Справа № 420/965/25
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/965/25

Перша інстанція: суддя Бабeнко Д.А.,

повний текст судового рішення

складено 24.02.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Семенюка Г.В. та Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Державної установи "Херсонський слідчий ізолятор" на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Херсонський слідчий ізолятор" про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної установи "Херсонський слідчий ізолятор" (далі ДУ) та просила:

- визнати протиправною бездіяльність ДУ щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168), за період з 24.02.2022 року по 13.05.2022 року включно у розмірі 30000 грн за кожен місяць служби;

- зобов`язати ДУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, за період з 24.02.2022 року по 13.05.2022 року включно у розмірі 30000 грн за кожен місяць служби.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що майор внутрішньої служби ОСОБА_1 03.05.2017 року була призначена на посаду начальника відділу по контролю за виконанням судових рішень ДУ. Зазначена обставина також підтверджується копією послужного списку ОСОБА_1 (особистий №М-098499).

Відповідно до наказу Департаменту з виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України від 23.02.2022 року №44/ОД-22, у період з 24.02.2022 року запроваджено режим особливих умов терміном на 30 діб в установах виконання покарань, зокрема Херсонської області, на період якого переведено персонал на посилений варіант несення служби.

Згідно з наказом Департаменту з виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України від 22.04.2022 року №164ВС, у період з 5 години 30 хвилин 25.04.2022 року продовжено режим особливих умов терміном на 30 діб в установах покарань, зокрема Херсонської області та продовжено несення персоналом в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах центрального та південного регіонів за посиленим варіантом несення служби на строк дії воєнного стану в Україні.

Наказом Міністерства юстиції України від 13.05.2022 року №1951/5 «Про оголошення простою установ виконання покарань, слідчих ізоляторів та медичних реабілітаційних центрів, які тимчасово знаходяться на непідконтрольній Україні території», в ДУ з 14.05.2022 року оголошено простій та дозволено працівникам установи до закінчення простою бути відсутніми на робочих місцях та не виконувати дистанційну роботу поза межами установи.

У подальшому, наказом Міністерства юстиції України від 06.07.2022 року №2829/5 припинено з 11.07.2022 року простій, оголошений відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 13.05.2022 №1951/5, зокрема, в ДУ.

Відповідно до довідки від 26.12.2024 року №24/8/1-1283/ВС-Нв ДУ, визначене місце дислокації за посадою начальника відділу по контролю за виконанням судових рішень ДУ підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 в період з 24.02.2022 року по 14.05.2022 року було м.Херсон, вул.Перекопська, Ю. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 13.05.2022 року №1951/5 «Про оголошення простою установ виконання покарань, слідчих ізоляторів та медичних реабілітаційних центрів, які тимчасово знаходяться на непідконтрольній Україні території» згідно з наказом ДУ від 13.05.2022р. №36/ОС-пр «Про оголошення простою державної установи «Херсонський слідчий ізолятор» в ДУ оголошено простій для персоналу установи з 14.05.2022 року до закінчення дії воєнного стану, персоналу установи дозволено до закінчення простою бути відсутніми на робочих місцях та не виконувати дистанційну роботу поза межами установи.

Судом досліджені також пояснення ОСОБА_2 від 25.01.2025 року, який проходив службу в ДУ на посаді заступника начальника відділу охорони. Справжність підпису ОСОБА_2 на поясненнях від 25.01.2025 року посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левківським І.П. та зареєстровано в реєстрі за №123. У зазначених поясненнях також вказано, що ОСОБА_2 обізнаний зі змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та готовий з`явитися до суду для підтвердження своїх свідчень.

Так, у поясненнях ОСОБА_2 зазначено, що у проміжок часу з 24.02.2022 року до13.05.2022 року в ДУ постійно несли службу, у тому числі, ОСОБА_1 , а сам ОСОБА_2 перебував у безпосередньому підпорядкуванні начальника відділу охорони ОСОБА_3 та був відповідальний за організацію охорони в ДУ.

ОСОБА_2 у поясненнях повідомив, що ОСОБА_1 займала в установі посаду начальника відділу по контролю за виконанням судових рішень. Після оголошення в Україні воєнного стану, деякий проміжок часу Херсонський міський суд Херсонської області продовжував виносити судові рішення про продовження строку тримання осіб під вартою в ДУ, опрацювання яких покладалось на відділ по контролю за виконанням судових рішень. Окрім того, вказаний відділ і безпосередньо ОСОБА_1 також готували до евакуації матеріали особових справ ув`язнених та засуджених, залучалась до добових чергувань у складі оперативних груп.

Як вказує ОСОБА_2 у поясненнях, з 24.02.2022 року до 13.05.2022 року установа працювала в посиленому варіанті несення служби. Протягом цього часу жодних «зелених коридорів» для персоналу організовано не було та не було здійснено виведення засуджених і ув`язнених, зброї. Деякі співробітники виїжджати з окупованої території власними засобами та силами, а 12.05.2022 року ДУ було захоплено.

Судом встановлено, що наказом ДУ від 18.07.2022 року №52/ОС, підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 , начальника відділу по контролю за виконанням судових рішень, звільнено 18.07.2022 року та направлено для подальшого проходження служби до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань.

Звернення позивача до суду з цим позовом обумовлено тим, що у період проходження служби з 24.02.2022 року до 13.05.2022 року їй не виплачено додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою №168 у розмірі 30000 грн за кожен місяць служби.

Згідно з листом ДУ від 26.12.2024 року №24/9.1-1282/ВС-Нв, виплата додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 особам рядового та начальницького складу, які проходять службу в ДУ не здійснювалась, а табелі обліку часу, які б підтверджували несення служби у визначений період втрачені.

Вважаючи, що має право на отримання додаткової винагороди у розмірі 30000 грн щомісячно у період з 24.02.2022 року до 13.05.2022 року, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з 24.02.2022 року на період дії воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах Херсонської області, повинна була виплачуватись додаткова винагорода в розмірі 30000 грн щомісячно. При цьому, відповідні зміни внесено до Постанови №168 Постановою КМУ №754 від 01.07.2022 року, які застосовуються з 01.06.2022 року, тобто не поширюються на період спірних правовідносин. Тобто, у період з 24.02.2022 року до 13.05.2022 року позивачка мала право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн щомісячно, передбаченої Постановою №168.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначає Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005р. №2713-IV (далі Закон №2713-IV).

Відповідно до частини 4 статті 21 Закону №2713-IV, особи рядового і начальницького складу та працівники кримінально-виконавчої служби, а також члени їхніх сімей знаходяться під захистом держави, їх безпека, честь і гідність охороняються законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 Закону №2713-IV, держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

Частиною першою статті 24 Закону №2713-IV передбачено, що фінансування діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законом. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом, надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

З метою визначення порядку та умов виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України Міністерством юстиції України 28.03.2018 наказом №925/5 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України (далі Порядок №925/5).

Згідно з пунктом 3 вказаного порядку, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 8 Порядку №925/5 при виплаті грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного за повний місяць, на кількість календарних днів цього місяця.

Отже, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, а саме щомісячні його види, виплачуються пропорційно відпрацьованому часу на підставі законодавства, яке є спеціальним у спірних правовідносинах.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, дія якого в подальшому продовжувалась, у тому числі воєнний стан діяв у період спірних правовідносин.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», КМУ прийняв Постанову №168.

У пункті 1 цієї постанови установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 3 вказаної постанови Міністерству фінансів України доручено опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови.

У пункті 5 цієї постанови зазначено, що вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Постановою КМУ №350 від 22.03.2022 року до пункту 1 Постанови №168 внесені зміни, згідно з якими абзац 1 пункту 1 після слів «та поліцейським» доповнено словами «а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка»».

При цьому, пунктом 2 Постанови КМУ №350 передбачено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022 року.

Розпорядженням КМУ №204-р від 06.03.2022 року «Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми «єПідтримка» затверджено перелік адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка» згідно з додатком.

Згідно з вказаним Переліком, програма «єПідтримка» поширюється на Херсонську область, де розташовується ДУ, в якому працювала позивач на момент виникнення спірних правовідносин.

З наведеного вбачається, що з 24.02.2022 року на період дії воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах Херсонської області, повинна була виплачуватись додаткова винагорода в розмірі 30000 грн щомісячно.

В подальшому, Постановою КМУ №754 від 01.07.2022 року (яка набрала чинності 08.07.2022 року та застосовується з 01.06.2022 року) внесено такі зміни до пункту 1 Постанови №168, а саме: в абзаці першому слова які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка» замінено словами «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)»; після слова щомісячно доповнено словами «(крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць)».

Таким чином, з 01.06.2022 року право на отримання щомісячної додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн залишилось лише у тих співробітників, які несуть службу в межах територіальних громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Спірним у даній справі є питання щодо нарахування додаткової винагороди у період 24.02.2022 року до 13.05.2022 року, тобто до оголошення простою установ виконання покарань, слідчих ізоляторів та медичних реабілітаційних центрів, які тимчасово знаходяться на непідконтрольній Україні території.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка у період з 03.05.2017 року проходить службу в ДУ, яка розташована в Херсонській області, а місце дислокації за посадою начальника відділу по контролю за виконанням судових рішень ДУ підполковника внутрішньої служби Кремзер С.А. в період з 24.02.2022 року по 14.05.2022 року було м.Херсон, вул.Перекопська, Ю.

Згідно з розпорядженням КМУ №204-р від 06.03.2022 «Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми «єПідтримка»», Херсонська область (без визначення окремих територіальних громад та населених пунктів) була включена до Переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Постановою №168 у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, було передбачено виплату додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн щомісячно особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Відповідні зміни внесено до Постанови №168 Постановою КМУ №754 від 01.07.2022 року, які застосовуються з 01.06.2022 року, тобто не поширюються на період спірних правовідносин.

З наведеного вбачається, що у період з 24.02.2022 року до 13.05.2022 року позивачка мала право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн щомісячно, передбаченої Постановою №168, про що вірно зазначив суд 1-ї інстанції.

Разом з тим, виплата позивачці у вказаний період зазначеної додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн щомісячно не здійснювалась, що не заперечується відповідачем.

Окрім того, колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо пропуску строку звернення до суду з даним позовом, з урахуванням наступного.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд зазначає, що позовні вимоги в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 за період з 24.02.2022 року до 13.05.2022 року у розмірі 30000 грн за кожен місяць служби, є трудовим спором, оскільки їх необхідно розцінювати як вимоги про виплати грошового забезпечення у належному розмірі, яке охоплюється поняттями «заробітна плата» і «оплата праці».

Отже, в аспекті спірних правовідносин, поняття грошове забезпечення та заробітна плата, які використано у чинному законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому позовні вимоги в межах у цій частині охоплюються застосованим статті 233 КЗпП України визначенням законодавство про оплату праці.

Частина 2 статті 233 КЗпП України «Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів» у редакції до 19.07.2022 року передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022 року, частини 1 і 2 ст.233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).».

Отже, з 19.07.2022 року строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, що включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Тобто, редакція ст.233 КЗпП України, яка раніше не обмежувала строком звернення до суду з питань оплати праці, втратила чинність з 19.07.2022 року.

Колегія суддів також враховує постанову Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі №420/14777/22, в якій суд касаційної інстанції висновував, що на момент звільнення позивача з військової служби, 14 липня 2021 року, частина друга статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком, тобто у таких справах строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати не обмежується.

Правову позицію з приводу того, яка саме редакція статті 233 КЗпП України підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, викладено зокрема, у постановах Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі №160/759/23, від 20 листопада 2023 року у справі №160/5468/23, від 27 квітня 2023 року у справі №420/14777/22, від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, від 27 квітня 2023 року у справі №300/4201/22, від 28 вересня 2023 року у справі №140/2168/23, від 18 жовтня 2023 року у справі №380/14605/22.

З огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01 липня 2022 року №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Враховуючи наведене, колегія суддів наголошує, що оскільки спірні правовідносини щодо нарахування та виплати позивачці додаткової винагороди за період з 24.02.2022 року по 13.05.2022 року виникли до набуття чинності Закону України від 01 липня 2022 року №2352-IX, частина друга статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

Тобто, позивачкою при поданні даного позову не пропущено строк звернення до суду.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної установи "Херсонський слідчий ізолятор" - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді О.І. Шляхтицький Г.В. Семенюк