Справа № 460/15715/24
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Гресько О.Р.

22 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/15715/24 пров. № А/857/9531/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та ОСОБА_1 яка діє в особистих інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року у справі № 460/15715/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 яка діє в особистих інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

24.12.2024р. ОСОБА_1 яка діє в особистих інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії у разі втрати годувальника від 11.10.2024р. №29;

- зобов`язання призначити пенсію в разі втрати годувальника з 03.03.2023р.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12.02.2025р. позов задоволено частково.

Суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 11.10.2024р. №29 про відмову в призначенні пенсії.

Одночасно, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , яка діє в особистих інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , від 31.05.2023р. про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника (із доданими до неї підтверджуючими документами), з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись із даним рішенням в частині задоволених позовних вимог, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.02.2025р. скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Крім того, апеляційну скаргу подано ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.02.2025р. в частині відмовлених позовних вимог.

Апелянт просить суд, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.02.2025р. скасувати в частині відмовлених позовних вимог та в цій частині прийняти нове рішення, яким зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, призначити пенсію в разі втрати годувальника ОСОБА_1 та малолітньому сину ОСОБА_2 з 03.03.2023р.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.05.2023р. ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою про призначення їй та малолітньому сину ОСОБА_2 пенсії у разі втрати годувальника ОСОБА_3 .

За правилами екстериторіальності заяву та додані до матеріли передано на розгляд Головного Управління ПФ України в Одеській обл.

07.06.2023р. Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняв рішення № 29 про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу годувальника (10 років). Зокрема, страховий стаж померлого годувальника становить 06 років 06 місяців 29 днів. При цьому, не зараховано період роботи з 02.08.1999р. - 19.12.2003р. згідно довідки №12-4 від 21.03.2007р., оскільки відомості про цей період є відсутніми в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; запис у трудовій відсутній. За наявним страховим стажем права на пенсію згідно п.1 ст.36 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не має.

08.02.2024р. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду у справі №460/18345/23 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 29 від 07.06.2023р. про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії у разі втрати годувальника; Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_3 період роботи з 02.08.1999р. - 29.12.2003р. та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення їй та її неповнолітньому сину ОСОБА_2 пенсії у разі втрати годувальника, з урахуванням висновків суду; Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2024р. рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08.02.2024р. в адміністративній справі №460/18345/23 скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 , діючої в особистих інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській обл. № 29 від 07.06.2023р. про відмову в призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській обл. повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , діючої в особистих інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , від 31.05.2023р. про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника (із доданими до неї підтверджуючими документами) та прийняти за результатами її розгляду в установленому порядку рішення, з обов`язковим врахуванням висновків апеляційного суду, наведених в мотивувальній частині цього судового рішення. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

ч.4 ст.78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2024р у справі №460/18345/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянув заяву позивача про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника та прийняв рішення №29 від 11.10.2024р. про відмову у призначенні пенсії.

ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначає Закон України № 1058-IV від 09.07.2003 Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (надалі - Закону № 1058-IV).

ст.8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно ч.3 ст.4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

В ст.5 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

ч.1 ст.36 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Згідно з частиною другою вказаної статті непрацездатними членами сім`ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні;

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

В силу приписів частини третьої зазначеної статті до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

ч.1 ст.32 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування встановлено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема, для осіб з інвалідністю II та III груп: від 43 років до досягнення особою 45 років включно - 10 років.

Згідно ч.1 ст.38 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

ст. 39 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що на всіх членів сім`ї, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, призначається одна спільна пенсія.

Отже, за загальним правилом обов`язковою умовою для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є наявність в годувальника необхідного страхового стажу на день смерті.

ст.24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено порядок обчислення страхового стажу. Страховий стаж - це період (строк), упродовж якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і за який щомісяця сплачено страхові внески в сумі, не меншій за мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України відповідно до вимог Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за відомостями, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувались до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що було чинним раніше, крім випадків, передбачених Законом № 1058-IV.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

В ст.56 Закону України Про пенсійне забезпечення видно, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

ст.62 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналогічна норма передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993р. Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, якою регламентовано порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно п.3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

п.18 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Із наведених законодавчих норм слідує, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Також тривалість страхового стажу для визначення права на призначення пенсії визначається: до 01.01.2004р. - на підставі документів про стаж, що визначені постановою КМ України № 637 від 12.08.1993р. Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а періоди роботи, починаючи з 01.01.2004, - за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Водночас, на виконання Указу Президента України № 401 від 04.05.1998р. та постанов КМ України № 794 від 04.06.1998р., № 832 від 08.06.1998р. персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування впроваджувався протягом 1998 - 2000 років. Починаючи з 01.07.2002р., обчислення пенсій здійснюється із заробітку особи за період після 01.07.2000р. за даними системи персоніфікованого обліку (п.3 постанови Кабінету Міністрів України № 794 від 04.06.1998р.).

З урахуванням викладеного, персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.07.2000р. є обов`язковим; при підтвердженні страхового стажу, зокрема, у період: 01.07.2000р. - 31.12.2003р. за даними трудової книжки, підлягають звірці з відомостями персоніфікованого обліку.

Колегія суддів звертає увагу, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовив у призначенні ОСОБА_1 пенсії у разі втрати годувальника у зв`язку з відсутністю в останнього необхідного страхового стажу 10 років.

При цьому, у рішенні № 29 від 11.10.2024р. про відмову в призначенні пенсії зазначено, що не зараховано період роботи: 02.08.1999р. - 19.12.2003р. згідно довідки № 12-4 від 21.03.200р.7, оскільки відомості про цей період є відсутніми в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та відповідного запису в трудовій книжці померлого немає.

Позивач разом з заявою про призначення пенсії долучив копію трудової книжки померлого годувальника від 01.04.2019р., яка не містить відомостей про роботу останнього за спірний період: 02.08.1999р. - 29.12.2003р.

Разом з тим, позивач подала довідку МПП Воскан № 12-4 від 21.03.2007р., за змістом якої ОСОБА_3 з 02.08.1999р. прийнятий на роботу вантажником згідно наказу №13 від 02.08.1999р. та 29.12.2003р. звільнений за власним бажанням відповідно до наказу № 19 від 29.12.2003р.

У постанові від 30.09.2024р. у справі №460/18345/23 Восьмий апеляційний адміністративний суд зазначив, що аналіз представленої довідки вказує на те, що остання є неповною, оскільки не містить всіх необхідних відомостей про спірний період роботи ОСОБА_3 на вказаному підприємстві (зокрема, не вказує на виплату останньому заробітної плати, не зазначає про сплату страхових внесків тощо).

ч.3 ст.44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління ПФ України № 22-1 від 25.11.2005р., (надалі - Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно п.4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

У оскарженому рішенні пенсійний орган вказав, що направив запит до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві для перевірки достовірності та обґрунтованості відомостей, зазначених в наданій для призначення пенсії довідці МПП Воскан № 12-4 від 21.03.2007р.

У відповідь на вказаний запит Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві надіслав на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області акт про відсутність суб`єкта господарювання за місцем реєстрації №2600-1004-1/6746 від 06.11.2024р., в якому зазначено, що відповідно до проведеного обстеження встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 підприємство МПП ВОСКАН не знаходиться. За даною адресою розташований п`ятиповерховий житловий будинок. Вивіски з назвою організації відсутні. Підприємство МПП ВОСКАН за адресою вулиця Ярослава Гашека, 4, кв.16 не розшукано.

Системний аналіз норм пенсійного законодавства дає підстави для висновків, що у зв`язку із зверненням позивача про призначення пенсії, пенсійний орган зобов`язаний перевірити, зокрема, чи має заявник (в даному випадку померлий годувальник) стаж роботи. У свою чергу, суд перевіряє, зокрема, чи діяв орган ПФ України обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Детальний аналіз рішення від 11.10.2024р. №29 вказує на те, що відмова пенсійного органу повторно обґрунтована неможливістю перевірити достовірність сплати страхових внесків щодо періодів роботи позивача на МПП Воскан.

Колегія суддів зазначає, що на момент прийняття оскарженого рішення від 11.10.2024р. №29 до відповідача акт Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №2600-1004-1/6746 від 06.11.2024 не надходив, а тому не міг бути взятий до уваги при його прийнятті.

Таким чином, рішення від 11.10.2024р. №29 є необґрунтованим та який слід скасувати

В частині вирішення вимог про зобов`язання пенсійного органу призначити позивачу та її малолітньому сину пенсію у зв`язку із втратою годувальника, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог процесуального закону суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому, застосування такого способу захисту в цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для призначення пенсії.

Разом з тим, наведених обставин судом не встановлено. Оцінка правомірності відмови в призначенні пенсії стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у рішенні від 11.10.2024р. №29. Однак, під час судового розгляду не встановлено у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для призначення такої пенсії.

Вказані дії (в тому числі перевірка заявленого стажу) належать до повноважень пенсійного органу і суд позбавлений можливості за таких умов вирішувати питання про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Інші доводи апеляційних скарг фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянтів з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та ОСОБА_1 яка діє в особистих інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 залишити без задоволення, а Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року у справі № 460/15715/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель