Справа № 380/15535/24
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/15535/24 пров. № А/857/3330/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Шевчук С.М., Гуляка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року (судді Хоми О.П., ухвалене у письмовому провадженні в м. Львів) у справі № 380/15535/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Торопчин О.Д. звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції Львівській області (далі відповідач, ГУ НП у Львівській області), в якому просить визнати протиправним та скасувати (з часу видачі) наказ ГУ НП у Львівській області «Про особовий склад» № 402 о/с від 17.07.2024 (в частині що стосується позивача) про переміщення позивача з підстав, передбачених ЗУ Про Національну поліцію у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації на посаду поліцейського взводу № 1 роти № 2 БПОП КОРД (стрілецький) ГУ НП у Львівській області, звільнивши позивача з посади помічника слідчого слідчого відділу Львівського районного управління поліції № 2 ГУНП у Львівській області, з 18.07.2024, поновити з 19.07.2024 позивача на посаді помічника слідчого слідчого відділу Львівського районного управління поліції № 2 ГУНП у Львівській області.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись з прийнятим рішенням ОСОБА_1 через свого представника Торопчина Олексія Дмитровича оскаржив його в апеляційному порядку, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов, апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права. Вказує, що до моменту видачі оскаржуваного наказу відповідач письмово попередив позивача про наступне можливе звільнення з посади у зв`язку зі скороченням штатів або проведення реорганізації, не запропонувавши, при цьому, жодної вакантної посади, ані в структурних підрозділах ГУНП, ні в апараті, що не оспорюється відповідачем, який серед іншого вважає, що ніякого скорочення штатів не відбулось, що суперечить змісту самої розписки-попередженню позивача про скорочення яка міститься у справі. Вважає, що під час підготовки та видачі оскаржуваного наказу, серед іншого мало місце порушення відповідачем алгоритму дій, передбачених статтею 68 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки після попередження про скорочення внаслідок організаційно-штатних змін позивачеві протиправно не було запропоновано жодної з наявних вакантних посад, не отримано згоду на переміщення в інший підрозділ. Суд наділений повноваженнями вийти за межі позовних вимог, якщо цим покращується правове становище особи. Стаття 65 Закону України «Про Національну поліцію» регламентує, що посада працівника поліції якого була скорочена, може бути призначений за його згодою на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції у порядку переміщення до закінчення двомісячного строку з дня персонального письмового попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції. Під час судового розгляду аналогічної справи у справі № 380/13884/24 за позовом ОСОБА_2 до ГУНП у Львівській області, висловленої у вказаній справі письмової позиції відповідача ГУНП, з якою погодився суд йдеться про те, що: Згода поліцейського є необхідною при переміщенні його по службі у зв`язку зі скороченням штатів (ч. 2 ст. 68 Закону № 580-УІІІ). В усіх інших випадках підставою переміщення визначено певні обставини або рішення певних органів, настання яких не залежать від волі поліцейського, у тому числі переміщення для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби. Отже представник відповідача визнає певні факти, законодавчі-приписи ст. 68 профільного закону, проте не визнає позову, з чим погоджується суд першої інстанції. Наголошує, що позивач на загал висловлював своє бажання проходити службу в поліції, проте роботодавець всупереч встановленому порядку не запропонував йому, як йшлось вище жодної посади. Також зазначає, що в рішенні суду першої інстанції суд за замовчуванням не надав оцінки тому факту, що подання про призначення позивача до підрозділу в порядку переміщення внесене заступником начальника ГУНП у той час, як саме до компетенції Командира підрозділу, з огляду на Положення про батальйони поліції особливого призначення (наказ МВС зареєстрований у МінЮсті міститься при справі) який має пряме підпорядкування виключно начальнику ГУНП в областях, а не заступнику віднесено питання внесення подань з питань проходження служби у підрозділі, внесення відповідних подань про призначення, переміщення на посади та комплектування підрозділу. З урахуванням Переліку посад віднесених до слідчих підрозділів, посада позивача - помічник слідчого підпадала під вказаний перелік, відтоді, з урахуванням приписів наказів МВС, НПУ з питань організації діяльності слідчих підрозділів, зареєстрованого у МінЮсту, (наказ при справі) усі питання про звільнення, переміщення таких працівників з посади-на-посаду мають здійснюватись за поданням начальників слідчих управлінь, чого не має у випадку з ОСОБА_1 . Отже, окрім неналежного суб`єкта внесення подання має місце не дотримання алгоритму, порядку звільнення, переміщення на посаду працівника слідчого підрозділу, (відсутність подання керівника слідчого підрозділу), де стосовно посади позивача є особливості проходження, переміщення, звільнення з посади. Вважає, що у даних спірних правовідносинах, з урахуванням конкуренції двох норм спеціального закону статті 65 ЗУ «Про Національну поліцію» та ст. 68 цього ж Закону підлягав застосуванню закон (ст. 68), де в питаннях переміщення працівника по службі, з призначенням на іншу посаду в інтересах служби вимагається саме згода працівника, чого не дотримано судом першої інстанції. Отже за наявністю конкуренції двох норм спеціального закону, в даному випадку «Про Національну поліцію» (ст. ст. 65 і 68) підлягає застосуванню норма яка є найбільш сприятлива для захисту прав людини. Відповідач не застосував приписи статті 68 профільного Закону. Покликається на висновки викладені в постановах Верховного Суду від 25.05.2023 у справі № 620/3663/19, від 12.09.2024 у справі № 380/9055/22.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2025 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.

Представник позивача Торопчин О.Д. направив до апеляційного суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу та додаткові пояснення у справі.

13.03.2025 представник позивача Торопчин О.Д. направив до апеляційного суду додаткові пояснення у справі.

17.03.2025 Головне управління Національної поліції Львівській області направило до апеляційного суду заперечення (на відповідь на відзив) та клопотання в якому просить не брати до уваги при розгляді справи додаткові пояснення позивача від 13.03.2025.

18.04.2025 представник позивача Торопчин О.Д. направив до апеляційного суду додаткові пояснення у справі в якому просить його врахувати та практику ВС КАС, які долучені під час апеляційного розгляду справи.

18.04.2025 представник позивача Торопчин О.Д. направив до апеляційного суду клопотання про долучення доказів, а саме практики ВП ВС від 28.08.2024 у справі №641/1334/23 провадження №14-54цс24 щодо обов`язку роботодавця запропонувати працівникові посаду якого скорочується усі наявні посади.

25.04.2025 Головне управління Національної поліції Львівській області направило до апеляційного суду клопотання в якому просить додаткові пояснення позивача від 18.04.2025 - не брати до уваги, у задоволенні клопотання про долучення доказів від 18.04.2025 відмовити, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення і рішення Львівського окружного адміністративного суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України на посаді помічника слідчого слідчого відділу Львівського районного управління поліції № 2 ГУНП у Львівській області.

Відповідно до доповідної записки начальника Львівського районного управління поліції № 2 ГУНП у Львівській області від 13.06.2024 запропоновано список поліцейських для призначення у батальйон поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП, у якому значиться ОСОБА_1 .

Старший сержант поліції ОСОБА_1 19.06.2024 ознайомлений із наказом Національної поліції України від 07.06.2024 №615 Про затвердження переліку змін у штатах Національної поліції та попереджений про скорочення посади помічника слідчого слідчого відділення Львівського районного управління поліції №2 ГУНП у Львівській області, яку він обіймав, та про можливе наступне звільнення зі служби в поліції (через два місяці з дня отримання цього попередження) відповідно до пункту 4 частини 1 статті 77 ( у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Закону України Про Національну поліцію.

Наказом начальника ГУНП у Львівській області Про особовий склад від 17.07.2024 № 402 о/с на підставі подання заступника начальника ГУНП від 16.07.2024 позивача переміщено на посаду поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону поліції особливого призначення Корпус оперативно-раптової дії (стрілецький) ГУНП у Львівській області, з одночасним його звільненням з 18.07.2024 з посади помічника слідчого слідчого відділу Львівського районного управління поліції № 2 ГУНП у Львівській області

Не погоджуючись з наказом відповідача № 402 о/с від 17.07.2024, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Верховний Суду у постанові від 10.09.2024 по справі №420/35756/23 вказав, що загальновідомим є факт введення Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 5 години 30 хвилин 24.02.2022 на території України воєнного стану. Відповідно до статті 1 Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Отже, воєнний стан як особливий правовий режим вимагає вчинення уповноваженими суб`єктами стратегічних та оперативних заходів, спрямованих на захист держави, здійснення яких водночас пов`язане з небезпекою для життя і здоров`я.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння). Воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII оборона України базується на готовності та здатності органів державної влади, усіх складових сектору безпеки і оборони України, органів місцевого самоврядування, єдиної державної системи цивільного захисту, національної економіки до переведення, при необхідності, з мирного на воєнний стан та відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту, а також готовності населення і території держави до оборони.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 № 580-VІІІ «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VІІІ).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно статті 2 Закону №580-VIII, завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Статтею 6 Закону №580-VIII встановлено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно до частини 1 статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

За приписами ч.1 ст.18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Статтею 23 Закону №580-VIII визначено основні повноваження поліції, серед яких, є зокрема участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.

Частиною 2 статті 24 Закону №580-VIII передбачено, крім інших додаткових повноважень, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

Водночас, положеннями частини 2 статті 12 Закону України Про Національну безпеку України від 21.06.2018 №2469-VIII визначено, що до складу сектору безпеки і оборони, крім інших органів державної влади, входить Національна поліція України.

Відповідно до частин 1, 3-5 статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 60 Закону №580-VIII відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Переміщення поліцейських регулюється статтею 65 Закону №580-VIII.

Відповідно до частини 1 статті 65 Закону №580-VIII переміщення поліцейських здійснюється: 1) на вищу посаду - у порядку просування по службі; 2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону; 3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону; 4) у зв`язку із зарахуванням на денну форму навчання за державним замовленням, у тому числі до магістратури, ад`юнктури та докторантури закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.

Згідно до частини 7 статті 65 Закону №580-VIII переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.

У відповідності до положень частин 8 та абзацу першого 9 статті 65 Закону №580-VIII переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Переведення поліцейського здійснюється на підставі наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та наказу про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Аналіз наведених вище положень свідчить, що переміщення поліцейського на рівнозначну посаду в поліції може здійснюватися, зокрема, з метою забезпечення більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, за умови, якщо спеціальне звання за займаною ним посадою відповідає спеціальному званню посади, на яку він переміщується.

Згідно до частини 2 статті 68 Закону №580-VIII згода поліцейського є необхідною також при переміщенні його по службі у зв`язку зі скороченням штатів.

У всіх інших випадках підставою переміщення визначено певні обставини або рішення певних органів, настання (прийняття) яких не залежать від волі поліцейського, в тому числі переміщення для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

При цьому пункт 2 частини 1 статті 65 Закону № 580-VIII передбачає єдине правило щодо можливості переміщення поліцейських на рівнозначні посади в інтересах служби, не відокремлюючи випадки такого переміщення в межах однієї місцевості (населеного пункту) чи в іншу місцевість.

Як зазначалося судом по тексту рішення вище, відповідно до частини 7 статті 65 Закону №580-VIII переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.

Згідно до частини 8 статті 65 Закону № 580-VIII переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Частина 8 статті 65 Закону № 580-VIII доповнена абзацом другим згідно із Законом Про внесення змін до законів України Про Національну поліцію та Про Дисциплінарний статут Національної поліції України з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану від 15.03.2022 №2123-IX (далі - Закон № 2123-IX), який набрав чинності 01.05.2022.

Частиною 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2123-IX встановлено, що пункт 1 розділу I цього Закону діє тимчасово, на період введення в Україні воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України та 60 днів після цього.

Пунктом 1 розділу I Закону № 2123-IX внесено зміни до закону України Про Національну поліцію.

Зі змісту статті 65 Закону № 580-VIII вбачається, що поняття переміщення та переведення є тотожними й під ними розуміється зміна таких умов служби в поліції, як посада (посадових обов`язків) та/або місця несення служби.

Переміщення (переведення) поліцейського може відбуватися за ініціативою поліцейського або за ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Підстави для переміщення поліцейського за ініціативою начальників визначені статтею 65 Закону № 580-VIII.

Переміщення поліцейського з ініціативи начальників, особливо коли це переміщення передбачає зміну місця несення служби, повинно переслідувати легітимну мету та бути пов`язаним з певними об`єктивними чинниками інтересами служби. У будь-якому разі воно не може бути прихованою формою покарання, а поліцейські повинні мати засоби правового захисту від переміщень, що не відповідає меті цього інституту.

Законом № 580-VIII встановлені підстави переміщення поліцейського та осіб, які можуть ініціювати переміщення, проте не встановлено згоди поліцейського на таке переміщення.

У постанові від 17.02.2015 № 21-8а15 Верховний Суд України висловив правову позицію, що у відносинах публічної служби пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство треба застосовувати у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі;

Разом з тим, починаючи з 01.05.2022 (дати набрання чинності Законом № 2123-IX) на період введення в Україні воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України та 60 днів після цього, поліцейський зобов`язаний проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади, тобто згоди поліцейського на переміщення його для проходження в подальшому служби на рівнозначну посаду не потрібно, рішення приймає керівник органу поліції у разі необхідності для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

Отже, зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01 травня 2022 року, виключили можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських, усунувши таким чином неоднозначне застосування відповідних норм права у спірних правовідносинах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.05.2023 року у справі № 620/3663/19.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України 23.11.2016 № 1235 затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції (далі - Порядок № 1235).

Згідно з п. 1 розділу II Порядку № 1235 підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності, серед іншого, є переміщення по службі.

Відповідно до п. 2 розділу III Порядку № 1235 підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу. Переліком визначено, що документами з питань проходження служби є: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.

Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що підставою для переміщення позивача по службі та видання спірного наказу по особовому складу № 402 о/с від 17.07.2024 слугувала доповідна записка начальника Львівського районного управління поліції № 2 ГУНП у Львівській області від 13.06.2024 та подання заступника начальника ГУНП у Львівській області, зміст яких полягає у тому, що наказом Національної поліції України № 615 від 07.06.2024 затверджено перелік змін у штатах Національної поліції України та створено батальйон поліції особливого призначення (стрілецький) ГУ НП у Львівській області, загальною штатною чисельністю 397 поліцейських.

Для забезпечення дотримання вимог законодавства при вивільненні працівників, посади яких скорочено, відповідно до пункту 1 статті 68 Закону № 580-VIIІ, було попереджено про те, що наказом Національної поліції України від 07.06.2024 № 615 Про затвердження переліку змін у штатах Національної поліції України, посада, яку він обіймав скорочена та про можливе наступне звільнення зі служби в поліції згідно з пунктом 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів) частини 1 статті 77 Закону України Про Національну поліцію.

Попередження ОСОБА_3 відбулось 19.06.2024, про що свідчить підпис позивача (а.с.53).

Таким чином, підставою для переведення позивача була ініціатива керівників (начальників) на підставі доповідної записки начальника Львівського районного управління поліції № 2 ГУНП у Львівській області, подання заступник начальника ГУНП у Львівській області у зв`язку з організаційно-штатними змінами, що відповідає положенням частини 8 статті 65 Закону № 580-VIIІ. З урахуванням цього та скорочення посади, яку він обіймав ГУНП у Львівській області, приймаючи наказ від 17.07.2024 № 402 о/с, діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо доводів апелянта, що про його переміщення вирішено за поданням на переміщення заступника начальника ГУ НП у Львівській області полковника поліції Романа Турчака та доповідною запискою начальника ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області полковника поліції Івана Малиша, що також відповідає положенням Закону № 580-VIII та наказу МВС України № 1235 від 23.11.2016, то колегія суддів враховується, що ОСОБА_3 обіймав посаду помічника слідчого слідчого відділу Львівського районного управління поліції №2 ГУНП, на яку був призначений 05.04.2023 наказом №151 о/с., спеціальне звання за якою - сержант поліції, посада на яку було переміщено позивача, за штатним розписом відповідає граничному спеціальному званню старшого сержанта поліції, тобто посади рівнозначні, а переміщення позивача для подальшого проходження служби викликано інтересами служби, обумовлено ініціативою керівників відповідача, що цілком узгоджується з пунктом 2 частини 1, положеннями частин 7, 8 та 9 статті 65 Закону №580-VIII.

Суд не бере до уваги доводи позивача про необхідність отримання подання начальника батальйон поліції особливого призначення Корпус оперативно-раптової дії (стрілецький) ГУНП для призначення ОСОБА_1 на посаду, оскільки згідно із п. 19 розділу Положенням про батальйон поліції особливого призначення КОРД (стрілецький) керівник порушує клопотання про переміщення кадрів цього батальйону у разі, якщо здійснюється переміщення поліцейського, який перебуває у його підпорядкуванні.

У даному випадку повноваження щодо прийняття рішення про переміщення позивача належить начальнику ГУ НП у Львівській області.

Закон України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану від 15.03.2022 № 2136-ІХ визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України Про правовий режим воєнного стану. Тому норми Закону № 2136-ІХ не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, які врегульовані спеціальним Законом № 580-VIII.

У рішенні від 07.05.2002 № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) Конституційний Суд України зазначив, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Відповідно, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні питання або коли про це йдеться у спеціальному законі.

У спірному випадку, як вже зазначено судом, частину 8 статті 65 Закону № 580-VIII доповнено абзацом другим, який передбачає, що поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Посилання апелянта на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки прийняті у вказаних справах судові рішення ухвалені за інших фактичних обставин, ніж у цій справі, мають різні сторони, інший предмет та стосуються інших правовідносин.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17 вказано, що якщо у різних постановах Верховного Суду викладені різні правові висновки зі спірного питання, то суд керується саме останньою правовою позицією Верховного Суду.

Колегія суддів погоджується із позицією суду першої інстанції, що переведення позивача слугувало не тільки цілям, поставленим керівництвом держави перед Національною поліцією України, та необхідністю виконання завдань поліції, передбачених Законом № 580-VIII, а й мало на меті забезпечення дотримання прав і свобод людей, гарантованих їм Конституцією України, отже не може бути визнаним неефективним, або таким, що не відповідає інтересам служби.

Підсумовуючи все вищенаведене, виходячи з системного аналізу норм законодавства та обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області № 402 о/с від 17.07.2024, прийнятий обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин та матеріалів справи, що мають значення для їх прийняття, є вмотивованим, законним і підставним, позовні вимоги не підлягають до задоволення, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, апелянтом не подано обґрунтованих доводів на спростування зазначеного судом, а доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається. Інші доводи та аргументи скаржника зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків суду апеляційної інстанцій і свідчать про його незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 31.01.2025 у справі №520/16482/23, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору. У вказаному судовому рішенні суд касаційної інстанції вказав, що в період введення в Україні воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України, згода поліцейського на переміщення на іншу посаду, не є обов`язковою за умови, якщо це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року у справі № 380/15535/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді С.М. Шевчук

В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 22.05.2025