Справа № 440/2321/25
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/2321/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги:

визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України №1827/1304 від 03.02.2025 про відмову у звільненні з військової служби ОСОБА_1 на підставі абз.4 пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку з наявністю матері ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи та потребує стороннього догляду;

зобов`язати В/Ч НОМЕР_1 Міністерства оборони України звільнити військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби на підставі поданого рапорту відповідно до підстав, зазначених абз.4 пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (Закону №2232-ХІІ).

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою від 26.02.2025 відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників; витребувано докази.

Аргументи учасників справи

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що з 03.03.2022 проходить військову службу по мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 . Мати позивача, ОСОБА_2 , є особою з інвалідністю 2 групи. Позивач вважав цей факт підставою для звільнення позивача з військової служби під час воєнного стану у зв`язку з сімейними обставинами. Позивач стверджував, що подавав рапорт про звільнення з військової служби на підставі пп. "г" частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ, за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю матері зі числа осіб з інвалідністю 2 групи. Відповідач 10.11.2024 відмовив позивачу у звільненні зі служби з тих підстав, що позивач не додав до рапорту документи, які вказують на необхідність здійснення постійного стороннього догляду, відсутність інших членів родини. Вважаючи відмову у звільненні з військової служби протиправною, позивач зазначав, що пп "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ передбачає підставу для звільнення за сімейними обставинами в разі наявності одного із своїх батьків чи батьків дружини із числа осіб з інвалідністю 1 чи 2 груп. Це є самостійною підставою для звільнення з військової служби за сімейними обставинами, тим більше, що ОСОБА_2 потребує постійного догляду.

13.03.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування такої позиції представник відповідача вказав, що висновок лікарської комісії медичного закладу №647 від 30.11.2023 не містить посилання на форму висновку лікарської комісії медичного закладу, що встановлена чинним законодавством України, а також не відповідає формі №080-4/о, №080-2/о чи іншим формам бланка, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667, або іншим нормативно-правовим актам України.

До рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 не надано доказів щодо дійсної відсутності у ОСОБА_2 інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, або неможливості здійснення постійного догляду за матір`ю військовослужбовця такими особами через їх самостійну потребу в постійному догляді за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Більше того, з свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , вбачається наявність у ОСОБА_1 батька, ОСОБА_3 , який є чоловіком ОСОБА_2 . Документів, які б спростовували даний факт, або ж підтверджували те, що ОСОБА_3 не може здійснювати догляд за ОСОБА_2 , позивачем разом з рапортом не було надано на розгляд відповідачеві.

Крім того, у відзиві зазначено, що оскільки ОСОБА_1 має військове звання майор, що підтверджується посвідченням офіцера, доданим позивачем до матеріалів позовної заяви, тому командир військової частини НОМЕР_1 , яка є бригадою та підпорядкована 10 армійському корпусу військовій частині НОМЕР_3 , не має повноважень звільнити позивача.

Рапорт позивача щодо звільнення був зареєстрований стройовою частиною персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 , опрацьований юридичною службою військової частини НОМЕР_1 , після чого разом з правовим висновком був переданий на розгляд командиру військової частини.

Рапорт разом з правовим висновком розглянутий командиром, про що свідчить відповідна резолюція з вказівкою довести до військовослужбовця підстави непогодження рапорту, які викладені в правовому висновку. З цим рішенням, і відповідно підставами для прийняття такого рішення, позивач ознайомився особисто, про що свідчить його особистий підпис.

17.04.2024 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що група інвалідності матері позивача загального захворювання з ураженням ОРА (опорно-рухового апарату) безстроково підтверджена належними доказами, а саме довідкою до акту огляду медико-соціальною експертизою Комісії Міністерства охорони здоров`я України, серія 12 ААГ №531769 від 09.04.2024.

Окрім того, згідно акту обстеження житлових умов заявника від 11.11.2024, начальником КП "ЖЕО-2" було підтверджено, що мати ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду, а єдиним членом сім`ї є син ОСОБА_1 , який з 2022 року по даний час перебуває на військовій службі в ЗСУ.

Позивач стверджував, що чинним законодавством не встановлено конкретних форм документів, якими підтверджується факт потреби особи в постійному догляді. Натомість, з наданих позивачем до адміністративного позову документів вбачається, що ОСОБА_1 є єдиним сином. Тому саме він може здійснювати за матір`ю постійний догляд.

Наведена відповідачем у відзиві на позовну заяву форма №080-4/о та форма №080-2/о є документами, які видаються медичними закладами з метою отримання соціальної послуги зі стороннього догляду на непрофесійній основі та призначення виплат особі, яка здійснює такий догляд, відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затверджений постановою КМУ від 23.09.2020 №859 (далі - Порядок №859).

Спростовуючи аргументи відповідача в частині наявності у матері чоловіка, який може за нею здійснювати догляд, позивач зазначив, що матеріалами справи підтверджується факт розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 23.11.1982).

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядав справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом

Сторони у справі не мали спору щодо того, що майор ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді начальника штабу заступника командира 1 самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 /а.с. 57/.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 /а.с. 40/.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №531769 від 09.04.2024, ОСОБА_2 з 09.04.2024 встановлено 2 групу інвалідності безстроково. Причина інвалідності - загальне захворювання з ураженням опорно-рухового апарату /а.с. 38/.

05.11.2024 до стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт начальника штабу заступника командира 1 самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 щодо звільнення його з лав Збройних Сил України (реєстраційний номер 25583) /а.с. 86, зворотній бік/.

До рапорту додано:

- копію довідки до акту огляду МСЕК серія 12ААГ за № 531769 від 09.04.2024 /а.с.87/;

- копію висновку лікарської комісії медичного закладу №647 від 30.11.2023 /а.с. 87, зворотній бік;

- копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 /а.с. 88/;

- копію паспорта ОСОБА_2 /а.с. 94 зворотній бік, 98/,

- витяги з реєстру територіальної громади /а.с. 89-91/.

10.11.2024 (за реєстраційним номером 26013) командиру військової частини НОМЕР_1 було надано висновок, на якому командиром військової частини полковником ОСОБА_4 поставлено резолюцію "довести до в/с" /а.с. 85-86/.

У висновку зазначено, що із наданої до рапорту копії довідки до акту огляду МСЕК серія 12ААГ за №531769 від 09.04.2024 встановлено, що ОСОБА_2 встановлена друга група інвалідності. Разом з тим, у даній довідці не зазначено, що ОСОБА_2 потребує саме постійного догляду.

Оскільки матір ОСОБА_1 ОСОБА_2 , є повнолітньою (1944 р.н.), то повноваження видати медичний висновок на підтвердження необхідності постійного догляду за нею внаслідок захворювання для цілей звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби має медико-соціальна експертна комісія.

На підставі викладеного, військовослужбовець ОСОБА_1 на даний час не має підстав для звільнення з військової служби, в зв`язку з чим рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби слід залишити без реалізації. З даним висновком позивач ознайомлений.

Вважаючи відмову у звільненні з військової служби протиправною, позивач звернувся до суду.

Норми права, які підлягають застосуванню

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу вимог статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України" на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжений.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Згідно пункту 4 Указу №69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Статтею 26 Закону №2232-XII визначені підстави для звільнення з військової служби. Зокрема, підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Пунктом 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Висновки щодо правозастосування

Предметом цього позову є відмова військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення ОСОБА_1 за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю матері із числа осіб з інвалідністю 2 групи, яка потребує постійного стороннього догляду.

Фактично спір між сторонами виник щодо вірного тлумачення та застосування підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII.

ОСОБА_1 :

1) є військовослужбовцем, проходить військову службу у воєнний час за призовом під час мобілізації;

2) має матір із числа осіб з інвалідністю 2 групи, що підтверджується довідкою МСЕК; яка потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується висновком ЛКК, що є підставою для звільнення з військової служби за даних умов;

3) не бажає продовжувати військову службу, про що подав рапорт.

Наведені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 має передбачену законом підставу для звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII.

У відзиві на позов відповідач повідомив суду, що оскільки ОСОБА_1 має військове звання майора, що підтверджується посвідченням офіцера, доданим позивачем до матеріалів позовної заяви, то командир військової частини НОМЕР_1 , яка є бригадою та підпорядкована 10 армійському корпусу військовій частині НОМЕР_3 , не має повноважень звільнити позивача.

Надаючи оцінку цьому аргументу відповідача, суд зазначає таке.

Згідно з частиною 7 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі - Положення №1153/2008), які містить такі норми:

Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" (пункт 6).

Пунктом 7 Положення №1153/2008 передбачено, що військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України (пункт 12).

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, переведення військовослужбовців строкової військової служби на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині.

Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.

Пунктом 233 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

- підстави звільнення з військової служби;

- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (пункт 241).

Пунктом 242 Положення передбачено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби підстава звільнення зміні не підлягає, якщо при звільненні не допущені порушення законодавства і не виникли нові обставини, пов`язані зі звільненням.

Наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 року за №438/16454, затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі Інструкція №170), яка на час виникнення спірних правовідносин містила такі норми:

1.1. Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153.

1.2. Застосування вимог Положення до громадян України здійснюється рішенням посадових осіб, яким надано таке право Положенням.

У разі тимчасової відсутності зазначених посадових осіб рішення з питань проходження військової служби приймається особами, на яких відповідно до письмового наказу покладене тимчасове виконання обов`язків за цими посадами.

1.5. Для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються:

1) Подання (додаток 1) на військовослужбовців, крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби...

7) Клопотання посадових осіб у вигляді службової характеристики (додаток 7), рапорту, телеграми, списку, донесення, якщо в умовах особливого періоду неможливо оформити документи, визначені підпунктом 1 цього пункту, - на військовослужбовців, які займають посади, передбачені штатами воєнного часу, щодо призначення на посади, переміщення, звільнення з посад і зарахування у розпорядження та звільнення з військової служби (крім громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, осіб, які призначені або призначаються на посади вищого офіцерського складу, та тих, призначення яких на посади здійснюється за погодженням з Президентом України).

Підготовка, подання на підпис, реєстрація, розсилка і доведення наказів по особовому складу здійснюються в службах персоналу (структурних підрозділах), підпорядкованих посадовим особам, які відповідно до пункту 12 Положення мають право видавати накази по особовому складу.

Встановлення, зміна, призупинення або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами по особовому складу у військових частинах, здійснюються за рішеннями судів, що набрали законної сили, та наказами посадових осіб про накладення дисциплінарних стягнень, виданих згідно з Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Розділ XII Інструкції №170 унормовує порядок звільнення з військової служби.

12.1. Звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

12.11. Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

14.10. Звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 № 280, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.11.2022 року за №1407/38743, затверджено Інструкцію з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, розділом X якої унормований порядок видання наказів по особовому складу:

1. Накази по особовому складу є основними документами, які встановлюють, змінюють або припиняють правові відносини військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу. Вони видаються посадовими особами, яким Положенням надано право присвоєння, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення (поновлення) контракту та військової служби тощо на підставі відповідних документів, установлених Міноборони.

2. Наказами по особовому складу оформлюються такі зміни в службовому становищі військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу:

- призначення на посади (у тому числі у разі зміни назви посади, військово-облікової спеціальності (крім зміни грошового забезпечення військовослужбовців, зокрема зміни розміру посадових окладів (тарифних розрядів) та зміни рівня військової освіти за посадою), штатно-посадової категорії) та звільнення з займаних посад, переміщення по службі, зарахування в розпорядження, продовження строків перебування на посадах;

- направлення для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого з виключенням із списків особового складу формування, з якого вибули, та включенням до списків особового складу формування, до якого прибули;

- звільнення, призупинення, поновлення та продовження військовослужбовцю військової служби.

19. В умовах особливого періоду, після закінчення заходів відмобілізування та призначення військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, до набрання чинності відповідним указом Президента України про оголошення демобілізації або до настання строків звільнення з військової служби, визначених наступним указом Президента України про звільнення з військової служби осіб, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період, встановлення, зміна або припинення правових відносин офіцерам, особам рядового, сержантського і старшинського складу військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період здійснюються наказами по особовому складу в установленому пунктами 1-5 цього розділу порядку.

Відповідно до статей 14, 31, 66 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Командир бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, укомплектованість особовим складом, успішне виконання бригадою (полком, кораблем 1 і 2 рангу, окремим батальйоном) бойових завдань; бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; внутрішній порядок; стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів; стан фінансового господарства; всебічне забезпечення бригади, стан пожежної та екологічної безпеки.

Командир бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) є прямим начальником усього особового складу полку.

Підсумовуючи вищенаведені норми законів у сукупністю з обставинами, що склалися у даній справі, суд зазначає таке.

Системний аналіз норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці ЗСУ, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зокрема через сімейні обставини або з визначених цим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу. Ті військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин. Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та погодження передає його своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Права посадових осіб щодо звільнення з військової служби та видання наказів по особовому складу про звільнення військовослужбовців у період дії воєнного стану наведені у пп.2 п.225 Положення №1153/2008.

Звільнення військовослужбовця з військової служби здійснюється наказом по особовому складу, а виключення із списків особового складу військової частини - наказом по стройовій частині, який є похідним від наказу по особовому складу. Для підготовки та видання таких наказів установлена відповідна процедура та передбачені відповідні повноваження командирів.

Рішення по суті рапорту (про задоволення рапорту чи відмову у його задоволенні) приймає посадова особа, визначена пунктом 225 Положення №1153/2008.

Позивач обґрунтовує вимоги позову про визнання протиправними дій/бездіяльності відповідача тим, що той не розглянув по суті його рапорт від 23.05.2024 року про звільнення з військової служби за сімейними обставинами та не звільнив його з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з наявністю матері з числа осіб з інвалідністю II групи, яка потребує постійного стороннього догляду.

Відповідач заперечує проти позову та, розглянувши рапорт позивача по суті, стверджує, що командир військової частини НОМЕР_1 не має повноважень на звільнення позивача з військової служби.

Суд установив, що на час подання рапорту від 05.11.2024 про звільнення з військової служби позивач перебував у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Однак, як зазначено відповідачем, оскільки ОСОБА_1 має військове звання майор, що підтверджується посвідченням офіцера, доданим позивачем до матеріалів позовної заяви, то командир військової частини НОМЕР_1 , яка є бригадою та підпорядкована 10 армійському корпусу військовій частині НОМЕР_3 , не має повноважень звільнити позивача.

Зі вказаного логічно слідує висновок про те, що саме командир військової частини НОМЕР_3 повинен приймати кадрові рішення за наслідками розгляду рапорта ОСОБА_1 , у тому числі щодо звільнення його з військової служби за наявності підстав, передбачених статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Цей висновок також відповідає правилам щодо повноважень прийняття рішень про звільнення військовослужбовців, встановленим п. 225 Положення №1153/2008.

Командир військової частини НОМЕР_1 не мав повноважень вирішувати питання щодо подальшого проходження військової служби позивачем з урахуванням вимог пункту 225 Положення №1153/2008.

Командир військової частини НОМЕР_1 , який у розумінні Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України є прямим начальником для позивача та відповідно до пунктів 12, 225 Положення №1153/2008 не наділений правом видавати накази про звільнення майора ОСОБА_1 з військової служби під час дії воєнного стану, протиправно розглянув рапорт позивача по суті та не передав його за належністю.

При цьому відповідач, складаючи свій правовий висновок по суті рапорту, належним чином не перевіряв наявність у позивача підстав для звільнення з військової служби через сімейні обставини згідно з пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", не вивчав надані ним документи у сукупності з документами, що вже містилися в особовій справі ОСОБА_1 , не досліджував їх належність та достатність, відповідно, прийняв хибне рішення про відмову у звільненні.

Так, наприклад, у висновку відповідача вказано про наявність у ОСОБА_1 батька ОСОБА_3 , який є чоловіком ОСОБА_2 . Документів, які б спростовували даний факт, або ж підтверджували те, що ОСОБА_3 не може здійснювати догляд за ОСОБА_2 позивачем разом з рапортом не було надано на розгляд відповідачеві.

При цьому, до матеріалів відзиву самим же відповідачем додано автобіографію ОСОБА_1 , зі змісту якої судом виявлено, що батько позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також відповідач проігнорував хронологію видачі висновку ЛКК про потребу у постійному сторонньому догляді та довідки МСЕК зі зазначенням підстави встановлення ІІ групи інвалідності - захворювання з ураженням опорно-рухового апарату.

Фактично довідкою МСЕК від 09.04.2024 лише підтверджено висновок ЛКК від 30.11.2023 про наявність у ОСОБА_2 захворювання, пов`язаного з ураженням опорно-рухового апарату.

Відповідач, не маючи на те повноважень та компетенції, у своєму висновку від 10.11.2024 довільно трактував та перекрутив факти на власний розсуд, оцінюючи правомірність висновку ЛКК, довідки МСЕК.

Суд вважає, що командир військової частини НОМЕР_1 у листопаді 2024 року протиправно розглянув рапорт позивача від 23.05.2024 року та порушив вимоги Положення №1153/2008, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Інструкції №170 щодо повноважень та порядку прийняття кадрових рішень про подальше проходження військової служби (звільнення з військової служби) щодо військовослужбовця ОСОБА_1 .

Такі протиправні дії знайшли своє відображення у формі висновку Військової частини НОМЕР_1 від 10.11.2024, а тому цей висновок слід визнати протиправним та скасувати.

При цьому, з огляду на процедурні норми щодо розгляду рапорту військовослужбовця, відповідачем також вчинено бездіяльність щодо передачі рапорту за належністю - вищому командиру, уповноваженому на розгляд питання про звільнення військовослужбовця у відповідності до п. 225 Положення. Тож цю бездіяльність відповідача щодо передання за належністю рапорту позивача слід визнати протиправною.

Належним способом захисту прав позивача у даному випадку є зобов`язання відповідача передати рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 05.11.2024 з доданими до нього документами на розгляд до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті.

Водночас, позовна вимога про зобов`язання відповідача звільнити військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби на підставі поданого рапорту відповідно до підстав, зазначених абз.4 пп. г п.2 ч.4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу задоволенню не підлягає, оскільки військова частина НОМЕР_1 не уповноважена розглядати рапорт позивача про звільнення з військової служби та приймати рішення по суті.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

Розподіл судових витрат

Позивач звільнений від сплати судового збору.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати висновок Військової частини НОМЕР_1 від 10.11.2024 про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непередання за належністю рапорту ОСОБА_1 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 передати рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 05.11.2024 з доданими до нього документами на розгляд до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання, порушені в рапорті, по суті.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.С. Шевяков