Справа № 200/985/25
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року справа №200/985/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Донецького державного університету внутрішніх справ на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року по справі №200/985/25 (суддя І інстанції Кошкош О.О.) за позовом Донецького державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, -

УСТАНОВИВ:

12 лютого 2025 року Донецький державний університет внутрішніх справ, через підсистему Електронний суд звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 вартість її утримання в Донецькому державному університеті внутрішніх справ у сумі 22667,42 грн..

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року позовну заяву залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із цим позовом та докази поважності причин його пропуску.

На виконання вимог ухвали суду позивачем подана заява про поновлення строку звернення до суду з цим позовом. В обґрунтування зазначено, що у зв`язку із введенням військового стану, окупацією м.Маріуполь, університет здійснив передислокацію, а первинні документи були втрачені, що призвело до нестабільної діяльності у роботі. Відшкодування Міністерству внутрішніх справ України витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, є обов`язком відповідача. Повідомлено, що запис про зміну юридичної адреси Донецького державного університету внутрішніх справ внесено до реєстру лише у лютому 2024 року. Також зазначено, що чинним законодавством України фактично не передбачено конкретного проміжку часу протягом якого вищий навчальний заклад зобов`язаний направити звільненому (відрахованому) курсанту повідомлення про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, а також чинні нормативно-правові акти не містять чітко вираженої заборони щодо повторного (неодноразового) направлення такого повідомлення, у разі його не вручення (неодержання). Просить визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду . Позовну заяву Донецького державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат повернуто позивачу.

Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Позивач наголошує на тому, що причини пропуску процесуального строку звернення до суду є поважними. У клопотанні від 17.02.2025р. про поновлення строку звернення до суду було наведено конкретні фактичні обставини, що підтверджувалися належними доказами. Судом не враховано, що в умовах воєнного стану значно зменшилась чисельність працівників Донецького державного університету внутрішніх справ. Таким чином, збільшене трудове навантаження групи юридичного забезпечення, яке було викликано зменшенням чисельності працівників групи виконував один працівник (провідний юрисконсульт).За вказаних обставин, особа, уповноважена діяти від імені Донецького державного університету внутрішніх справ не мала фізичної можливості для своєчасної підготовки та подання позовної заяви, в строк, визначений КАС України. У зв`язку з повномасштабною збройною агресією рф та тимчасовою окупацією окремих територій України, зокрема міста Маріуполь Донецької області, де був розташований та здійснював свою освітню діяльність Донецький державний університет внутрішніх справ було незаконно захоплено нерухоме та рухоме майно університету, первинні бухгалтерські документи, регістри бухгалтерського обліку та іншу документацію. В результаті чого було відкрито кримінальне провадження: 0000755, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.11.2023 р.. Позивач через об`єктивні причини, які не залежать від його волі, а саме: через постійні сигнали повітряних тривог, перебування працівників ДонДУВС в укритті та відсутності можливості там працювати, досить часті блекаути, відсутність світла та інтернету, а також у зв`язку з необхідністю відновлення документів, втрачених внаслідок окупації м. Маріуполь та частини Донецької області, вимушеною передислокацією університету на підконтрольну Україні територію, ДонДУВС був позбавлений можливості у строк, визначений чинним законодавством України, звернутись до суду. Торгово-промислова палата України листом від 28 лютого 2022р.№2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), зокрема військову агресію російської федерації проти України. Позивач вважає, що цей лист має розцінюватися як доказ абсолютної, об`єктивної та такої, що не залежить від волі позивача, і є підставою для поновлення строку. Позивач також наголошує на тому, що у зв`язку із формуванням ДонДУВС повторного повідомлення №7317/7-2024 від 17.12.2024р. між сторонами фактично виникли нові правовідносини і , відповідно, нові підстави для звернення позивача до суду, у зв`язку з чим позов було подано в строк, що не може вважатися пропущеним.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

За правилами статей 123 та 169 КАС України суд зобов`язаний перевірити дотримання позивачем строків звернення до суду, які передбачені статтею 122 КАС України.

Згідно із частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, норми КАС України передбачають можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Верховним Судом у справах №№340/685/19, 140/721/19, 824/284/19-а, 560/1942/19, 140/2024/19, 160/11957/19, 520/1559/2020, 520/6265/2020, 420/9196/20, 280/3770/22 сформовано правову позицію, відповідно до якої спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України.

Отже, у цьому випадку підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду, про що дійшов обґрунтованого висновку суд першої інстанції.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

З позову вбачається, що наказом ректора Донецького державного університету внутрішніх справ від 06 липня 2022 року №285 о/с «Про особовий склад» відповідача було відраховано зі складу курсантів та звільнено зі служби в Національній поліції України на підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), відрахувавши з університету з 06 липня 2022 року.

Отже, у цій справі спірні правовідносини виникли у зв`язку з достроковим розірванням з відповідачем контракту про здобуття освіти в Донецькому державному університеті внутрішніх справ та виникненням у відповідача зобов`язання щодо відшкодування витрат на навчання та утримання у вищому навчальному закладі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 року №261 затверджено Порядок відшкодування особами витрат пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі Порядок №261).

Відповідно до пункту 5 Порядку №261 після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів.

Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи.

Згідно з пунктом 8 Порядку №261 у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Позивач у позовній заяві зазначає, що 17 грудня 2024 року Донецьким державним університетом внутрішніх справ було направлено відповідачу повідомлення №7317/7-2024 від 17 грудня 2024 року про зобов`язання відшкодувати протягом 30 діб з моменту отримання цього повідомлення витрати, пов`язані з її утриманням у Донецькому державному університеті внутрішніх справ у повному розмірі за весь період фактичного навчання за реквізитами вищого навчального закладу та у вказаному розмірі відповідно до довідки-розрахунку вищого навчального закладу, який здійснював підготовку поліцейського та запропоновано укласти у разі неможливості відшкодування витрат у 30-ти денний термін договір розстрочення платежу витрат, що підтверджується повернутим 02 січня 2025 року конвертом з довідкою про повернення, у зв`язку з тим, що зазначена на конверті остання відома адреса відповідача знаходиться на не підконтрольній Україні території та не обслуговується у зв`язку з відсутністю поштового зв`язку.

Відтак, позивач вважає, що відповідачу було надано строк на добровільну сплату витрат, пов`язаних з її утриманням у закладі вищої освіти до 16 січня 2025 року, у зв`язку з чим, починаючи з 17 січня 2025 року розпочався перебіг строку на реалізацію позивачем свого права на звернення до суду з позовом про стягнення вказаних витрат у примусовому порядку. Тому, граничним строком звернення до суду з цим позовом є 16 лютого 2025 року.

Разом із цим, судом встановлено, що позивач вже звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості утримання на суму 22667,42 грн..

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року у справі №200/7833/24 позовну заяву залишено без руху.

Так, ухвалою від 13 листопада 2024 року у справі №200/7833/24, зокрема, встановлено, що листом від 02.02.2023 року №563/07-2023 Донецький державний університет внутрішніх справ направив відповідачу довідку витрат на утримання курсанта ОСОБА_1 за період з 15.08.2021р. по 06.07.2022р. навчання у Донецькому державному університеті внутрішніх справ та запропонував відшкодувати у добровільному порядку протягом 30 діб з моменту отримання цього листа вартість утримання у закладі вищої освіти зі специфічними умовами навчання у сумі 22667,42 грн., зазначеній у цій довідці. Зазначений лист направлено відповідачу засобами поштового зв`язку та повернуто за зворотною адресою з інших причин (постанова КМУ від 07.11.2014 №1085-р) 30.05.2023 року. Також, судом зазначено, що відповідачу було надано строк на добровільну сплату витрат, пов`язаних з її утриманням у закладі вищої освіти до 30 червня 2023 року, у зв`язку з чим, починаючи з 01 липня 2023 року розпочався перебіг строку на реалізацію позивачем свого права на звернення до суду з позовом про стягнення вказаних витрат у примусовому порядку. Таким чином, граничним строком звернення до суду з цим позовом є 03 серпня 2023 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року у справі №200/7833/24 позовну заяву Донецького державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення вартості утримання на суму 22667,42 грн. повернуто позивачу у зв`язку із пропуском позивачем встановленого строку звернення та відсутності поважних причин для поновлення строку звернення до суду з даним позовом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що повторне направлення відповідачу повідомлення №7317/7-2024 від 17 грудня 2024 року про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у Донецькому державному університеті внутрішніх справ у повному розмірі за весь період фактичного навчання, не змінює моменту початку перебігу строку звернення до суду.

Колегія суддів вважає, що про порушення своїх прав позивач дізнався ще у 2023 році, а саме 01 липня 2023р. за наслідками направлення відповідачу листа від 02.02.2023 року №563/07-2023 про добровільну сплату витрат, пов`язаних з її утриманням у закладі вищої освіти до 30 червня 2023 року.

Відтак, доводи позивача про те, що відлік місячного строку звернення до суду з даним позовом розпочався 17 січня 2025 року, тому граничним строком на реалізацію позивачем свого права на звернення до суду з позовом про стягнення вказаних витрат у примусовому порядку є 16 лютого 2025 року, колегією суддів вважає безпідставними.

Як встановлено судом до суду з цим позовом позивач звернувся 12 лютого 2025 року , про що свідчить дата формування та підписання позовної заяви в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», тобто з пропуском встановленого строку звернення до суду.

Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, згідно із частинами першої та другої якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Колегія суддів вважає, що поважними причинами пропуску або продовження строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, яка звертається з відповідною заявою, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені позивачем обставини не є поважними та не свідчать про те, що останній не мав реальної, об`єктивної можливості у встановлений законом строк звернутися до суду за захистом своїх прав.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Надалі дія воєнного стану в Україні продовжувалася, тобто він діє і дотепер.

Варто наголосити, що після затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, будь-яких змін в аспекті перебігу процесуальних строків та їх обчислення до КАС України не вносилось.

За усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною.

Верховний Суд (зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 року у справі № 990/115/22) неодноразово наголошував, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Отже, саме по собі посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення або продовження відповідного процесуального строку для органу державної влади без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на роботу такого органу, що, в свою чергу, обумовило пропуск відповідного строку або необхідність його продовження.

Як встановлено судом, відповідача було відраховано зі складу курсантів та звільнено зі служби в Національній поліції України на підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) ще у 2022 році, а саме наказом від 06 липня 2022 року №285.

Позивачем на адресу відповідача направлявся лист від 02.02.2023 року №563/07-2023 про добровільну сплату витрат, пов`язаних з її утриманням у закладі вищої освіти. Тобто, введення військового стану не перешкоджало позивачеві вчиняти відповідні дії з відшкодування відповідачем витрат, пов`язаних з її утриманням у закладі вищої освіти. Проте, з позовом позивач звернувся з порушенням встановленого строку.

Відкриття кримінального провадження: 0000755, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.11.2023 р., ніяким чином не свідчить про наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду.

Посилання позивача на лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022р.№2024/02.0-7.1 колегією суддів не прийнято до уваги, оскільки цей лист не засвідчує наявність у позивача форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) у період з 01 липня 2023 року .

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником обставини, якими обґрунтовано поважність причин пропуску строку звернення до суду із позовною заявою, не пов`язані з об`єктивними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне її подання, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо неповажності наведених скаржником причин та відсутності підстав для поновлення строку звернення до суду.

Колегія суддів також враховує, що Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства , пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії).

Так, встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно прийнято ухвалу про повернення позовної заяви позивачу.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Донецького державного університету внутрішніх справ на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року по справі №200/985/25 - залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року по справі №200/985/25 - залишити без змін.

Повне судове рішення 22 травня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко