Справа № 320/46606/24
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2025-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2025 року справа №320/46606/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

у жовтні 2024 року до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (відповідач 1).

Просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 - НОМЕР_3 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_4 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сил територіальної оборони Збройних Сил України щодо незвільнення з військової служби позивача за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Ухвалою суду від 22.10.2024 відкрито спрощене провадження у справі без проведення судового засідання.

Ухвалою від 04.11.2024 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 10.03.2025 залучено до участі у справі в якості співвідповідача військову частину НОМЕР_2 (відповідач 2).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 08.03.2022 позивач добровільно мобілізувався і проходить військову службу, однак на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей і, відповідно, це є підставою для звільнення з військової служби під час воєнного стану. Стверджував, що подав рапорт про звільнення, оформлений належним чином, додав усі необхідні до нього документи, однак рішення за результатами розгляду такого рапорту прийнято не було.

Військова частина НОМЕР_1 у відзиві просила відмовити у задоволенні позову. Зазначали про відсутність у позивача підстав для звільнення з військової служби, оскільки законодавством передбачено обов`язок саме батьків утримувати своїх дітей, а обов`язок вітчима щодо утримання дітей, з якими він проживає, не є безумовним. Вказали, що участь солдата ОСОБА_1 в утриманні дітей його дружини має добровільний характер. Також звернули увагу, що прийняття рішення про звільнення із військової служби належить до компетенції старшого начальника - командира військової частини НОМЕР_2 , якій підпорядкована військова частина НОМЕР_1 .

Військова частина НОМЕР_2 також направила відзив на позовну заяву, у якому просили відмовити у задоволенні позову. Зазначали, що обов`язок вітчима щодо утримання дітей, з якими він проживає, не є безумовним, а тому для встановлення факту утримання вітчимом дитини, яка з ним проживає, потрібно довести, що родичі дитини не можуть надавати таку допомогу. Наголосили, що матеріали справи не містять доказів щодо позбавлення батьківських прав рідного батька дітей ОСОБА_2 щодо ОСОБА_3 , 2009 року народження, та ОСОБА_2 , 2008 року народження.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України і проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця-електрика 1-ї стрілецької роти НОМЕР_3 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_4 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сил територіальної оборони Збройних Сил України.

Як видно із посвідчення серії НОМЕР_5 від 22.08.2023, ОСОБА_1 є учасником бойових дій.

30.08.2024 ОСОБА_1 подав рапорт командиру військової частини НОМЕР_2 (а.с.8), зареєстрований 02.09.2024 військовою частиною НОМЕР_1 , де висловив прохання звільнити його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини (перебування на утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років), а також надіслати його особову справу до ІНФОРМАЦІЯ_3 за зареєстрованим місцем проживання.

У рапорті вказав, що з урахуванням сімейних обставин не висловлює бажання продовжувати військову службу та проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю, як і проходити службу у військовому резерві ЗСУ за відповідною військово-обліковою спеціальністю.

До рапорту додав засвідчені копії: паспорта і РНОКПП ОСОБА_1 ; військового квитка позивача; посвідчення учасника бойових дій; посвідчення батька багатодітної сім`ї; свідоцтва про шлюб; свідоцтв про народження ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; оригінали: витягів про місце проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу; довідки ТОВ «Рада 6» від 19.08.2024 про склад сім`ї та довідки Подільського районного суду м. Києва від 23.08.2024; нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_5

02.09.2024 підготовлено правовий висновок за підписом помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи (а.с.18-19). Зазначено про відсутність підстав для задоволення рапорту позивача, оскільки ОСОБА_1 є батьком лише однієї дитини ОСОБА_4 , і в розумінні Сімейного кодексу України ОСОБА_1 не може бути визнаний батьком неповнолітніх дітей своєї дружини: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а участь в їх утриманні має добровільний характер і не породжує батьківських прав та обов`язків стосовно них.

Як вбачається із посвідчення серії НОМЕР_6 служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_1 є батьком і має право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей (а.с.9). У цій довідці зазначено дітей: ОСОБА_2 , 25.01.2008; ОСОБА_3 , 19.08.2009; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У відповідності до відомостей про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи, ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10зв., 11, 11зв., 12, 12зв.).

Згідно із довідкою ТОВ «Рада 6» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 19.08.2024 дійсно постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 та його сім`я, що проживає разом із ним, складається з 4 осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 (а.с.14зв.)

Також позивачем подані засвідчені копії свідоцтв про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.13,13зв.,14).

До позовної заяви додано і засвідчений примірник нотаріальної заяви ОСОБА_5 про відсутність заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у ОСОБА_1 (а.с.15).

Також надано і засвідчену копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 (прізвище після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_9 ), виданого Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві (а.с.16); і витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу (а.с.17).

Як вбачається із довідок за підписом керівника Київського академічного ліцею №47 м. Києва, ОСОБА_1 до повномасштабного вторгнення російської федерації у лютому 2022 року брав активну участь у шкільному житті дітей: ОСОБА_7 (учениці 9-Б класу) та ОСОБА_6 (учня 10-А класу), зокрема, регулярно відвідував батьківські збори, цікавився успішністю та поведінкою дітей, за потреби супроводжував дітей додому після уроків. Зазначено, що така інформація підтверджується записами класного керівника та наявною документацією ліцею (а.с.60, 60 зв.).

У нотаріально засвідченій заяві ОСОБА_5 від 10.01.2025 (а.с.55) зазначено, що після розлучення у 2012 році з ОСОБА_2 , останній не проживає з дітьми ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , не турбується про них, на зв`язок не виходить, вихованням і утриманням не займається. Тут же вказано, що у 2019 році між нею та ОСОБА_1 виникли шлюбно-сімейні відносини із подальшою реєстрацією у 2022 році шлюбу, у 2021 році у них народилася спільна дитина - ОСОБА_4 . Зазначено, що під час відносин із ОСОБА_1 останній здійснював виховання дітей ОСОБА_5 , цікавився їх успішністю у навчанні, брав участь у шкільному житті, відвідував збори, за потреби забирав зі школи, супроводжував до медичних закладів. У підсумку зазначено, що ОСОБА_5 підтверджує, що між нею і позивачем нормальні, позитивні шлюбні відносини, ОСОБА_1 здійснює всі обов`язки за доглядом, вихованням і утриманням усіх її дітей.

Надано і довідку за підписом директора садочку Apple Montessori School ОСОБА_10 від 10.01.2025 (а.с.57), зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_11 є вихованцем такого садочку, регулярно відвідує заклад, у вихованні, активному та повсякденному житті ОСОБА_12 приймають участь обоє батьків: ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , дитина завжди доглянута, мати і батько регулярно спілкуються із педагогами, які навчають сина, цікавляться життям та розвитком, приділяють багато уваги вихованню та розвитку дитинию.

Подані до суді і медичні довідки, видані ТОВ «Смарт Медікал Центр» стосовно стану здоров`я і гармонійного фізичного розвитку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.62, 62 зв.).

Таким чином, ключовим питанням для вирішенням цього спору є з`ясування тог, чи пов`язує законодавець право військовослужбовця на звільнення зі служби за умови наявності на утриманні трьох і більше дітей до 18 років, якщо двоє із цих дітей, які дійсно перебувають на його утриманні, не є його біологічними, за ситуації, коли утримання не є обов`язком, а правом, і він цим правом скористався.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить із такого.

За нормами статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (Закон № 2232-XII).

За визначенням у статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави звільнення з військової служби закріплені у статті 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.

За положеннями підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

За змістом пункту 3 частини дванадцятої цієї ж статті військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних, зокрема, у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

За змістом статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Як закріплено у статті 260 Сімейного кодексу України якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

За нормами статті 268 цього ж кодексу мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Як закріплено у пункті 115 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення (пункт 117 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України).

За нормами пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтею 59 цього Статуту передбачено обов`язок командира знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями.

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008, передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Суд зазначає, що згідно з пунктом 225 Положення звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема:

у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

у військових званнях до полковника (капітана 1 рангу) включно за всіма підставами - командувачами видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командиром військової частини НОМЕР_8 , начальником Генерального штабу Збройних Сил України, керівником служби персоналу Міністерства оборони України, начальником Національного університету оборони України імені Івана Черняховського.

За правилами пункту 14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №170 від 10.04.2009 (Інструкція №170), звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Як закріплено у пункті 12.1 Інструкції №170, звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема, відповідно до пункту 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 та визначено підпунктом «г» пункту 1 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Крім того, із положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вбачається, що під членом сім`ї військовослужбовця потрібно розуміти особу, яка визначається кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами, постійним проживанням з військовослужбовцем, веденням з ним спільного господарства; до членів сім`ї військовослужбовця належать його (її) дружина (чоловік), їхні діти і батьки; діти є членами сім`ї незалежно від того, чи є це діти будь-кого з подружжя, спільні або усиновлені, народжені в шлюбі або позашлюбні.

На підставі аналізу з`ясованих у справі обставин та наведених правових норм, суд приходить до наступних висновків.

Системний аналіз підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ дає суду підстави дійти до висновку, що у разі перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації має право на звільнення з військової служби (якщо не висловив бажання продовжувати військову службу).

При цьому суд звертає увагу, що законодавцем не поставлено в залежність підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану за сімейними обставинами від наявності у військовослужбовця на утриманні виключно біологічних дітей.

Стосовно постанови Верховного Суду від 14.12.2023 у справі №160/11228/23, на яку посилався у відзиві відповідач 2, то у ній викладено, що позивач у такій справі, перебуваючи у шлюбі з відповідною громадянкою, має право на участь у вихованні цих дітей (за умови проживання однією сім`єю); при цьому обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання. Верховний Суд резюмує, що у спірних правовідносинах позивач, звертаючись до відповідача з вказаним рапортом, не надав належних доказів наявності правових підстав застосування до нього підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Тобто, під час розгляду справи №160/11228/23 Верховний Суд прийшов до висновку (погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій) про неподання належних доказів утримання позивачем дітей і доказів підстав звільнення із військової служби.

У свою чергу, ОСОБА_1 , у випадку, який розглядається, надав перераховані вище докази (свідоцтва про народження, свідоцтво про шлюб, довідки з установ освіти, медичних установ, інформацію про зареєстровані місця проживання, посвідчення багатодітної сім`ї, довідки про проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , заяв, засвідчених нотаріально тощо, які деталізовані в описовій частині рішення тощо), які дають підстави для твердження про перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років.

При цьому, як вже зазначалося, профільний закон не веде мову про кровні зв`язки у такому випадку, а основні вимоги - саме утримання. Також суд зазначає, що із встановлених у справі обставин, суд констатує, що сумніви у тому, що позивач із ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 і ОСОБА_7 є сім`єю - відсутні.

Судом встановлено і дотримання позивачем порядку звернення із відповідним рапортом на звільнення, а також подання такого рапорту разом із необхідними документами.

За наведеного, враховуючи і принцип єдиного підходу для визначення термінів при застосуванні законодавства, що регламентує статус та соціальний захист військовослужбовців та порядок проходження військової служби, за умови, коли законодавцем не визначено вимоги у тримання виключно біологічних дітей, що дає право на звільнення, суд доходить висновку про утримання позивачем трьох дітей, які не досягли 18 років, що відповідно до абзацу 13 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є підставою для звільнення його з військової служби, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом за мобілізацією під час воєнного стану, через сімейні обставини.

За змістом частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини другої цієї ж статті 77 в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У випадку, який розглядається, дії (бездіяльність) відповідачів не відповідають таким вимогам.

Із урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Стосовно належного і ефективного способу захисту порушених прав у досліджуваному випадку, то суд зазначає, що виходячи із необхідності забезпечення виконуваності рішення, оскільки військова частина НОМЕР_1 надає правовий висновок і приймає рішення про оформлення документів для звільнення із подальшим наданням військовій частині НОМЕР_2 , яка безпосередньо приймає рішення про звільнення військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 з військової служби, то, з урахуванням положень частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про необхідність визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття рішення про оформлення документів для звільнення з військової служби ОСОБА_1 , за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, а також зобов`язати військову частину НОМЕР_2 прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за відповідною підставою.

Позивач звільнений від сплати судового збору за звернення до суду із цим позовом, докази понесення учасниками справи інших судових витрат - відсутні, тому судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_9 ; місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) щодо неприйняття рішення про оформлення документів для звільнення з військової служби ОСОБА_1 , за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_10 , АДРЕСА_4 ) прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_11 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ; адреса фактичного проживання: АДРЕСА_6 ) з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Скрипка І.М.