Справа № 640/110/23
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/110/23 Суддя (судді) першої інстанції: Дудін С.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Грибан І.О., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві до Державного підприємства «Завод «Арсенал» про стягнення фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій,

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулося до суду з позовом до Державного підприємства «Завод «Арсенал» про стягнення на користь Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві заборгованості у розмірі 154 880,51 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства не сплачує суму витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, у зв`язку з чим за період з червня 2022 року по жовтень 2022 року виникла заборгованість по фактичним витратам на виплату та доставку пільгових пенсій у загальному розмірі 154880,51 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві звернулося із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт наголошує, що підприємство отримало розрахунки Управління ПФУ фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, які з моменту отримання є узгодженими і обов`язковими для виконання, оскільки розрахунок позивач не оскаржив, а тому він є обов`язковим для виконання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що формальні недоліки в оформленні розрахунків не спростовують наявність у підприємства фактичної заборгованості зі сплати сум відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій та обов`язку їх відшкодування.

Апелянт стверджує, що ДП «Завод «Арсенал» залишається самостійною юридичною особою та має всі права та обов`язки, передбачені чинним законодавством.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2025 та від 26.03.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Від представника ДП «Завод «Арсенал» 03.04.2025 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначив, що наявність розрахунку органу Пенсійного фонду щодо фактичних витрат на виплату та доставку пенсій не є безумовною підставою для стягнення відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій в сумі, вказаній у розрахунку. Просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Від позивача до суду 22.04.2025 надійшла відповідь на відзив з аналогічним викладом обставин та доводів, які зазначені в апеляційній скарзі.

Від відповідача до суду 28.04.2025 надійшли заперечення на відповідь на відзив, які представник просить врахувати під час розгляду апеляційної скарги.

Від Головного управління ПФУ в м. Києві 06.05.2025 до суду надійшла відповідь на відзив.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом Міністерства оборонної промисловості СРСР від 13.01.1975 № 4 на базі заводу «Арсенал» ім. В.І. Леніна створено виробниче об`єднання «Завод Арсенал».

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.1991 № 227 «Про заходи щодо виконання Закону України «Про підприємства» та відповідно до Закону України від 10.09.1991 № 1540-ХІІ «Про підприємства», учасники об`єднання, в тому числі головна структурна одиниця завод «Арсенал», перереєстрували свої статути і вийшли зі складу об`єднання.

Відповідно до Статуту виробничого об`єднання «Завод Арсенал», затвердженого головою Держоборонпроммашу України 14.11.1991, до складу об`єднання крім інших входили: Завод «Арсенал» ім. В.І. Леніна - головна структурна одиниця та Центральне конструкторське бюро - структурна одиниця.

Суб`єкти господарювання, що входили до складу зазначеного об`єднання, були самостійними і мали статус юридичної особи, діяли на підставі своїх статутів.

У грудні 1993 року Міністерством машинобудування військово-промислового комплексу і конверсії України затверджено статут Державного підприємства «Завод «Арсенал», зареєстрований Печерською районною державною адміністрацією міста Києва 07.04.1994.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.1998 №987 центральне конструкторське бюро «Арсенал» перетворене на казенне підприємство «Центральне конструкторське бюро «Арсенал», а розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.04.2009 № 525-р - на КП СПБ «Арсенал».

Відповідно до пункту 2 вищевказаного розпорядження вирішено реорганізувати ДП завод «Арсенал» і державне науково-дослідне підприємство «Український технологічний центр оптичного Приладобудування» шляхом приєднання до казенного підприємства спеціального приладобудування «Арсенал», а також Національне космічне агентство України зобов`язано здійснити в установленому порядку заходи, пов`язані з реорганізацією зазначених підприємств, та подати Кабінетові Міністрів України пропозиції щодо внесення змін до актів законодавства у зв`язку з прийняттям цього розпорядження.

28.05.2009 наказом НКАУ «Про реорганізацію ДП завод «Арсенал» № 141 (далі - Наказ № 141) на виконання Розпорядження № 525-р реорганізовано завод «Арсенал» шляхом приєднання до КП СПБ «Арсенал», припинено діяльність державного підприємства завод «Арсенал». 16.11.2009 комісією з припинення заводу «Арсенал» та КП СПБ «Арсенал» було підписано передавальний акт передання всього майна, прав та обов`язків заводу «Арсенал» до КП СПБ «Арсенал» в результаті приєднання, затверджений наказом НКАУ від 18.11.2009 № 376.

Відповідно до пункту 2 зазначеного акта комісія передала, а КП СПБ «Арсенал» прийняло все майно, права та обов`язки об`єкта приєднання заводу «Арсенал» згідно з даними результатів інвентаризації станом на 01.06.2009 та балансу заводу «Арсенал» станом на 01.10.2009, а 24.11.2009 до Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про припинення юридичної особи заводу «Арсенал».

Київським апеляційним адміністративним судом 24.03.2011 винесено постанову у справі № 2а-6913/09/2670, якою задоволено позов Первинної профспілкової організації заводу «Арсенал» до Кабінету Міністрів України, НКАУ, третя особа на стороні відповідачів КП СПБ «Арсенал», про часткове визнання незаконним пункту 2 Розпорядження № 525-р та Наказу № 141. Визнано незаконним та скасовано положення пункту 2 Розпорядження № 525-р у частині реорганізації заводу «Арсенал» шляхом приєднання до КП СПБ «Арсенал». Визнано незаконним та скасовано Наказ № 141.

19.05.2011 державним реєстратором скасовано реєстрацію щодо припинення юридичної особи - ДП завод «Арсенал».

Згідно з наказом Державного космічного агентства України від 26.12.2011 №411 завод «Арсенал» поновив свою діяльність внаслідок виділення з КП СПБ «Арсенал».

29.02.2012 складено розподільчий баланс прав та обов`язків між КП СПБ «Арсенал» та ДП заводом «Арсенал», затвердженим наказом Державного космічного агентства України від 07.09.2012 № 327.

Відповідно до розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, що підлягають відшкодуванню, призначених особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України заборгованість утворилась щодо виплати та доставки пенсій: ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Відповідно до розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, що підлягають відшкодуванню, призначених особам, які були зайняті на інших роботах, що дають право на призначення пенсій за віком на пільгових умовах, відповідно до пунктів «б»-«з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пунктів 2-8 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заборгованість утворилась щодо виплати та доставки пенсій: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 .

Згідно з довідок Казенного підприємства спеціального прилодобудування «Арсенал» КП СПБ «Арсенал» вищевказані пенсіонери працювали: ОСОБА_8 у період з 01.02.1991 по 16.09.2008 на Державному підприємстві «Завод «Арсенал» (довідка від 28.12.2011 №98/1-104); ОСОБА_16 у період з 05.02.1985 по 12.02.2001 на Державному підприємстві «Завод «Арсенал» (довідка від 30.01.2013 №175/70-12); ОСОБА_11 у період з 02.02.1981 по 31.10.1989 та з 15.03.1991 по 23.01.1997 на Виробничому об`єднанні «Завод «Арсенал» (довідка від 28.12.2012 №98/1-68); ОСОБА_24 у період з 28.03.1986 по 24.05.1993 та з 02.08.2001 по 11.08.2010 на Виробничому об`єднанні «Завод «Арсенал» (довідка від 26.07.2010 №73/1252); ОСОБА_13 у період з 01.07.1982 по 31.08.1989 та з 01.01.1990 по 13.12.1999 на Державному підприємстві «Завод «Арсенал» (довідка від 11.02.2013 №101/70-13; свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 28.02.2019).

Відповідно до довідок Державного підприємства завод «Арсенал» вищевказані пенсіонери працювали: ОСОБА_7 у період з 01.06.1993 по 01.06.2008 на Виробничому об`єднанні «Завод Арсенал» та ДП «Завод «Арсенал» (довідка від 01.07.2016 №472); ОСОБА_20 у період з 04.01.1987 по 31.10.2004 на Державному підприємстві «Завод «Арсенал» (довідка від 06.06.2017 №397); ОСОБА_21 у період з 08.05.1984 по 06.02.1997 на Виробничому об`єднанні «Завод «Арсенал» (довідка від 27.05.2019 №525); ОСОБА_9 у період з 03.03.2003 по 27.08.2007 на Державному підприємстві «Завод «Арсенал» (довідка від 27.12.2019 №1741). Пенсіонер ОСОБА_22 згідно відомостей трудової книжки, працював з 28.01.1985 по 30.03.2012 працювала на Державному підприємстві «Завод «Арсенал».

Щодо пенсіонерів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_23 позивач під час розгляду справи не надав докази на підтвердження місця роботи вказаних осіб.

Позивачем складені розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "а" та "б-з" ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідно до яких відповідачу визначено суму витрат по пільговим пенсіям за списком №2 з червня 2022 року по жовтень 2022 року на загальну суму 154880,51 грн.

Вищевказані розрахунки отримані відповідачем, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення з відміткою про вручення.

У зв`язку з тим, що відповідачем не було самостійно сплачено заборгованість по виплаті та доставці пільгових пенсій, позивач звернувся до суду з вимогою про примусове стягнення боргу.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що суб`єкт владних повноважень діяв всупереч вимог частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки розрахунки заборгованості зі сплати фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, на підставі яких позивач просив стягнути з відповідача таку заборгованість є невірним (неузгодженим), а тому стягнення на його підставі є неможливим, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через такі фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого законом України "Про пенсійне забезпечення".

Порядок відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, встановлений Постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року №21-1, якою затверджена Інструкція про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України (далі - Інструкція №21-1, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин).

Ця Інструкція визначає процедуру стягнення заборгованості зі сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески), сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій та інших платежів до бюджету Пенсійного фонду України, нарахування і сплати фінансових санкцій та пені, а також відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Відповідно до підпункту 2.1.1 пункту 2.1 розділу 2 цієї Інструкції платниками страхових внесків є, зокрема, страхувальники, до яких, серед іншого, віднесено роботодавців - підприємства, установи й організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування - фіксований податок, єдиний податок та фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру

Процедура відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах визначена розділом 6 Інструкції №21-1.

Згідно з пунктом 6.1 Інструкції №21-1 для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 розділу 2 цієї Інструкції (крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені у підпункті 4 пункту 291.4 статті 291 глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України), відшкодуванню підлягають фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" та призначених відповідно до частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування":

- особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім тих, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за Списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України;

- особам, які були зайняті на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пунктів 2 - 8 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до пункту 6.2 Інструкції № 21-1 витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах особам, які мають стаж, що дає право на призначення цих пенсій на декількох підприємствах, покриваються цими підприємствами пропорційно стажу роботи.

При цьому стаж роботи на останньому підприємстві враховується у повному розмірі, а з попередніх місць роботи осіб він додається до стажу, необхідного для призначення пенсій на пільгових умовах.

Якщо пенсія на пільгових умовах призначена із взаємним зарахуванням періодів роботи, передбачених статтями 13, 14 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», або із взаємним зарахуванням періодів роботи, передбачених частинами другою і третьою статті 114 Закону, які дали право на цю пільгову пенсію, то відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку цих пенсій здійснюється тими підприємствами, на яких цей стаж було вироблено.

Пунктом 6.4 Інструкції №21-1 встановлено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Розрахунки формуються програмними засобами Інтегрованої комплексної інформаційної системи (ІКІС) Пенсійного фонду України до 01 січня поточного року та протягом місяця з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії (підсистема «Призначення та виплата пенсій на базі електронної пенсійної справи» (ППВП ЕПС)) за даними відомостей, сформованих згідно з додатком 8. Уповноважені особи підписують розрахунки та передають їх підрозділам, відповідальним за направлення їх платникам (п.6.5 Інструкції №21-1).

Згідно з пунктом 6.7 Інструкції №21-1 підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання тощо), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства у розрахунку, який направляється підприємству в місячний строк з дня прийняття рішення про зміну розміру пенсії або про припинення виплати пенсії.

Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.

Так, Верховний Суд у постанові від 15.02.2024 у справі №826/26018/15 дійшов висновку про те, що після виділу підприємства з КП СПБ «Арсенал» йому було повернуто лише 26 % основних засобів, які належали останньому до приєднання до КП СПБ «Арсенал» та 17 % кількості працюючих, знайшли своє підтвердження.

За змістом частин першої, другої статті 109 Цивільного кодексу України виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.

Після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс.

Відповідно до частини третьої статті 109 Цивільного кодексу України юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно.

Згідно з частиною четвертою статті 109 Цивільного кодексу України, якщо після виділу неможливо точно встановити обов`язки особи за окремим зобов`язанням, що існувало у юридичної особи до виділу, юридична особа, з якої здійснено виділ, та юридичні особи, що були створені внаслідок виділу, несуть солідарну відповідальність перед кредитором за таким зобов`язанням.

Отже на обсяг відповідальності в спірних правовідносинах впливає як період набуття стажу на тому чи іншому підприємстві, так і розмір переходу за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків внаслідок виділу.

Тобто, ДП Завод «Арсенал» може бути лише частково правонаступником (в межах розподільчого балансу та переданого майна) ДП завод «Арсенал», яке існувало до його приєднання до КП СПБ «Арсенал».

Тобто, ДП Завод «Арсенал» може нести відповідальність щодо сплати заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсій тільки в межах 26 %, відповідно до частки, яка останнім прийнята як правонаступником.

Між тим, територіальним органом Пенсійного фонду України визначено ДП Завод «Арсенал» до сплати розмір фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених згідно Закону № 1788-ХІІ за Списками №1 та №2, за період з червня 2022 по жовтень 2022, що були отримані відповідачем згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, в повній сумі загальної заборгованості ДП завод «Арсенал» в розмірі 154 880,51 грн.

При цьому, в даних розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, на підставі яких ГУ ПФУ просить стягнути з ДП Завод «Арсенал» заборгованість на відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до Закону №1788-ХІІ за вказані вище періоди за Списком 1 та Списком 2 у розмірі 154 880,51 грн зазначені особи, які працювали і в ДП Завод «Арсенал» і в ВО «Завод «Арсенал».

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції, що заборгованість ДП Завод «Арсенал» перед Пенсійним фондом України по фактичним витратам на виплату та доставку пенсій за вказані вище періоди є неузгодженими, відповідно не може бути відшкодована відповідачем в повному розмірі.

Отже, враховуючи вищевикладене та те, що розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених, відповідно до Закону № 1788-ХІІ, за період з червня 2022 по жовтень 2022, за Списком №1 та Списком №2 у розмірі 154 880,51 грн, є невірними, адже не містять чітко визначеної частки, яка має бути сплачена ДП Завод «Арсенал», а тому стягнення на підставі таких розрахунків є неможливим, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому даний адміністративний позов не підлягає задоволенню, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.

Суд також враховує, що відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

При цьому, до основних завдань, які стоїть перед органами Пенсійного фонду України, відноситься забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплата пенсій.

Одним із джерел наповнення бюджету Фонду є надходження від відшкодування фактичних витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Добросовісне виконання суб`єктами господарювання свого обов`язку відповідно до закону брати участь у соціальному захисті громадян України є проявом соціальної відповідальності бізнесу, який враховує інтереси суспільства та бере на себе певну частину відповідальності за соціальний захист осіб, які його потребують.

Однак, для виконання суб`єктами господарювання свого обов`язку щодо соціального захисту громадян України необхідне також і виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Проте, у вказаній справі суб`єкт владних повноважень діяв всупереч вимог частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки розрахунок заборгованості зі сплати фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, на підставі якого позивач просив стягнути з відповідача таку заборгованість є невірним (неузгодженим), а тому стягнення на його підставі є неможливим.

Щодо доводів апелянта про те, що підприємство отримало розрахунки Управління ПФУ фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, які з моменту отримання є узгодженими і обов`язковими для виконання, оскільки розрахунок позивач не оскаржив, а тому він є обов`язковим для виконання, колегія суддів зазначає наступне.

Так, Верховний суд у постанові від 20 грудня 2018 року у справі №804/7025/17 зазначив, що наявність розрахунку органу Пенсійного фонду України щодо фактичних витрат на виплату і доставку пенсій не є безумовною підставою для стягнення відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій в сумі, вказаній у розрахунку.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів не бере до уваги посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 09.07.2020 у справі № 804/1424/17 та від 05.01.2021 у справі №640/18421/19, оскільки у зазначених справах суд дійшов висновку, що наявність формальних недоліків в оформленні таких розрахунків не спростовує наявність у підприємства фактичної заборгованості зі сплати сум відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій та обов`язку їх відшкодування.

У справі, що розглядається спірний розрахунок не можна вважати таким, що містить формальні недоліки, оскільки вказана заборгованість невірно розрахована, бо не містить чітко визначеної частки, яку має сплатити ДП Завод «Арсенал».

Також суд не бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16.06.2020 у справі № 826/5835/14, на яку посилався скаржник, оскільки у зазначеній справі суд дійшов висновку, що відповідача (ДП Завод «Арсенал») фактично поновлено у попередньому статусі, як окрему юридичну особу, що також підтверджується записом у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідно до якого державним реєстратором скасовано реєстраційні дії щодо припинення юридичної особи ДП завод «Арсенал» - в результаті приєднання, а тому за ДП завод «Арсенал» залишились закріплені права та обов`язки, що були набуті до реорганізації шляхом приєднання до Казенного підприємства спеціального приладобудування «Арсенал», з огляду на визнання незаконним та скасування в судовому порядку рішення про таку реорганізацію. Вказані факти у справі, що розглядається, ніяким чином не заперечуються.

Колегія суддів, у справі, що розглядається також не вирішує питання про розподіл зобов`язань щодо відшкодування витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до розподільчого балансу майна, прав та обов`язків між КП СПБ «Арсенал» та ДП завод «Арсенал», а лише зазначає, що вказане питання має враховуватись суб`єктом владних повноважень при формуванні розрахунку витрат на виплату та доставку пільгових пенсій особам, які набули стаж у відповідача.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

За правилами статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду 29 січня 2025 року справі №640/110/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.М.Кузьмишина

Судді І.О.Грибан

Є.І.Мєзєнцев