Справа № 640/15609/20
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

23 травня 2025 року Справа № 640/15609/20 ЗП/280/84/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В. за участю секретаря судового засідання Горлова Є.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КРВГ-Столиця» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КРВГ-Столиця» (далі - позивач, ТОВ "КРВГ - Столиця") звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.03.2020 № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.07.2020 відкрито провадження в адміністративній справі, прийнято здійснювати розгляд справи без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Супровідним листом від 14.02.2023 на виконання положень п. 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 2825-ІХ скеровано матеріали адміністративної справи №640/15609/20 до Запорізького окружного адміністративного суду за належністю.

Справа надійшла до Запорізького окружного адміністративного суду 12.02.2025.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2025 справу передано на розгляд головуючому судді Стрельніковій Н.В.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 17.02.2025 прийнято справу № 640/15609/20 до провадження та ухвалено продовжити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання. Запропоновано позивачу актуалізувати позовні вимоги у справі (виказати свою позицію щодо підтримання позовних вимог). Зобов`язати відповідача надати суду докази реорганізації контролюючого органу. Запропонувати надати актуальний відзив у справу (за необхідності).

В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено про порушення відповідачем вимог чинного податкового законодавства України при прийнятті оскаржуваних рішень. Так, позивачем зазначено, що проведене за результатами перевірки зменшення податкового кредиту ґрунтується виключно на порушеннях податкового та іншого законодавства, допущених іншими платниками податків, а не безпосередньо позивачем. Акт перевірки не містить доказів відсутності руху активів в процесі провадження позивачем господарської діяльності, що суперечить вимогам Податкового кодексу України та інших норм законодавства, акт перевірки не містить належних та допустимих доказів вчинення платником податків порушень, а прийняте на їх підставі податкове повідомлення-рішення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідачем надано відзив на позов, у якому заперечує щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. Вказано про законність та обґрунтованість оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Зазначено, що воно винесено на підставі та у відповідності до норм чинного податкового законодавства за результатами перевірки та дослідження первинних документів та бухгалтерського обліку позивача.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 27.03.2025 замінено первинного відповідача Головне управління ДПС у місті Києві () на правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, буд. 33/19, м.Київ, 04116; )

Ухвалою суду від 08.04.2025 призначено розгляд адміністративної справи № 640/84/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КРВГ-Столиця" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, у загальному позовному провадженні, замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, призначено підготовче засідання на 22.04.2025.

Ухвалою суду від 22.04.2025 у задоволенні клопотання представника Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про виклик свідка відмовлено, закрито підготовче провадження та призначено справу №640/15609/20 до судового розгляду по суті. Судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 15.05.2025.

15 травня 2025 року представник позивача у судове засідання не прибув. Разом з тим, в матеріалах справи наявне клопотання представника позивача від 18.04.2025 у якому представник зазначив: «позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зауважує, що будь-яких нових документів, ніж ті, що містяться в матеріалах справи не має. Окрім цього Позивачу невідомо щодо стану досудового розслідування в межах кримінальної справи за № 0000054 від 24.07.2018 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого зокрема ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України (далі «КК України»), склад якого було декриміналізовано на підставі ЗУ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо зменшення тиску на бізнес» від 18.09.2019. З урахуванням викладеного, Позивач просить розглянути справу без участі його участі, його представників». З урахуванням наведеного у клопотанні представника позивача суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача.

Від представника відповідача до суду також 15.05.2025 надійшла заява, у якій представник просить провести засідання без його участі, проти позовних вимог заперечує у повному обсязі.

У зв`язку з вищенаведеним суд розглянув справу в порядку письмового провадження, на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ГУ ДПС у м. Києві на підставі наказу № 1671 від 14.02.2020 та направлення від № 337/26-15-14-04-03 від 25.02.2020 проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «КРВГ-СТОЛИЦЯ" з питань дотримання вимог податкового законодавства при визначенні по взаємовідносинах з ТОВ "ПЛВ" (код 41383471) за вересень 2017 року показників декларації з податку на додану вартість.

За результатами проведення перевірки контролюючим органом складено акт № 235/26-15-05-04-03/33833320 від 03.03.2020 (далі - Акт перевірки) та встановлено порушення вимог п.198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за вересень 2017 року на суму 24962 грн.

На підставі проведеної перевірки ГУ ДПС у м. Києві прийняло податкове повідомлення-рішення № від 25.03.2020 яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем платежем податок на додану вартість у розмірі 31 203,00 грн. (у т.ч. 24 962,00 грн. - за податковими зобов`язаннями та 6 241,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України (в редакції, чинній на час існування спірних відносин) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п.133.1 ст. 133 ПК України платниками податку з числа резидентів є, зокрема, суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі у разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п. 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Пунктами 201.1, 201.4 ст. 201 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товару (послуг).

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК Кодексу податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.6 ст. 201 ПК Кодексу встановлено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Виходячи із вищезазначеної норми, податкова накладна є документом, що підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.

Таким чином, формування податкового кредиту для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість чи визначення податкового зобов`язання з податку на прибуток має бути фактично здійснене і підтверджене належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З наведеного вбачається, що фактичність здійснення витрат повинна підтверджуватись розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, однак, самі по собі документи без реального здійснення операції, за наслідком якої сформовані витрати підприємства, не мають юридичної сили та не можуть бути підставою для формування валових витрат підприємства.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом у справах, з подібним предметом спору, зокрема у постанові від 15 серпня 2018 року по справі №803/699/13-а, постанові від 14 серпня 2018 року по справі №818/1104/17, постанові від 21 серпня 2018 року по справі №804/18786/14.

В свою чергу, виходячи зі змісту наведених вище норм законодавства, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у суб`єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства. При цьому, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування. Водночас, наявність податкової накладної за відсутності здійснення господарської операції позбавляє покупця права на формування податкового кредиту.

Таким чином, предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самої господарської операції, а відтак і обґрунтованість визначення податкового кредиту позивачем.

Судовим розглядом встановлено, що у перевіряємому періоді ТОВ «КРГВ-СТОЛИЦЯ» мало взаємовідносини з ТОВ «ПЛВ».

Перевіряючі дійшли висновку, що діяльність вищезазначеного підприємства по ланцюгу постачання спрямована виключно на здійснення операцій для надання податкової вигоди третім особам, які не виконують свої податкові зобов`язання, з метою штучного формування витрат та податкового кредиту з ПДВ, та які не мають реального товарного характеру.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.09.2017 між Позивачем та ТОВ «ПЛВ» було укладено Договір за № 05/09 на виготовлення рекламної продукції (далі - «Договір»), а саме: зовнішніх вивісок, логотипів та їх встановлення.

На виконання умов Договору була складена специфікація з деталізацією видів робіт та їхньою вартістю, загальна вартість продукції/робіт склала 149 775,60 грн.

У межах господарських операцій між Позивачем та Контрагентом були оформлені такі документи:

- Рахунок-фактура № СФ-000276 від 05.09.2017 на суму 149 775,60 грн.,

- Видаткова накладна № РН-0000145 від 15.09.2017 на суму 139 623,60 грн.,

- Акт виконаних робіт № ОУ-0000187 від 15.09.2017 (копії документів додаються).

Згідно банківських виписок, 28 вересня 2017 року та 2 жовтня 2017 року Позивач здійснив повний розрахунок. За результатами господарських операцій між Позивачем та Контрагентом були складена та зареєстрована податкова накладна №20 від 15.09.2017 на суму

Разом з тим, в ході аналізу податкової інформації відповідачем під час перевірки було встановлено щодо постачальника ТИОВ «ПЛВ» наступне.

- знаходиться на обліку ГУ ДПС У Миколаївській обл.;

- основний вид діяльності: 41.20-будівництво житлових і нежитлових будівель;

- Стан 0 платник податків за основним місцем обліку

- Засновник, директор, головний бухгалтер ОСОБА_1 , одночасно є засновником, директором і головним бухгалтером на 5 підприємствах, зареєстрованих за місцем обліку у м. Києві, м. Запоріжжя, м. Миколаїв;

- реєстрація в якості платника ПДВ анульована рішенням контролюючого органу 18.12.2018 року (підстава анулювання 39 відсутність поставок та ненадання декларацій.

- остання податкова декларація з ПДВ подана за жовтень 2017 року;

- згідно звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів (форма Д4) за 2017 рік не подано, що свідчить про відсутність оформлених працівників.

- фінансовий звіт за 12 місяців 2017 року не подано, що свідчить по відсутність основних засобів, запасів на підприємстві, необхідних для ведення господарської діяльності.

Згідно аналізу Єдиного реєстру податкових накладних не встановлено декларування ТОВ «ПЛВ» будь-яких супутніх товарів та послуг, необхідних для ведення господарської діяльності.

Згідно з податкової звітністю, а саме додатком 5 до декларації з ПДВ ТОВ «ПЛВ» за вересень 2017 року встановлено що задекларовано податкові зобов`язання з 30 контрагентами-покупцями в значних обсягах по всій Україні з різною номенклатурою товарів. Вищенаведені операції з поставок товарів та послуг ТОВ «ПЛВ» неможливо підтвердити стосовно врахування реального часу здійснення операцій, наявності трудових ресурсів, а також основних засобів, щ економічно необхідні для виконання такої діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для здійснення відповідної господарської, економічної діяльності.

Згідно протоколу допиту свідка - засновника, директора та головного бухгалтера ТОВ "ПЛВ" ОСОБА_1 , від 02.08.2018 (а.с. 93) складеного заступником начальника ВОСАПДВ ОУ ДПІ у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві Удовиченко О.В. в рамках кримінального провадження № 0000054 від 24.07.2018 за ч. 2 ст. 205 ККУ, свідок працює у продовольчому магазині «Кишенька». У 2016 році втрачала паспорт, після чого до неї почали приходити з правоохоронних органів співробітники міліції з приводу реєстрації зокрема ТОВ «ПЛВ». Засновником, директором та головним бухгалтером вищевказаного підприємства вона не є та наміру реєструватися і ведення господарської діяльності не мала і не має. Тобто зазначена особа заперечує будь-яку свою причетність до господарської діяльності ТОВ «ПЛВ», при цьому позивач в обгрунтування реальності господарських операцій посилається на первинні документи, підписані начебто ОСОБА_1 .

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що відповідач дійшов обгрунтованого висновку про неможливість вчинення господарських операцій ТОВ «КРВГ-СТОЛИЦЯ» з контрагентом ТОВ «ПЛВ» у перевіряємому періоді.

Відповідно до частини 1 фіктивним підприємництвом є створення або придбання суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

За змістом цієї норми злочинна діяльність особи, яка вчинила фіктивне підприємництво, не обмежується операціями з окремими суб`єктами господарювання, а охоплює всю діяльність та свідчить про використання фіктивного підприємства виключно з метою здійснення злочинної діяльності.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №820/13301/14.

При цьому, висловлюючи свою позицію щодо оцінки доданих до матеріалів справи пояснень посадових осіб платника податків - постачальника товарів (послуг), Верховний Суд у постанові від 04 вересня 2018 року по справі №820/477/17 вказав, що сам факт того, що на момент розгляду справи щодо офіційних осіб контрагентів не постановлено вироків, не може спростовувати достовірність їх пояснень відносно характеру укладених угод і фактичного здійснення за цими угодами операцій.

Верховний Суд України у постанові від 14 березня 2017 року (по справі № 826/757/13-а) також наголошував, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Таку позицію Верховного Суду України підтримав також і Верховний Суд у своїх рішеннях (постанови від 11 червня 2018 року по справі № 826/10947/13-а, від 12 червня 2018 року № 802/4132/15-а). Великою палатою Верховного Суду у відповідності до пункту 8 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) не приймалося рішення про відступлення від наведених вище висновків Верховного Суду України.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця (замовника послуг) права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій.

Також, Верховний Суд України у постанові від 05.03.2012 № 21-421а11 наголосив, що податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

У той же час норми матеріального закону не пов`язують визнання ознак фіктивності юридичної особи з обов`язковим встановленням вини в діях особи (осіб), яка зареєструвала таку особу, чи постановлення обвинувального вироку щодо осіб, які вчинили фіктивне підприємництво, тобто злочин, передбачений частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України.

Таким чином суд приходить до висновку, що укладання правочів між позивачем та ТОВ «ПЛВ» автоматично не спричиняє настання реальних правових наслідків.

Податкові накладні, виписані від імені невстановленої особи, не можуть підтверджувати право платника на податковий кредит.

Така ж правова позиція підтримана у постановах Верховного Суду від 14 січня 2020 року у справі №826/9925/14 та від 24.10.2019 року у справі №826/532/16.

Суди зазначили, що первинні документи, виписані від імені осіб, які забезпечують свою участь у діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатись належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами.

Отже, аналіз зазначеної практики Верховного Суду свідчить, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З огляду на те, що позивачем не підтверджено реальність фінансово-господарських операцій з його контрагентом ТОВ «ПЛВ» належними первинними документами, суд дійшов висновку про правомірність висновків відповідача про заниження позивачем податку на додану вартість та відповідно донарахування контролюючим органом позивачу сум названого податку із застосуванням штрафних (фінансових) санкцій спірним податковим повідомленням-рішенням.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 06 червня 2018 року у справі №826/20003/14. Згідно з цією правовою позицією надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

- відсутність первинних документів обліку.

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного.

Сам факт наявності у позивача податкових чи-то видаткових накладних, виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах.

Будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Контролюючим органом під час здійснення перевірки встановлені обставини, які у сукупності свідчать про наявність у первинних документах недостовірних відомостей про учасників поставок, фактичну неможливість виконання цих поставок, саме, задекларований контрагентом, спрямованості дій платника на отримання необгрунтованої податкової вигоди у вигляді зменшення бази оподаткування та, як результат, зменшення суми податків, що належать сплаті.

Фактично Позивачем проведено господарські операції з контрагентом шляхом формального складення первинних документів, які не супроводжувалися дійсним рухом активів у процесі виконання операцій.

З огляду на викладене слід дійти висновку, що в даному випадку за спірними операціями лише оформлювались окремі первинні документи без фактичного виконання контрагентом обумовлених операцій, чим створювалась видимість реального здійснення операцій та правомірності формування спірних сум податкових вигод, наслідком чого є отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди.

Позивачем не подано належних та допустимих доказів щодо спростування вказаних висновків.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 52, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «КРВГ-Столиця» (03190, м. Київ, вул. Черняховського, б. 16/30, ) до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, ЄДРПОУ 4411601) про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Стрельнікова