Справа № 420/5313/25
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5313/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А. розглянувши в спрощеному позовному провадженні в приміщені суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду у якому з урахування заяви про уточнення позовних вимог просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач) щодо невиплати пенсії позивачці починаючи з 01.07.2024 на її особистий банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в ТВБВ №10015/0602 ОПЧ, зобов`язати відповідача здійснювати виплату поточної пенсії позивачки, зокрема недоотриманої пенсії з 01.07.2024 року , а також пенсійних коштів, нарахованих на виконання Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 року у справі №420/32849/24 за період з 01.07.2017 року, з урахуванням компенсації втрати частини доходів, на визначений нею банківський рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у ТВБВ №10015/0602 ОПЧ, встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати відповідача подати звіт про його виконання у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили, мотивуючи це тим, що листом від 18.06.2024 № 1500-0501-8/92092 відповідач повідомив позивачку, що через отримання пенсії за довіреністю понад рік необхідно подати заяву про виплату пенсії через банківську установу. 22.07.2024 року представник позивача через вебпортал Пенсійного фонду направив відповідачу заяву про виплату пенсії на визначений банківський рахунок позивачки у ТВБВ №10015/0602 ОПЧ , поточний рахунок № НОМЕР_3 , додавши нотаріально засвідчену та апостильовану заяву про її перебування в живих із зазначенням банківського рахунку, а також довіреність.23.08.2024 від Відповідача було отримано лист від 06.08.2024 № 22255-20749/3- 02/8-1500/24, у якому повідомив про припинення виплати пенсії з 01.07.2024 та про відмову у виплаті на банківський рахунок. Відповідач мотивував це тим, що для виплати пенсії через поточний рахунок у банку позивачка має особисто подати заяву з чим позивач не згодна та вважає це протипраним.

Ухвалою судді від 24.02.2025 року позов залишено без руху та позивачу наданий 10-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали.

Ухвалою судді від 12.03.2025 року відкрито провадження по справі та вирішено що справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

08.03.2025 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов у якому він вимоги не визнає з підстав того, що законодавством у сфері пенсійного забезпечення передбачена можливість виплати пенсії за довіреністю за умови поновлення пенсіонером заяви про виплату пенсії за довіреністю через кожний рік дії такої довіреності. Згідно повідомлення АТ "Ощадбанк", яке надійшло до Головного управління 13.06.2024, одержання пенсії позивача здійснюється за довіреністю більше як один рік.

Оскільки позивачем не надано заяву про виплату пенсії через банківську установу, то виплату пенсії з 01.07.2024 припинено на підставі ст 49 Закону № 1058. 22.07.2024 представник позивача через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України на підставі довіреності звернувся до Пенсійного фонду із заявою, в якій просив перерахувати пенсію та вказав реквізити банківського рахунку позивача (копія в матеріалах справи).

Оскільки звернення відбулось представником позивача, на його адресу направлений лист від 06.08.2024 № 22255-20749/З-02/8-1500/24 (наявний в матеріалах справи), яким Головним управлінням повідомлено про порядок звернення та необхідність надати заяву про виплату пенсії через банківську установу. Так, позивачу необхідно особисто звернутися з паспортом громадянина України, реєстраційним номером облікової картки платника податків та заявою про виплату пенсії через банківську установу до будь-якого відділу обслуговування громадян (сервісного центру). Так як нормами діючого законодавства поновлення виплати пенсії особі, яка постійно проживає за межами держави, за довіреністю не передбачено, то звернення представника позивача залишено без виконання, оскільки порушено порядок звернення за поновленням виплат пенсії та не дотримані умови Порядків № 1596 та № 22-1.

10.04.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

Дослідивши заяви по суті справи, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 є громадянином України та постійно проживає на території держави Ізраїль, що не заперечується відповідачем

Рішення від 18.04.2023 року у справі №420/2327/23, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області стосовно відмови виплачувати пенсію ОСОБА_1 на банківський рахунок № НОМЕР_3 , відкритий у ТВБВ №10015/0602 ОПЧ. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснювати виплату поточної пенсії ОСОБА_1 , в тому числі суму недоотриманої пенсії, на банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ТВБВ №10015/0602 ОПЧ. Рішення набрало законної сили 06.06.2023 року.

Відповідач листом від 17.08.2023 року №22970-22563/З-02/8-1500/23 повідомив, що ним на виконання рішення суду поновлено пенсійну виплату за період з 01 липня 2017 року по 31 липня 2023 року на визначений позивачкою поточний рахунок в АТ Ощадбанк.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 року по справі №420/32849/23 визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 46 від 02.06.2022 року щодо призначення / перерахунку пенсії ОСОБА_1 в частині встановлення в графі «вид перерахунку» позначки «макетна обробка» та особливості «Не підлягають МП, признач. за ріш. суду в тверд. розм. з 01.07.2017 р. по довічно; Призначення за рішенням суду з 01.07.2017 р. по довічно». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити розрахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням автоматичних перерахунків, індексації та/або масових перерахунків пенсії та надбавок до пенсії в разі втрати годувальника відповідно до ст. ст. 27, 28 та ч. ч. 2, 3 ст. 42, пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», від 01.04.2020 № 251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році» з 01.07.2017 р., з проведенням компенсації втрати частини доходу у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії, та без застосування до її пенсійних виплат виду перерахунку - «макетна обробка» та особливості - «не підлягають МП, призначена за рішенням суду в твердому розмірі».

В наступному виплата пенсії відповідачем здійснювалася на рахунок позивачки у АТ "Ощадбанк".

Листом від 18.06.2024 № 1500-0501-8/92092 відповідач повідомив, що, через отримання пенсії за довіреністю понад рік необхідно подати заяву про виплату пенсії через банківську установу.

22.07.2024 року представник позивача діючий за довіреністю через вебпортал Пенсійного фонду направив відповідачу заяву про виплату пенсії на визначений банківський рахунок позивачки у ТВБВ №10015/0602 ОПЧ , поточний рахунок № НОМЕР_3 , додавши нотаріально засвідчену та апостильовану заяву про її перебування в живих із зазначенням банківського рахунку, а також довіреність.

23.08.2024 від Відповідача було отримано лист від 06.08.2024 № 22255-20749/3- 02/8-1500/24, у якому зазначено, що поновлення виплати пенсії зо довіреністю не передбачено Порядком №22-1 від 25.11.2005р.

Позивач, не погодився із вказаною відмовою у виплаті пенсії на банківський рахунок, звернувся до суду з позовом.

Джерела права та висновки суду.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій закріплені у Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Згідно з п.1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.47 Закону №1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Механізм виплати пенсій та грошової допомоги, що нараховуються відповідно органами Пенсійного фонду та органами праці та соціального захисту населення і фінансуються за рахунок коштів Пенсійного фонду та відповідних бюджетів, за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх вклади до запитання (поточні рахунки) в установах уповноважених банків врегульовано Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1596 від 30.08.1999 (далі Порядок №1596).

Пунктом 3 Порядку №1596 передбачено, що виплата і доставка пенсій та грошової допомоги здійснюється уповноваженими банками на умовах, визначених цим Порядком, та на підставі договорів, що укладаються: - між уповноваженими банками та органами соціального захисту населення; - між уповноваженими банками, Пенсійним фондом України та органами Пенсійного фонду України.

Згідно з пункту 6 Порядку №1596 одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка.

Виплата пенсій та грошової допомоги відповідно до цього Порядку здійснюється за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувачів в населених пунктах у межах України через вибрані одержувачами уповноважені банки, їх відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) (п.4 Порядку №1596).

Відповідно до п.8-9 Порядку №1596 поточні рахунки одержувачам відкриваються уповноваженими банками згідно з вимогами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку, що регулюють порядок відкриття рахунків у національній та іноземній валюті.

Між уповноваженим банком і одержувачем укладається договір банківського рахунка. Положеннями договору не можуть погіршуватися умови виплати пенсій та грошової допомоги, встановлені цим Порядком. Умови договору повинні передбачати можливість його розірвання за ініціативою однієї із сторін.

Згідно з п.10 Порядку №1596 заява про виплату пенсії або грошової допомоги (додаток 1) або заява про виплату пенсії або грошової допомоги з відкриттям рахунка (додаток 4) подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті в межах України.

Заява про виплату пенсії або грошової допомоги може прийматися органом Пенсійного фонду України або органом соціального захисту населення через установи уповноваженого банку, зокрема, в електронній формі з накладенням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису відповідно до вимог Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», одержувача та уповноваженого працівника банку.

Така заява приймається за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує її вік, і визначеного законодавством документа, необхідного для з`ясування місця її проживання, та реєструється в установленому порядку.

Також п.10 передбачено, що заява про виплату пенсії може подаватися до органу Пенсійного фонду України в електронній формі через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України з використанням засобів електронної ідентифікації з високим або середнім рівнем довіри відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» і «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд аналізував положення Порядку №1596 у постанові від 24.07.2023 у справі №280/6637/22, у якій ГУ ПФУ в Київській області наполягало, що пенсія не може перераховуватись на банківський рахунок пенсіонера до того моменту, поки він самостійно не звернеться з відповідною заявою до пенсійного органу.

Аналізуючи положення Порядку №1596, Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для виплати пенсії через поточні рахунки в банках є заява про виплату пенсії або грошової допомоги, яка може бути подана пенсійному органу відповідно до п.10 Порядку №1596, двома шляхами: особисто пенсіонером до органу Пенсійного фонду або від установи уповноваженого банку.

Втім, жоден з пунктів Порядку №22-1 не містить обов`язку пенсіонера звертатись із заявою про поновлення виплати пенсії особисто. Вжитий у пункті 1.1 термін заявник, як вже зазначено вище, дає підстави стверджувати, що таким заявником може бути і представник за довіреністю.

Верховний Суд дійшов висновку, що наразі відсутній чіткий механізм щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне місце проживання за межі України, а тому існуючі загальні норми, на думку суду, не повинні тлумачитись Пенсійним фондом з надмірним формалізмом, зважаючи на те, що не проведення виплати пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів.

Також Верховний Суд зазначив, що вважає можливим проведення виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, шляхом її перерахунку на діючі карткові рахунки, відкриті в українських банках. При цьому, відповідну заяву із зазначенням реквізитів рахунку може подавати представник пенсіонера за довіреністю. Особиста присутність пенсіонера під час подання такої заяви чинним законодавством не вимагається.

Доводи відповідача, що заява про виплату пенсії надійшла від представника позивача (а не від банківської установи) без дотримання вимог Порядку №1596, є помилковими, оскільки цією заявою позивачем визначено його волевиявлення та реалізовано право на отримання пенсій на відкриті ними поточні рахунки в уповноваженій банківській установі.

Так, в матеріалах справи міститься апостіль нотаріуса, яким посвідчено підпис ОСОБА_1 , якою оформлено довіреність на представництво її інтересів, зокрема, Маламедом Вадимом. Названа довіреність була подана разом з заявою про поновлення пенсії позивачу.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач має право на виплату поточної пенсії, в тому числі суму недоотриманої пенсії на банківський рахунок, відкритий у АТ Ощадбанк, а тому відповідач зобов`язаний виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок за заявою, поданою представником.

Наведені ж відповідачем в листі обставини не є підставою для відмови у виплаті пенсії позивачу на відкритий ним банківський рахунок в уповноваженому банку, а отже, відповідачем було допущено надмірний формалізм у спірних правовідносинах, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера, - верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій.

Щодо вимог про нарахування та виплату позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати, а саме за період з 01.01.2016 року по день фактичної виплати індексації, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 1 Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно статті 2 Закону № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення), сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

У відповідності до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 цього Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Уряд прийняв постанову від 21 лютого 2001 року №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пунктами 2, 3 вказаного Порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Зміст зазначених норм права дає підстави дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. Виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Тобто законодавець пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 24 січня 2023 року по справі №200/10176/19-а та від 31 липня 2024 року по справі № 480/1704/19, від 21.08.2024 по справі №200/63/23.

Враховуючи, що позивачу не було здійснено виплату пенсії за період з 01.07.2024 по цей час, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у цій частині є передчасними і задоволенню не підлягають.

Також, позивач просить суд зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006 р., пп. 18 рішення "Ліпісвіцька проти України" №11944/05 від 12.05.2011 р.).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002 р., "Ромашов проти України" від 27.07.2004, "Шаренок проти України" від 22.02.2004 р. зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Згідно зі ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду. Тобто, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Аналогічні висновки містить додаткова постанова Верховного Суду від 31 липня 2018 року у справі № 235/7638/16-а.

З огляду на не наведення позивачем аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і ненадання останньою доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі.

Щодо вимог зобов`язати відповідача здійснювати виплату пенсійних коштів, нарахованих на виконання Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 року у справі №420/32849/23 за період з 01.07.2017 року на її банківський рахунок то в цій частині позов не підлягає задоволенню так як це питання не є предметом спору по справі.

Враховуючи викладене суд вважає, що позов підлягає задоволенню шляхом визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті поточної пенсії позивачки з 01.07.2024 року на її особистий банківський рахунок вказаний у заяві від 22.07.2024року та зобов`язати відповідача здійснювати виплату поточної пенсії позивачки, зокрема недоотриманої пенсії з 01.07.2024 року , на визначений нею банківський рахунок зазначений у заяві від 22.07.2024 року.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачкою сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Суд вважає, що по даній справі з ГУ ПФУ за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 800 грн.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у виплаті поточної пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2024 року на її особистий банківський рахунок вказаний у заяві від 22.07.2024року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснювати виплату поточної пенсії ОСОБА_1 , зокрема недоотриманої пенсії з 01.07.2024 року на визначений нею банківський рахунок зазначений у заяві від 22.07.2024 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 800 грн.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) рнокпп НОМЕР_4 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна 83) .

Суддя Е.А.Іванов