Справа № 160/12029/19(160/21123/24)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2025 року м. Дніпросправа № 160/12029/19(160/21123/24)
(суддя Захарчук-Борисенко Н.В., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року про залишення без задоволення заяви поданої в порядку ст. 383 КАС України у справі №160/12029/19(160/21123/24) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 року у справі №160/12029/19 позов ОСОБА_1 - задоволено.

Суд визнав бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.01.2016 року як пенсіонеру ОВС згідно із законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» №900 від 23 грудня 2015, ст. ст. 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України №988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», №947 від 18 листопада 215р. «Про внесення змін до постанови Кабінету Мінінстрів України» від 09 березня 2006 р. №268 протиправною.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.01.2016 року як пенсіонеру ОВС згідно із законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» №900 від 23 грудня 2015, ст. ст. 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України №988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», №947 від 18 листопада 215р. «Про внесення змін до постанови Кабінету Мінінстрів України» від 09 березня 2006 р. №268 з 01 січня 2016 року (т.1 а.с.59-65).

Рішення набрало законної сили 21.01.2020 року.

05 серпня 2024 року від позивача надійшла заява в порядку ст.383 КАС України, в якій заявник, з урахуванням уточнень, просить визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати боргу по пенсії згідно з рішенням суду у справі №160/12029/19 ОСОБА_1 , як пенсіонеру органів внутрішніх справ (т.2 а.с.160-165).

Заява фактично обґрунтована тим, що відповідач має борг перед позивачем за невиплату перерахованої за період з 01.01.2016 року по 21.01.2020 року суми пенсії у розмірі 53613,78 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення (т.2 а.с.176-177).

Ухвала суду мотивована тим, що утворена заборгованість у розмірі 53613,78 грн на виконання рішення суду, яка не виплачена позивачу через відсутність фінансування зазначеної виплати не є підставою для застосування до відповідача інституту судового контролю, передбаченого ст. 383 КАС України, оскільки відповідач вчинив дії, спрямовані на виконання судового рішення. Судом не встановлено свідомого прийняття відповідачем протиправного рішення з метою невиконання судового рішення та порушення у зв`язку з цим прав позивача. У спірних відносинах відсутні протиправні рішення, дії чи бездіяльність відповідача щодо неналежного виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 року у справі №160/12029/19.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскаржив її в апеляційному порядку. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу якою задовольнити подану ним заяву.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що відповідач не виплатив позивачу заборгованість у розмірі 53613,78 грн на виконання рішення суду та в подальшому взагалі повідомив позивача про відсутність заборгованості перед ним.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом частини першої статті 14 КАС України судові рішення, якими закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюються іменем України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із ст. 370 КАС України Судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Частинами 1 та 3 статті 383 КАС України визначено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що ці правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем додано до заяви поданої в порядку ст. 383 КАС України лист Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 11.11.2020 року та від 02.07.2021 року в яких зазначено про те, що доплата на виконання рішення суду за період з 01.01.2016 року по 20.01.2020 року становить 53613,78 грн (т.2. а.с.47-58).

Звернення з заявою в порядку ст. 383 КАС України позивач пов`язує не виплатою відповідачем нарахованих йому сум пенсії.

Водночас, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, матеріали справи не містять та позивачем не доведено свідомого прийняття відповідачем протиправного рішення з метою невиконання судового рішення та порушення у зв`язку з цим прав позивача, що є обов`язковою умовою для застосування положень ст. 383 КАС України.

Утворена заборгованість у розмірі 53613,78 грн на виконання рішення суду, яка не виплачена позивачу через відсутність фінансування не є підставою для застосування до відповідача інституту судового контролю, передбаченого ст. 383 КАС України.

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірних відносинах відсутні протиправні рішення, дії чи бездіяльність відповідача щодо неналежного виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 року у справі №160/12029/19.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу позивача на те, що наявність у відповідача перед ним заборгованості із виплати пенсії не є безумовною підставою для застосування положень ст. 383 КАС України. Для застосування до відповідача інституту судового контролю, передбаченого ст. 383 КАС України позивач має довести наявність прийняття відповідачем протиправного рішення з метою невиконання судового рішення у справі №160/12029/19.

Відносно інших доводів заявника, які викладені в апеляційній скарзі та які зводяться до незгоди з судовим рішенням слід зазначити, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду.

Всі інші аргументи апеляційної скарги не є доречними і важливими аргументами, оскільки не спростовують висновок суду про відсутність підстав для задоволення заяви поданої в порядку ст. 383 КАС України.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому ухвалу суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року у справі №160/12029/19(160/21123/24) без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 22 травня 2025 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов