенні на підставі оскаржуваного рішення.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з заявою від 28.08.2023 про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку на п`ять років відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058), до якої додав, зокрема, трудову книжку, довідку № 115 від 24.08.2023, видану Овруцьким щебеневим заводом Гомельського міського шляхового будівельно-ремонтного тресту, а також документи щодо атестації робочих місць.

Заява позивача за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яке 04.09.2023 прийняло рішення № 89 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з огляду на недостатність у нього стажу роботи на посадах зі шкідливими і важкими умовами праці, віднесених до списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженого Кабінетом Міністрів України, необхідної тривалості.

При цьому, до страхового стажу ОСОБА_1 пенсійним органом не було зараховано, зокрема, періоди його роботи з 29.11.2002 по 01.07.2003, з 01.03.2005 по 16.08.2010, з 01.10.2011 по 05.08.2013, з 04.08.2015 по 11.08.2015 та з 02.03.2016 по 24.02.2022 на Овруцькому щебеневому заводі Гомельського міського шляхового будівельно-ремонтного тресту відповідно до виданої останнім довідки № 115 від 24.08.2023 у зв`язку із денонсацією Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення.

Доводів незгоди з іншими, наведеними Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у рішенні № 89 від 04.09.2023, мотивами для відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах позовна заява останнього не містить, а відтак оцінка судом їх законності не надається.

Не погоджуючись з таким рішенням пенсійного органу (в зазначеній частині), ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у даній справі.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог частково.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон № 1058, який також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Як передбачено частиною 1 статті 9 Закону № 1058, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею ж 114 Закону № 1058 врегульовано особливості призначення пенсій за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Так, за змістом частини 1 статті 114 Закону № 1058 право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

З огляду на приписи пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058 працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Як вже вказувалось в цьому рішенні, підставою для незарахування ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періодів його роботи з 29.11.2002 по 01.07.2003, з 01.03.2005 по 16.08.2010, з 01.10.2011 по 05.08.2013, з 04.08.2015 по 11.08.2015 та з 02.03.2016 по 24.02.2022 на Овруцькому щебеневому заводі Гомельського міського шляхового будівельно-ремонтного тресту відповідно до виданої останнім довідки № 115 від 24.08.2023, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у рішенні від 04.09.2023 № 89 визначило обставину денонсації Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення згідно із Законом України від 29.05.2023 № 3117-ІХ.

З цього приводу суд вважає за необхідне вказати таке.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004 № 1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Законом України № 546/96-ВР від 22.11.1996 ратифікована Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян у галузі пенсійного забезпечення, підписана 14.12.1995 у м. Києві.

Відповідно до статті 6 названої Угоди при призначенні пенсій зараховується трудовий (страховий) стаж, в тому числі і той, що дає право для призначення пенсій на пільгових умовах та за вислугу років, набутий по законодавству будь-якої з Договірних Сторін, в тому числі і до набуття чинності цієї Угоди, а також на території СРСР до 01.01.1992. При цьому обчислення трудового (страхового) стажу проводиться по законодавству Договірної Сторони, яка призначає пенсію.

Статтею 12 Угоди передбачено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані на території будь-якої з Договірних Сторін, приймаються без легалізації.

В частинах 1 та 2 статті 16 Угоди зазначено, що кожна Договірна Сторона має право денонсувати цю Угоду, повідомивши письмово про це іншу Договірну Сторону. Дія цієї Угоди припиняється з дня, вказаного у повідомленні, але не раніше ніж через шість місяців з дня, наступного за днем отримання повідомлення.

Права громадян, набуті згідно положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили в разі її денонсації.

В подальшому, Верховна Рада України 29.05.2023 ухвалила Закон України № 3117-ІХ «Про денонсацію Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення».

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В Рішенні Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09.02.1999 щодо тлумачення частини 1 статті 58 Конституції України зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України).Конституція України, закріпивши частиною 1 статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

За нормами статті 151-1 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.

Суд відмічає, що на час набуття позивачем трудового стажу у спірних періодах вказана вище Угода була чинною для України, а відтак вона підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Окрім того, аналіз наведеного вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Таким чином, суд зазначає, що на момент звернення позивача до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком були наявні усі підстави для зарахування до його страхового стажу періодів трудової діяльності з 29.11.2002 по 01.07.2003, з 01.03.2005 по 16.08.2010, з 01.10.2011 по 05.08.2013, з 04.08.2015 по 11.08.2015 та з 02.03.2016 по 24.02.2022 на Овруцькому щебеневому заводі Гомельського міського шляхового будівельно-ремонтного тресту відповідно до виданої останнім довідки № 115 від 24.08.2023.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України, статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи працівника.

Трудова книжка ОСОБА_1 містить чіткі, однозначні й такі, що не мають виправлень, записи щодо його роботи на Овруцькому щебеневому заводі Гомельського міського шляхового будівельно-ремонтного тресту. Будь-яких зауважень з приводу заповнення трудової книжки позивача пенсійним органом не наводилось, а тому вона повинна була братись ним до уваги при обрахунку страхового стажу ОСОБА_1 , який дає йому право на призначення пенсії.

В силу положень частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, в порушення вказаних норм, відповідачами не надано суду належних, допустимих й достатніх доказів, які б доводили правомірність прийнятого рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

При цьому, слід зазначити, що дискреція - це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.

Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії/прийняти конкретне рішення і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що за обставин, що склались у даній справі, та беручи до уваги, що єдиною підставою відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періодів його роботи з 29.11.2002 по 01.07.2003, з 01.03.2005 по 16.08.2010, з 01.10.2011 по 05.08.2013, з 04.08.2015 по 11.08.2015 та з 02.03.2016 по 24.02.2022 на Овруцькому щебеневому заводі Гомельського міського шляхового будівельно-ремонтного тресту Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у рішенні від 04.09.2023 № 89 визначило лише обставину денонсації Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення згідно із Законом України від 29.05.2023 № 3117-ІХ, що, як зазначено вище у даному рішенні, було пенсійним органом здійснено протиправно, у відповідача не було повноважень на обрання альтернативного варіанту вирішення спірного питання окрім як зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 29.11.2002 по 01.07.2003, з 01.03.2005 по 16.08.2010, з 01.10.2011 по 05.08.2013, з 04.08.2015 по 11.08.2015 та з 02.03.2016 по 24.02.2022 на Овруцькому щебеневому заводі Гомельського міського шляхового будівельно-ремонтного тресту, оскільки позивачем подано всі необхідні й передбачені законом для цього документи, тобто дотримано визначену законодавцем процедуру реалізації права на соціальний захист.

Отже, слід визнати протиправним і скасувати (частково) рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №0600-0216-8/94821 від 11.09.2023, проте матеріали справи свідчать, що з такими номером і датою Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області надсилалось позивачеві повідомлення про відмову у призначенні пенсії на підставі рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 89 від 04.09.2023 року.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до положень ч.1 ст.308 КАС України колегія суддів не переглядає рішення суду першої інстанції в відмовленій частині, з огляду на те, що рішення в цій частині не є предметом апеляційного оскарження.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Шидловський В.Б.