Справа № 420/21564/24
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вовченко О.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 08.07.2024 року надійшов позов ОСОБА_1 до Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, в якому позивач просить суд:

- визнати дії Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, щодо не надання ОСОБА_1 відповіді і запитуваної інформації згідно запиту від 03.07.2024 року такими, що не відповідають Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI;

- зобов`язати Одеський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України розглянути запит ОСОБА_1 від 03.07.2024 року, та надити ОСОБА_1 повну відповідь відповідно до поставлених питань у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI, із змінами і доповненнями.

Ухвалою суду від 15.07.2024 року позов залишено без руху.

16.07.2024 року від представника позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків разом із уточненим позовом ОСОБА_1 до Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, в якому позивач просить суд:

- визнати бездіяльність Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, щодо не надання ОСОБА_1 відповіді і запитуваної інформації згідно запиту від 03.07.2024 року такою, що не відповідає Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI;

- зобов`язати Одеський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України розглянути запит ОСОБА_1 від 03.07.2024 року, та надити ОСОБА_1 повну відповідь відповідно до поставлених питань у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI, із змінами і доповненнями.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 03.07.2024 року позивач подав запит на інформацію на офіційну електронну адресу Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, в якому зазначив, що до Одеського НДЕКЦ МВС надійшла постанова дізнавача/ СД Подільського РУП ГУНП в Одеській області у кримінальному провадженні №0000124 від 26.04.2022 про призначення комп`ютерно-технічної експертизи за експертною спеціальністю 10.9 "Дослідження комп`ютерної техніки та програмних продуктів" (вхід.№СЕ19/116-22/12572 від 04.08.2022). В зв`язку з цим, керуючись вимогами та правами, передбаченими ст. 3, 4, 5, 101 , 12, 14, 15, 19, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI із змінами і доповненнями, просив повідомити наступну інформацію: 1. Чи проводилися вашою установою вказані експертизи? 2. Чи проводилися вами інші експертизи в рамках кримінального провадження №0000124 від 26.04.2022. 3. Яка вартість кожної проведеної експертизи? 4. За які кошти проводилася вказані експертизи? Відповідь просив надіслати скановану в електронному вигляді на електронну пошту: . Як стверджує позивач, у встановлений законом строк офіційної відповіді від відповідача не надійшло. Натомість, 03.07.24 р. відповідач відправив на електронну адресу позивача інформаційний лист. Як стверджує позивач, відповідач відмовив надати запитувану інформацію. Про це він надав інформацію, яка не являється відмовою, в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 22 Закону №2939-VI, тобто діяв протиправно. Позивач вказує, що він просив надати інформацію не про хід проведення експертизи та її результати, а запитував загальну інформацію.

02.08.2024 року ухвалою судді прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження в адміністративній справі.

В ухвалі зазначено, що дана справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними ст.262 КАС України.

05.08.2024 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

06.08.2024 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому вказано, що Одеський НДЕКЦ МВС вимоги позивача не визнає в повному обсязі.

У відзиві зазначено, що 03.07.2024 на офіційну електронну пошту Одеського НДЕКЦ МВС надійшов запит ОСОБА_2 про надання публічної інформації по кримінальному провадженню №0000124 від 26.04.2022, а саме чи призначались та проводились експертизи у зазначеному кримінальному провадженні, яка вартість експертиз, за які кошти вони проводились. 03.07.2024 Одеський НДЕКЦ МВС направив на електронну адресу позивача інформаційний лист наступного тексту: «Доброго дня. Відповідно до Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб`єктів електронного документообігу. Згідно ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Керуючись ст. 1 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» у разі відсутності обов`язкових даних в електронному документі, такий документ не підлягає обліку і не матиме юридичної сили. Одеський НДЕКЦ МВС». 08.07.2024 від позивача на офіційну електронну адресу знов надійшов лист, в якому заявник намагався довести, що запитувана інформація є публічною і його запит оформлений належним чином. 08.07.2024, Одеський НДЕКЦ МВС надав відповідь заявнику. 08.07.2024 ОСОБА_1 знов направив на офіційну електронну адресу Одеського НДЕКЦ МВС лист, в якому просив надати відповідь з підписом керівника. 17.07.2024 (вих.№19/116/6-1771024) на електронну адресу позивача була направлена офіційна відповідь з текстом, який вже надсилався у листі від 08.07.2024. як стверджує відповідач, позивач так і не надав Одеському НДЕКЦ МВС відповідну інформацію щодо його статусу у зазначеному кримінальному провадженні та/або дозвіл слідчого або прокурора, але натомість звернувся до суду із позовною заявою про зобов`язання Одеського НДЕКЦ МВС надати йому інформацію, яку він вважає публічною, однак з огляду на викладені норми чинного законодавства та розпорядчих документів вона є конфіденційною. Такі дії позивача, на думку відповідача, свідчать про те, що він незаконним шляхом, уводячи в оману суд, намагається отримати інформацію, що стосується процесуальних дій у кримінальному провадженні, при цьому ніякого статусу у зазначеному провадженні він не має.

Зважаючи на вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

06.08.2025 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

Станом на дату вирішення даної справи інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Ухвалою суду від 22.05.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи №420/21564/24 у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою, відзивом на позов, відповіддю на відзив, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та перевіривши їх наданими доказами, суд встановив таке.

03.07.2024 року на офіційну електронну пошту Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшов запит ОСОБА_1 такого змісту:

«До Одеського НДЕКЦ МВС надійшла постанова дізнавача СД Подільського РУП ГУНП в Одеській області у кримінальному провадженні №0000124 від 26.04.2022 про призначення комп`ютерно-технічної експертизи за експертною спеціальністю 10.9 "Дослідження комп`ютерної техніки та програмних продуктів" (вхід.№СЕ19/116-22/12572 від 04.08.2022).

В зв`язку з цим, керуючись вимогами та правами, передбаченими ст. 3, 4, 5, 101 , 12, 14, 15, 19, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI із змінами і доповненнями, прошу повідомити наступну інформацію:

1. Чи проводилися вашою установою вказані експертизи?

2. Чи проводилися вами інші експертизи в рамках кримінального провадження №0000124 від 26.04.2022.

3. Яка вартість кожної проведеної експертизи?

4. За які кошти проводилася вказані експертизи?

Відповідь прошу надіслати скановану в електронному вигляді на електронну пошту: ».

03.07.2024 року відповідач направив на електронну адресу позивача інформаційний лист такого тексту: «Доброго дня. Відповідно до Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб`єктів електронного документообігу. Згідно ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Керуючись ст. 1 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» у разі відсутності обов`язкових даних в електронному документі, такий документ не підлягає обліку і не матиме юридичної сили. Одеський НДЕКЦ МВС».

08.07.2024 від позивача на офіційну електронну адресу знов надійшов лист, в якому заявник намагався довести, що запитувана інформація є публічною і його запит оформлений належним чином.

08.07.2024, відповідач надав відповідь заявнику такого змісту: "Інформуємо, що відповідно до п. 1 ст. 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації», конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Інформуємо, що відповідно до п.9 ч.1 Переліку відомостей, що містять конфіденційну інформацію в Одеському НДЕКЦ МВС, затвердженого наказом Одеського НДЕКЦ МВС від 17.08.2021 №43-Н, у сфері судово-експертної діяльності конфіденційною інформацією є інформація, що розкриває відомості, що стосуються процесуальних дій, які вчиняються (вчинялися) під час кримінального, цивільного, адміністративного, виконавчого та господарського провадження і стали відомі працівнику, якого залучали як спеціаліста або експерта у зв`язку з виконанням його обов`язків. Відповідно до ст. 243 гл. 20 КПК України, призначення судової експертизи є слідчою (розшуковою) дією. Норми ст.222 КПК України визначають, що відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. З огляду на викладене інформуємо, що запитувана інформація не є публічною і для її отримання необхідно надати інформацію щодо статусу запитувача у кримінальному провадженні та/або дозвіл слідчого або прокурора відповідно до вимог ст.222 КПК України." Також звертаємо увагу суду, що відповідно до п. 9 ч. 1 Типового переліку відомостей, що містять конфіденційну інформацію в Експертній службі МВС, затвердженого наказом керівника Експертної служби МВС від 06.10.2020 №30-ЕС-Н, у сфері судово-експертної діяльності конфіденційною інформацією є інформація, що розкриває відомості щодо, зокрема, призначення судових експертиз.

Разом із відзивом відповідачем надано до суду лист вих.№19/116/6-1771024 від 17.07.2024 року який складено у відповідь на запит позивача та в якому зазначено, що запитувана інформація не є публічною і для її отримання необхідно надати інформацію щодо статусу запитувача у кримінальному провадженні та/або дозвіл слідчого або прокурора відповідно до вимог ст. 222 КПК України.

У відзиві вказано, що 17.07.2024 року (вих.№19/116/6-1771024) на електронну адресу позивача була направлена відповідь з текстом, який вже надсилався у листі від 08.07.2024 року.

При цьому як зазначено у відповіді на відзив, вказаний лист відповідач прислав на його електронну адресу лише 18.07.2024 року.

Вважаючи бездіяльність Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, щодо не надання ОСОБА_1 відповіді і запитуваної інформації згідно запиту від 03.07.2024 року такою, що не відповідає Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Положеннями ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.2).

Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств.

Положеннями статті 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Спеціальним законом, який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес є Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Закон №2939-VI).

За визначенням ст.1 Закону №2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.3 Закону №2939-VI, право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Стаття 4 вказаного вище Закону визначає принципи забезпечення доступу до публічної інформації, серед яких зокрема, прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

У відповідності до ст.5 Закону №2939-VI, доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації (ст.12 Закону №2939-VI).

У розумінні приписів ч.1 ст. 13 Закону № №2939-VI, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них; 5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.

На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, юридичних осіб публічного права з числа розпорядників інформації, визначених у пункті 5 частини першої цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині надання відповідної інформації за запитами.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Запит на інформацію, згідно з вимогами ч.1, 2-5 ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Згідно із ч.1 ст.14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до п. 1 ч. 3, ч. 4, 5 ст. 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані 1) надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом; 2) використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом; 3) вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб; 4) виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується.

Зберігання інформації про особу не повинно тривати довше, ніж це необхідно для досягнення мети, задля якої ця інформація збиралася.

Відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені.

Статтею 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.

Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Так, з запитом про доступ до публічної інформації позивач звернувся до відповідача 03.07.2024 року.

Отже, відповідач мав надати відповідь на вказаний запит у строк до 10.07.2024 року.

В той же час, із відзивом відповідачем надано до суду лист вих.№19/116/6-1771024 від 17.07.2024 року який складено у відповідь на запит позивача та в якому зазначено, що запитувана інформація не є публічною і для її отримання необхідно надати інформацію щодо статусу запитувача у кримінальному провадженні та/або дозвіл слідчого або прокурора відповідно до вимог ст. 222 КПК України.

Таким чином, у визначений ч.1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідь на запит ОСОБА_1 Одеським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України надана не була.

При розгляді даної справи варто зазначити, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, тобто не вчинення ним дій за наявності нормативно визначеного обов`язку їх вчинити, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичної особи, прав та інтересів юридичної особи (зокрема, ненадання відповіді на скаргу тощо). В контексті вимог позивача, бездіяльність при розгляді запиту - це бездіяльність суб`єкта владних повноважень, яка полягає в пасивній поведінці (не вчиненні жодних дій) і невиконанні покладеного на нього правового обов`язку надати відповідь на запит.

За встановлений судом обстави, суд дійшов висновку, що бездіяльність Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, яка полягає у ненаданні ОСОБА_1 відповіді на запит від 03.07.2024 року у строки, визначені ч.1 ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» є протиправною.

В той же час, при розгляді даної справи суд надає оцінку саме ненаданню відповіді на запит, а не змісту листа від 17.07.2024 року.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), пункт 57, Series A, № 93).

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

В силу приписів пункту 5 частини другої статті 23 Закону № 2939-VI позивач як запитувач інформації, попри фактичне надання відповіді на запит відповідачем, має право на оскарження несвоєчасного надання інформації, і, звертаючись до суду із цим позовом, позивач вважав порушеними свої права внаслідок недотримання встановленого законом строку надання інформації на запит.

Станом на дату прийняття рішення відповідач фактично самостійно виправив оскаржуване порушення шляхом надання позивачу відповіді на запит, проте, не надавши відповідь на запит у встановлений Законом № 2939-VI п`ятиденний строк, допустив протиправну бездіяльність, то захистити порушене право ОСОБА_1 на своєчасне отримання інформації можливо лише шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача.

За вказаного правового регулювання та встановлених судом обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання протиправною бездіяльності Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, яка полягає у ненаданні ОСОБА_1 відповіді на запит від 03.07.2024 року у строки, визначені ч.1 ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню.

Також позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000, 00 грн.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною дев`ятою статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказана позиція узгоджується з позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та постанові Верховного Суду від 03.08.2021 у справі № 480/3172/20.

Таким чином, на підставі вищенаведеного, враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, значення справи для позивача, предмет позову та обсяг задоволених позовних вимог, те, що дана справа відноситься до категорії справ незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження у порядку статті 262 КАС України, суд доходить висновку, що заявлений представником позивача до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

Відтак, суд вважає клопотання представника позивача частково обґрунтованим та що його слід задовольнити в частині стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача 1500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, яка полягає у ненаданні ОСОБА_1 відповіді на запит від 03.07.2024 року у строки, визначені ч.1 ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України на користь ОСОБА_1 за витрати на правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач - Одеський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України (вулиця Прохоровська, 35, м.Одеса, 65005, ).

Суддя O.A. Вовченко