Справа № 560/8496/24
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/8496/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Фелонюк Д.Л.

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

22 травня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Граб Л.С. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання відмови протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання відмови протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №92 від 13.12.2023.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди: з 18.11.1986 по 12.12.1988 (у тому числі з 23.12.1986 по 31.01.1987 на пільгових умовах - один місяць за три місяці); з 03.03.2022 по 11.12.2023; з 21.06.1989 по 12.02.2004 (без урахування зарахованих періодів).

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити, здійснити нарахування й виплату пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 11.12.2023.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач - ГУ Пенсійного фонду України в Хмельницькій області подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

Позивач направив на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу - без задоволення, оскільки вважає, що судом вірно встановлені обставини справи та надано їх належну правову оцінку.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 05.06.2018 Житомирською обласною державною адміністрацією, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986-87р.р. (категорія 2).

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 17.05.2023, позивач є учасником бойових дій.

За відомостями трудової книжки НОМЕР_3 позивач з 18.11.1986 по 12.12.1988 служив в рядах радянської армії (в/б НОМЕР_4 ).

Відповідно до відомостей трудової книжки колгоспника НОМЕР_5 позивач з 21.06.1989 по 12.02.2004 працював в колгоспі "40-річчя Жовтня", який надалі реорганізований в КСП "Поділля" (запис у трудовій книжці 17.03.1992), в ПАФ "Поділля" (запис у трудовій книжці 03.03.2000).

У військовому квитку НОМЕР_4 зазначено, що позивач виконував службові обов`язки на роботі по ліквідації наслідків аварії в 30 км зоні Чорнобильської АЕС, яка відповідно до постанови Ради Міністрів і ВЦСПС від 05.06.1986 №665-195 зараховується в трудовий стаж і стаж, який дає право на пільгову пенсію по списку №1 в трикратному розмірі з 23.12.1986 по 31.01.1987. Також позивач з 18.11.1986 по 12.12.1988 та з 03.03.2022 проходив (проходить) військову службу.

Згідно з довідкою від 18.02.2019 №14, виданою ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач дійсно проходив військову службу в Збройних Силах в період з 18.11.1986 по 12.12.1988 (підстава - військовий квиток НОМЕР_4 ).

Відповідно до архівної довідки від 18.10.2000 №36-6/87, виданої архівом головного управління Командуюючого внутрішніми військами Міністерства внутрішніх справ Республіки Білорусь, ОСОБА_1 виконував службово-бойові завдання по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 30-ти кілометровій зоні в населених пунктах Савічі, Прістанське, Чікаловічі, Петьковщина Брагінського району Гомельської області в період з 25.12.1986 (наказ командира військової частини НОМЕР_6 № 0301с/ч від 25.12.1986) по 31.01.1987 (наказ командира військової частини НОМЕР_6 № 027 с/ч від 2.02.1987).

В архівній виписці від 27.11.2018 №01-12/С/510 та архівній довідці від 27.11.2018 №01-12-С/511, виданих Чуднівським районним комунальним підприємством по обслуговуванню приміщень спільної власності територіальних громад Житомирської області, зазначено, що в архівному фонді ПАФ "Поділля", відповідно, в книгах обліку розрахунків по оплаті праці за 1989-2003 роки та в книгах нарахування заробітної плати за 1989-2003 роки значиться ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_7 від 19.07.2022 №2357 позивач перебуває на військовій службі.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою від 11.12.2023 щодо призначення пенсі за віком із зниженням пенсійного віку згідно з Законом №796-XII.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №92 від 13.12.2023 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №796-XII у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та відсутністю документів, які підтверджують роботу у зоні відчуження. Зазначено, що страховий стаж позивача становить 12 років 6 місяців 10 днів. До страхового стажу не зараховано:

- період проходження військової служби з 18.11.1986 по 12.12.1988, оскільки в військовому квитку НОМЕР_4 є наявне виправлення по батькові, яке не завірене належним чином; в довідці № 14 від 18.02.2019 підставою видачі є військовий квиток НОМЕР_4 , який має виправлення;

- період роботи в колгоспі 1989-2003, оскільки в архівній довідці № 01-12/С/510 від 27.11.2018 ПІБ зазначено скорочено; також відсутні документи на перейменування КСП в ПАФ; даний період зараховано по фактично сплаченим страховим внескам з 1999 року.

У рішенні вказано, що архівну довідку № 36-6/87 від 18.10.2000 про роботу в ЧАЕС не взято до уваги, оскільки в довідці відсутня інформація про виїзди до зони відчуження.

Позивач, вважаючи порушеними його права, звернувся з позовом до суду.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Закон №796-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У статті 1 Закону №796-XII встановлено мету та основні завдання цього закону, а саме, що він спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 9 Закону №796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є, зокрема, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків.

Згідно з статтею 14 Закону №796-XII до другої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи належать учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів; з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів; у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи; евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття); особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення.

У свою чергу, за правилами частини 1 статті 65 Закону №796-XII учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Зі змісту наведених норм слідує, що документом, що підтверджує статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є відповідне посвідчення.

Як встановив суд, позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986-87р.р. (2 категорія), що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 05.06.2018.

Відповідно до статті 10 Закону №796-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

У той же час, перелік документів, що подаються до органу Пенсійного фонду для призначення пенсії, встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846.

Відповідно до підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є: довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи у зоні відчуження; посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими цим Законом, у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи". Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Такий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 22.03.2018 у справі №588/538/16-а, від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а, від 18.06.2020 у справі №751/2738/17.

Наведеним заперечуються посилання відповідача в спірному рішенні на те, що архівну довідку №36-6/87 від 18.10.2000 про роботу в ЧАЕС не взято до уваги, оскільки в довідці відсутня інформація про виїзди до зони відчуження, а також, зазначення про відсутність документів, які підтверджують роботу у зоні відчуження.

Згідно з статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Положеннями частини 1 статті 55 Закону №796-XII встановлено, що учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зокрема, які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році, мають право на зменшення віку на 5 років.

Відтак, враховуючи вказівку у посвідченні серії НОМЕР_1 про статус позивача як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986-87р.р. (категорії 2), видача такого посвідчення була можливою лише у разі відповідності позивача умовам його видачі. Тому позивач як особа, яка набула статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986-87р.р. 2 категорії, відноситься до числа осіб які мають право користуватися пільгами, встановленими Законом №796-XII, у тому числі і правом на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 5 років.

Як зазначено, частиною 1 статті 55 Закону №796-XII передбачено право на зниження окремим категоріям пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV. Водночас, незмінною залишається вимога законодавства щодо наявності в особи необхідного мінімального страхового стажу для призначення пенсії за віком.

Судом встановлено, що станом на час звернення до пенсійного органу, вік позивача становив 55 років.

В даному ж випадку спірною є наявність в позивача необхідного страхового стажу.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача періодів проходження військової служби з 18.11.1986 по 12.12.1988, з 03.03.2022 по 11.12.2023 із розрахунку один місяць за три місяці, суд зазначає та враховує таке.

Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що у стаж роботи, що дає право на трудову пенсію, зараховується військова служба, незалежно від місця її проходження.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з положеннями абзацу 2 пункту 1 статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Суд встановив, що згідно з відомостями трудової книжки НОМЕР_3 позивач з 18.11.1986 по 12.12.1988 служив в рядах радянської армії (в/б НОМЕР_4 ).

У військовому квитку НОМЕР_4 зазначено, що позивач виконував службові обов`язки на роботі по ліквідації наслідків аварії в 30 км зоні Чорнобильської АЕС, яка відповідно до постанови Ради Міністрів і ВЦСПС від 05.06.1986 №665-195 зараховується в трудовий стаж і стаж, який дає право на пільгову пенсію по списку №1 в трикратному розмірі з 23.12.1986 по 31.01.1987. Також позивач з 18.11.1986 по 12.12.1988 та з 03.03.2022 проходив (проходить) військову службу.

Доводи відповідача про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу періоду проходження військової служби з 18.11.1986 по 12.12.1988, оскільки в військовому квитку НОМЕР_4 є наявне виправлення по батькові, яке не завірене належним чином, а в довідці №14 від 18.02.2019 підставою видачі є військовий квиток НОМЕР_4 , який має виправлення, суд вважає безпідставними.

Служба позивача в рядах радянської армії в період з 18.11.1986 по 12.12.1988 підтверджується відомостями трудової книжки. При цьому відповідачі не надали суду жодних доказів, що відомості, які містяться в трудовій книжці серії НОМЕР_3 , містять неправдиві або недостовірні дані. В судовому порядку трудова книжка позивача недійсною також не визнавалась. Водночас, формальні неточності в документах за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.

Також згідно з частиною 3 статті 44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Крім того, відповідно до статті 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі.

Зі змісту викладених положень слідує, що органи, які призначають пенсію мають право перевіряти надані заявником документи, а саме вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Проте в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б свідчили про вчинення відповідачами дій, спрямованих на проведення перевірки відомостей у поданих позивачем документах.

Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови в їх врахуванні при призначенні пенсії.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №291/99/17.

Таким чином, до страхового стажу позивача слід зарахувати періоди з 18.11.1986 по 12.12.1988 та з 03.03.2022 по 11.12.2023, у тому числі період з 23.12.1986 по 31.01.1987 на пільгових умовах - один місяць за три місяці.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду проходження військової служби з 03.03.2022 по 11.12.2023 в розрахунку один місяць за три місяці, суд зазначає та враховує таке.

Позивач, з посиланням на пункт 2.3 розділу 2 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.10.2014 за №1294/26071, зазначає, що період з 03.03.2022 по 11.12.2023 зараховується до страхового стажу із розрахунку один місяць служби за три місяці, як період, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

З даного приводу необхідно зазначити, що зарахування періоду проходження військової служби у трикратному розмірі регулюється Положенням №530.

Пунктом 2.3 розділу 2 Положення №530 визначено, що час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції, зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три.

Фактично, позивач просить зарахувати до стажу у трикратному обчисленні період проходження військової служби в цілому. В свою чергу обчислення періоду служби саме в трикратному розмірі стосується особливого порядку проходження такої служби.

Зміст наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що проходження служби з безпосередньою участю особи в антитерористичній операції підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на умовах - один місяць служби за три місяці.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 05.06.2018 у справі №348/347/17, від 30.07.2019 у справі №346/1454/17, від 02.04.2020 у справі №185/4140/17, від 17.10.2022 у справі №340/395/17, від 18.01.2023 у справі №1.380.2019.003739.

Як встановив суд, позивач має статус учасника бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 17.05.2023. Проте, докази про безпосередню участь позивача у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення, документи про направлення позивача у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші документи, які підтверджують участь позивача в антитерористичній операції, матеріали справи не містять. Не встановлено судом і що такі документи надавалися позивачем разом із заявою про призначення пенсії відповідачу, однак не були враховані.

Про необхідність встановлення судами обставин безпосередньої участі військовослужбовця в антитерористичній операцій, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується довідкою військової частини для зарахування стажу один місяць служби за три місяці, зазначено, наприклад в постановах Верховного Суду від 18.01.2023 справа №1.380.2019.003739, від 21.03.2023 у справі №160/6146/19.

Інших підстав, ніж посилання на пункт 2.3 розділу 2 Положення №530, для зарахування до страхового стажу періоду служби з 03.03.2022 по 11.12.2023 із розрахунку один місяць служби за три місяці, позивач не зазначив та не надав доказів, які б свідчили про їх наявність.

З урахуванням наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для застосування кратного обчислення періоду військової служби позивача з 03.03.2022 по 11.12.2023.

Досліджуючи правомірність висновків відповідача щодо відсутності підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи в колгоспі 1989-2003, оскільки в архівній довідці №01-12/С/510 від 27.11.2018 ПІБ зазначено скорочено, відсутні документи на перейменування КСП в ПАФ, суд встановив, що відповідно до відомостей трудової книжки колгоспника НОМЕР_5 позивач з 21.06.1989 по 12.02.2004 працював в колгоспі "40-річчя Жовтня", який надалі реорганізований в КСП "Поділля" (запис у трудовій книжці 17.03.1992), в ПАФ "Поділля" (запис у трудовій книжці 03.03.2000).

Отже, у трудовій книжці колгоспника НОМЕР_5 фактично зазначено про перейменування КСП в ПАФ у зв`язку з реорганізацією.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Зі змісту наведених норм слідує, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону України "Про пенсійне забезпечення", мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Суд зазначає, що спірний період роботи в колгоспі підтверджуються записами трудової книжки колгоспника НОМЕР_5 . Наявні у трудовій книжці записи є достатніми та належними, які дійсно підтверджують трудову діяльність позивача у спірний період.

Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці відповідачі не надали.

При цьому, твердження відповідача, що в архівній довідці №01-12/С/510 від 27.11.2018 ПІБ зазначено скорочено, що є підставами для не зарахування періоду до страхового стажу 21.06.1989 по 12.02.2004, суд вірно визнав безпідставними з урахуванням наведених норм частини 3 статті 44 Закону №1058-ІV, статті 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а також відсутністю в матеріалах справи будь-яких документів, які б свідчили про вчинення відповідачами дій, спрямованих на проведення перевірки відомостей у поданих позивачем документах.

Крім того, відомостями трудової книжки підтверджується безперервність періоду з 21.06.1989 по 12.02.2004.

Водночас, в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №92 від 13.12.2023 зазначено про зарахування періоду по фактично сплаченим страховим внескам з 1999 року. Проте, в матеріалах справи відсутні відомості щодо зарахованих періодів. Тому відповідача слід зобов`язати зарахувати до страхового стажу позивача період з 21.06.1989 по 12.02.2004 без урахування зарахованих періодів.

Як встановив суд, страховий стаж, вказаний в рішенні №92 від 13.12.2023, становить 12 років 6 місяців 10 днів. З урахуванням періодів з 18.11.1986 по 12.12.1988 (у тому числі з 23.12.1986 по 31.01.1987 на пільгових умовах - один місяць за три місяці), з 03.03.2022 по 11.12.2023, з 21.06.1989 по 12.02.2004 (без урахування зарахованих періодів), загальний страховий стаж позивача становить більше 15 років, що є достатнім для призначення йому пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

З огляду на наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №92 від 13.12.2023 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити, здійснити нарахування й виплату йому пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII з 11.12.2023.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку і, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Щодо інших доводів скаржників, колегія суддів зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Хмельницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Матохнюк Д.Б.