Справа № 500/3891/24
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/3891/24 пров. № А/857/23181/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Гуляка В.В., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2024 року (ухвалене головуючим-суддею Чепенюком О.В. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Тернополі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - ГУ ПФУ, пенсійний орган, відповідач), в якому просив визнати протиправними дії ГУ ПФУ щодо призначення йому з 22.02.2024 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без врахування стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, таких періодів, а саме : стажу роботи на посаді судді Чортківського районного суду тривалістю 7 місяців 18 днів, визначеного рішенням Вищої ради правосуддя №465/0/15-24 від 15.02.2024, проходження строкової військової служби з 13.05.1979 по 11.05.1981, що становить 1 рік 11 місяців 28 днів, половини строку навчання в Київському державному університеті ім. Т.Г.Шевченка з 01.09.1982 по 30.06.1987, що становить 2 роки 4 місяці 26 днів, роботи на посаді помічника прокурора Радомишльського району Житомирської області з 21.07.1987 по 21.07.1989, яка рішенням Вищої ради правосуддя зарахована як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду суді, - 2 роки, роботи на посадах помічника прокурора, прокурора Радомишльського району Житомирської області з 22.07.1989 по 22.02.1993 та слідчого прокуратури Підгаєцького району Тернопільської області, прокурора відділу загального нагляду прокуратури Тернопільської області, помічника прокурора Тернопільської області з питань нагляду за додержанням кримінально-виконавчого законодавства, заступника Тернопільського прокурора з питань нагляду за додержанням кримінально-виконавчого законодавства з 05.03.1993 по 26.06.1996, що становить 6 років 10 місяців 21 день та щодо призначення з 22.02.2024 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 64% відповідно до довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданої територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Тернопільській області (далі - ТУ ДСА) від 22.02.2024, зобов`язати відповідача зарахувати йому до стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці вищевказані спірні періоди та провести виплату довічного грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум за ці періоди.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.08.2024 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ щодо призначення позивачу з 22.02.2024 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, без урахування до стажу на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, таких періодів, а саме : строкової військової служби з 13.05.1978 по 11.05.1981, половини строку навчання в 01.09.1982 по 22.06.1987 за денною формою в Київському державному університеті ім. Т.Г.Шевченка, роботи з 21.07.1987 по 06.02.1991 на посаді помічника прокурора Радомишльського району Житомирської області (з них 2 роки як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді), з 07.02.1991 по 22.02.1993 на посаді прокурора Радомишльського району Житомирської області, з 05.03.1993 по 08.12.1993 - на посаді слідчого прокуратури Підгаєцького району Тернопільської області, з 09.12.1993 по 09.03.1994 на посаді прокурора відділу загального нагляду прокуратури Тернопільської області, з 10.03.1994 по 27.09.1995 на посаді помічника прокурора Тернопільської області з питань нагляду за додержанням кримінально-виконавчого законодавства, з 28.09.1995 по 26.06.1996 на посаді заступника Тернопільського прокурора з питань нагляду за додержанням кримінально-виконавчого законодавства, з 27.06.1996 по 31.07.1996 на посаді судді Чортківського районного суду Тернопільської області, та розрахунку довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 64% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, зобов`язано відповідача зарахувати ОСОБА_1 з 22.02.2024 до стажу на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, такі періоди : строкову військову службу з 13.05.1978 по 11.05.1981, половину строку навчання в 01.09.1982 по 22.06.1987 за денною формою у Київському державному університеті імені Т.Г.Шевченка, роботу з 21.07.1987 по 06.02.1991 на посаді помічника прокурора Радомишльського району Житомирської області (з них 2 роки як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді), з 07.02.1991 по 22.02.1993 на посаді прокурора Радомишльського району Житомирської області, з 05.03.1993 по 08.12.1993 на посаді слідчого прокуратури Підгаєцького району Тернопільської області, з 09.12.1993 по 09.03.1994 на посаді прокурора відділу загального нагляду прокуратури Тернопільської області, з 10.03.1994 по 27.09.1995 на посаді помічника прокурора Тернопільської області з питань нагляду за додержанням кримінально-виконавчого законодавства, з 28.09.1995 по 26.06.1996 на посаді заступника Тернопільського прокурора з питань нагляду за додержанням кримінально-виконавчого законодавства, з 27.06.1996 по 31.07.1996 на посаді судді Чортківського районного суду Тернопільської області та провести з 22.02.2024 перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги, в яких через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просять його скасувати та прийняти постанову.

ГУ ПФУ в обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що підстав для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці немає, відтак просить у задоволені адміністративного позову відмовити.

ОСОБА_1 в обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що право судді на відставку не може ставитись у залежність від неможливості компетентних органів виконувати через певні обставини свої повноваження, а інше тлумачення свідчило б про порушення права судді на відставку, що є конституційною гарантією незалежності суддів та передбачено п.4 ч.6 ст.126 Конституції України, відтак просить адміністративний позов задоволити повністю.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції, у якому просить у задоволені апеляційної скарги відповідача відмовити повністю.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційних скарг в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що Указом Президента України №484/96 від 27.06.1996 ОСОБА_1 був призначений на посаду судді Чортківського районного суду Тернопільської області строком на п`ять років. Постановою Верховної Ради України № 2576-ІІI від 21.06.2001 позивач був обраний на посаду судді цього суду безстроково.

Рішенням Вищої ради правосуддя №465/0/15-24 від 15.02.2024 ОСОБА_1 звільнений з посади судді Чортківського районного суду Тернопільської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Згідно вказаного рішення, стаж роботи ОСОБА_1 станом на 15.02.2024 на посаді судді становить 27 років 7 місяців 18 днів.

Згідно рішення Вищої ради правосуддя від 15.02.2024 з посиланням на частину другу статті 137, абзац четвертий пункту 34 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII, частину четверту статті 43 Закону №2862-XII, Указ Президента України №584/95 від 10.07.1995 Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів, статтю 56 Закону №1789-XII, за результатами вивчення доданих до заяви документів щодо визначення наявності у судді ОСОБА_1 відповідного стажу для звільнення у відставку, а саме: актів про призначення, про обрання на посаду судді, копій трудової книжки, диплома, військового квитка, встановлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає йому право на відставку, підлягають зарахуванню : половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі 2 роки 4 місяці 26 днів; період проходження строкової військової служби 1 рік 11 місяців 28 днів; стаж роботи на посадах помічника прокурора, прокурора, слідчого прокуратури та заступника прокурора 6 років 10 місяців 21 день; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого, визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, 2 роки.

Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає йому право на звільнення у відставку, становить 40 років 11 місяців 3 дні.

Позивачу з 22.02.2024 виплачується щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 64% суддівської винагороди працюючого судді, виходячи з розрахунку зарахованого стажу роботи на посаді судді 27 років 06 місяців 21 день.

10.05.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зарахування до стажу на посаді суді періодів навчання, військової служби, роботи в органах прокуратури.

Листом від 24.05.2024 ГУ ПФУ у відповідь на подану заяву повідомило позивача про відсутність підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відсоток для розрахунку щомісячного довічного грошового утримання визначено відповідно до наявного стажу роботи на посаді судді, а саме 27 років 06 місяців 21 день.

Розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 64% суддівської винагороди та обчислений в сумі 76680,96 грн.

Вважаючи, що при розрахунку стажу роботи на посаді судді для обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, ГУ ПФУ протиправно не враховано до стажу роботи на посаді судді період проходження строкової військової служби, половину строку навчання, стаж роботи на посадах помічника прокурора, прокурора, слідчого прокуратури та заступника прокурора (з них стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого, визначена законом та надавала право на призначення на посаду судді), ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що період проходження позивачем строкової військової служби з 13.05.1978 по 11.05.1981, половина строку навчання в 01.09.1982 по 22.06.1987 за денною формою в Київському державному університеті ім. Т.Г.Шевченка за спеціальністю Правознавство, робота з 21.07.1987 по 06.02.1991 на посаді помічника прокурора Радомишльського району Житомирської області, з 07.02.1991 по 22.02.1993 на посаді прокурора Радомишльського району Житомирської області, з 05.03.1993 по 08.12.1993 - на посаді слідчого прокуратури Підгаєцького району Тернопільської області, з 09.12.1993 по 09.03.1994 - на посаді прокурора відділу загального нагляду прокуратури Тернопільської області, з 10.03.1994 по 27.09.1995 на посаді помічника прокурора Тернопільської області з питань нагляду за додержанням кримінально-виконавчого законодавства, з 28.09.1995 по 26.06.1996 на посаді заступника Тернопільського прокурора з питань нагляду за додержанням кримінально-виконавчого законодавства, з 27.06.1996 по 31.07.1996 на посаді судді Чортківського районного суду Тернопільської області, повинні зараховуватися до стажу роботи позивача на посаді судді. Проте, відповідач при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача з 22.02.2024 безпідставно не зарахувало вказані вище періоди до стажу роботи на посаді судді.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України Про судоустрій і статус суддів №1402-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1402-VIII).

Згідно п.25 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VІІІ, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

Відповідно до ч.3 ст.142 Закону №1402-VІІІ, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною першою статті 116 Закону №1402-VIIІ передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно ст.137 Закону №1402-VIIІ, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді : судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Відповідно до абз.4 п.34 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VІІІ, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Відповідно до п.11 Перехідних положень Закону України Про судоустрій і статус суддів №2453-VI від 07.07.2010 (далі - Закон №2453-VI), судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VІ, спірні правовідносини регулювались Законом України Про статус суддів №2862-ХІІ від 15.12.1992 (далі - Закон №2862-ХІІ).

Згідно ч.1 ст.43 Закону №2862-ХІІ, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Відповідно до абз.2 ч.4 ст.43 Закону №2862-ХІІ, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно абз.2 ст.1 Указу Президента України №584/95 від 10.07.1995 Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Після втрати чинності ст.1 вищевказаного Указу, питання зарахування в стаж роботи судді інших періодів діяльності було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України №545 від 11.06.2008, якою пункт 3-1 постанови Кабінету Міністрів України №865 від 03.09.2005 (865-2005-п) Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів доповнено абзацом такого змісту : До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Наведена постанова Кабінету Міністрів України (№865-2005-п) втратила чинність 01.01.2012.

Відтак, законодавством, яке діяло до набрання чинності Законом №2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, календарний період проходження строкової військової служби, час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, а також час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 08.03.2018 по справі №308/6953/17, від 19.06.2018 по справі №243/4458/17, від 05.12.2019 по справі №592/2737/17, від 31.03.2021 по справі №235/7316/16-а, від 13.02.2020 по справі №592/5433/17, від 12.05.2020 по справі №303/1504/17-а.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем до стажу роботи позивача на посаді судді зараховано виключно періоди роботи суддею.

Позивач ОСОБА_1 з 13.05.1979 по 11.05.1981 проходив строкову військову службу, що підтверджується відомостями військового квитка позивача серії НОМЕР_1 від 08.05.1979, з 01.09.1982 по 22.06.1987 (а не 30.06.1987 як помилково вказує позивач) навчався за денною формою у Київському державному університеті ім.Т.Г.Шевченка за спеціальністю Правознавство, що підтверджується відомостями диплому серії НОМЕР_2 , виданому 22.06.1987.

Колегія суддів звертає увагу, що оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить понад 27 років (тобто дотримується умова не менше 10 років), то до стажу роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, зараховується період проходження військової служби з 13.05.1979 по 11.05.1981 та половина строку навчання з 01.09.1982 по 22.06.1987 за денною формою у вищому навчальному закладі.

Стосовно зарахування періоду роботи позивача в органах прокуратури до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд зазначає наступне.

Як вбачається з копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , дата заповнення 10.08.1978, наявні такі відомості про роботу позивача в органах прокуратури, а саме : з 21.07.1987 по 06.02.1991 позивач обіймав посаду помічника прокурора Радомишльського району Житомирської області, з 07.02.1991 по 22.02.1993 посаду прокурора Радомишльського району Житомирської області, з 05.03.1993 по 08.12.1993 посаду слідчого прокуратури Підгаєцького району Тернопільської області, з 09.12.1993 по 09.03.1994 посаду прокурора відділу загального нагляду прокуратури Тернопільської області, з 10.03.1994 по 27.09.1995 помічник прокурора Тернопільської області з питань нагляду за додержанням кримінально-виконавчого законодавства, з 28.09.1995 по 31.07.1996 заступник Тернопільського прокурора з питань нагляду за додержанням кримінально-виконавчого законодавства.

Разом з тим, ГУ ПФУ при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача не зараховано вищевказані спірні періоди до стажу роботи на посаді судді, про що свідчить розрахунок такого стажу.

Закон №2862-ХІІ передбачав зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Верховний Суд у постанові від 24.09.2020 по справі №515/709/17, предметом якої була правомірність рішення пенсійного органу, яким при визначенні відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, не було зараховано до стажу роботи на посаді судді періоду роботи позивача на посаді слідчого, сформував висновок, що стаж роботи позивача на посаді судді, до якого зараховується зазначений вище стаж (стаж слідчого), дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання. При визначенні відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці стаж роботи слідчим прирівнюється до суддівського стажу.

Аналогічна правова позиція відображена в постановах Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №144/247/17, від 28.11.2019 у справі №589/4735/16-а, від 13.02.2020 у справі №592/5433/17, від 08.11.2022 у справі № 400/3035/21.

Станом на час роботи позивача в органах прокуратури діяв Закон України Про прокуратуру №1789-ХІІ від 05.11.1991, відповідно до статті 56 якого, під поняттям прокурор у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 461, частині першій статті 47, статтях 48, 49, 50, 501, частині п`ятій статті 52 і статті 55 цього Закону слід розуміти : Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

Тому, час роботи на посадах помічника і старшого помічника прокурора, заступника прокурора підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Аналогічна правова позиція відображена в постанові Верховного Суду від 13.05.2020 у справі №242/1890/17 та підтримана Верховним Судом у постанові від 07.09.2020 у справі №426/14458/16.

Таким чином, періоди роботи позивача на посадах помічника прокурора, слідчого прокуратури, прокурора, заступника прокурора з 21.07.1987 по 26.06.1996 (до дати видачі Указу Президента України №484/96 від 27.06.1996 про призначення позивача на посаду судді) підлягають зарахуванню до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Частина цього стажу (з 21.07.1987 по 21.07.1989) зараховані Вищою радою правосуддя відповідно до рішення від 15.02.2024 як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Законом України №2509-VIII від 12.07.2018 Про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів статтю 137 Закону №1402-VIII доповнено частиною другою такого змісту : До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2019 по справі №9901/805/18 дійшла висновку, що частину другу статті 137 Закону №1402-VIII потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Аналогічна правова позиція відображена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.11.2021 по справі №9901/15/21.

Закріплене у частині другій статті 137 Закону №1402-VIII положення про те, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, означає, що до стажу роботи на посаді судді і прирівняних до нього стажів роботи (абзац четвертий пункту 34 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII) додається (може додаватися) ще один вид (чи види) роботи (професійної діяльності), який раніше не охоплювався поняттям стажу роботи на посаді судді. Під цим стажем у вимірі чинного законодавчого визначення поняття стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, треба розуміти за якісними властивостями вид (види) певної роботи (професійної діяльності) в галузі права, який відрізняється від суддівської і прирівняної до неї роботи та має часові (кількісні) межі (строк роботи) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2020 по справі №9901/537/19).

Велика Палата Верховного Суду констатувала, що вимоги до кандидатів на посаду судді були по-різному визначені законодавством України, що діяло на день їх призначення (обрання) на посаду судді, а тому такі вимоги можуть вважатися виправданою, обґрунтованою та справедливою підставою різниці при вирішенні питання щодо обчислення стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, залежно від змісту цих вимог, визначених законодавством, яке було чинним на час призначення (обрання) на посаду судді.

Аналогічна правова позиція відображена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24.10.2019 по справі №9901/2/19, від 17.09.2020 по справі №9901/302/19.

Таким чином, при здійсненні обрахунку стажу обов`язково необхідно враховувати порядок призначення (обрання) кожного окремого судді на посаду вперше, оскільки при призначенні (обранні) суддів на посаду вперше застосовувалися різні вимоги до стажу, необхідного для зайняття посади судді, які діяли на момент такого призначення (обрання).

Разом з тим, на час обрання позивача на посаду судді, статус суддів визначав Закон №2862-XII, відповідно до статті 7 якого (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді), право на зайняття посади судді, зокрема, районного (міського) суду має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Такі два роки Вища рада правосуддя зарахувала ОСОБА_1 як період з 21.07.1987 по 21.07.1989, коли позивач обіймав посаду помічника прокурора Радомишльського району Житомирської області. Разом з тим, цей період і так підлягає зарахуванню до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає йому право на відставку, про що зазначено судом вище.

Стосовно зарахування періоду роботи позивача на посаді судді Чортківського районного суду Тернопільської області тривалістю 7 місяців 18 днів, оскільки, як зазначає позивач вказаний період впливає на загальний стаж роботи на посаді судді і визначений рішенням Вищої ради правосуддя №465/0/15-24 від 15.02.2024, суд зазначає наступне.

У рішенні Вищої ради правосуддя №465/0/15-24 від 15.02.2024 вказано, що станом на 15.02.2024, стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді становить 27 років 7 місяців 18 днів. Такий обрахунок Вища рада правосуддя провела з посиланням на п.16.3 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя №52/0/15-17 від 24.01.2017 (зі змінами і доповненнями), відповідно до якого при вирішенні питання про звільнення судді з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку стаж роботи на посаді судді обраховується з дати призначення (обрання) судді на посаду по дату ухвалення Вищою радою правосуддя відповідного рішення або по дату припинення повноважень судді у зв`язку з досягненням суддею шістдесяти п`яти років.

Початком періоду розрахунку стажу роботи позивача, який дає право на відставку є 27.06.1996, оскільки саме цього дня було винесено Указ Президента України №484/96, яким ОСОБА_1 призначено на посаду судді Чортківського районного суду Тернопільської області.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.09.2023 по справі №420/14019/23.

Як свідчить зміст розрахованого відповідачем стажу роботи позивача на посаді судді, ГУ ПФУ при призначенні йому довічного грошового утримання судді у відставці в якості періоду роботи безпосередньо на посаді судді враховані лише з 01.08.1996 по 21.02.2024, тоді як зарахуванню підлягав ще період з 27.06.1996 по 31.07.1996 (фактично 1 місяць 4 дні).

У позовних вимогах позивач просив зарахувати до періоду його роботи на посаді судді Чортківського районного суду Тернопільської області 7 місяців 18 днів з посиланням на рішення Вищої ради правосуддя без будь-якого додаткового пояснення та посилання на правові акти.

Однак, суд не встановив підстав для додаткового зарахування ще 6 місяців 14 днів.

Таким чином, наявні підстави зарахувати період роботи позивача на посаді судді Чортківського районного суду Тернопільської області лише з 27.06.1996 по 31.07.1996.

Відтак, період проходження позивачем строкової військової служби з 13.05.1978 по 11.05.1981, половина строку навчання в 01.09.1982 по 22.06.1987 за денною формою в Київському державному університеті імені Тараса Шевченка за спеціальністю «Правознавство», робота з 21.07.1987 по 06.02.1991 на посаді помічника прокурора Радомишльського району Житомирської області, з 07.02.1991 по 22.02.1993 на посаді прокурора Радомишльського району Житомирської області, з 05.03.1993 по 08.12.1993 - на посаді слідчого прокуратури Підгаєцького району Тернопільської області, з 09.12.1993 по 09.03.1994 - на посаді прокурора відділу загального нагляду прокуратури Тернопільської області, з 10.03.1994 по 27.09.1995 на посаді помічника прокурора Тернопільської області з питань нагляду за додержанням кримінально-виконавчого законодавства, з 28.09.1995 по 26.06.1996 на посаді заступника Тернопільського прокурора з питань нагляду за додержанням кримінально-виконавчого законодавства, з 27.06.1996 по 31.07.1996 на посаді судді Чортківського районного суду Тернопільської області, повинні зараховуватися до стажу роботи позивача на посаді судді.

Разом з тим, відповідач при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача з 22.02.2024 безпідставно не зарахувало вказані вище періоди до стажу роботи на посаді судді. При визначенні періодів трудової діяльності, які зараховуються до стажу роботи на посаді судді, відповідачем не враховано положення абзацу 4 пункту 34 Прикінцевих і перехідних положень Закону №1402-VІІІ, яким регламентовано, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Позивач був призначений (обраний) на посаду до набрання чинності Законом №1402-VIIІ, а тому норми цього Закону щодо порядку обчислення стажу роботи на посаді судді до позивача не можуть застосовуватися. Не зарахування певних періодів до стажу роботи на посаді судді позивача у випадку спірних правовідносин свідчить про протиправність дій пенсійного органу в частині невиконання покладених на нього обов`язків щодо правомірного та обґрунтованого визначення стажу роботи на посаді судді, який впливає на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що відповідач невірно обчислив стаж роботи позивача на посаді судді, що призвело до невірного визначення позивачу розміру щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується судді у відставці.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.10 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2024 року по справі №500/3891/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді В. В. Гуляк
С. М. Шевчук