Справа № 440/15661/24
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

22 травня 2025 року

м. Київ

справа №440/15661/24

адміністративне провадження № К/990/19685/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Стародуба О.П., Стеценка С.Г.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року (суддя Чеснокова А.О.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року (колегія у складі суддів Перцової Т.С., Макаренко Я.М., Жигилія С.П.)

у справі № 440/15661/24

за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

до Публічного акціонерного товариства «Бурова Компанія «Букрос»

про відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій,

УСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - ГУ ПФ України в Полтавській області, позивач, скаржник) звернулося до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Бурова компанія «Букрос» (далі - ПрАТ БК «Букрос», відповідач), в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача невідшкодовану суму витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, призначених за списком № 2 за період з липня 2018 року по грудень 2024 року включно в розмірі 10 692 220,05 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.01.2025, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2025, відмовлено у задоволенні клопотань арбітражного керуючого Тищенко Оксани Іванівни про передачу справи № 440/15661/24 за підсудністю до Господарського суду Полтавської області, а натомість закрито провадження у цій справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), з поверненням позивачу сплаченої суми судового збору.

08.05.2025 ГУ ПФ України в Полтавській області подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2025, надіслати справу до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, скаржник покликається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми процесуального права, вирішивши про закриття провадження у справі № 440/15661/24, оскільки позовні вимоги стосуються перевірки законності дій органу Пенсійного фонду України суб`єкта владних повноважень щодо здійснення розрахунків суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, тому суть спору про стягнення цієї суми відшкодування на користь Пенсійного фонду свідчить про публічно-правовий характер такого спору, який належить до юрисдикції адміністративних судів. Вважає, що суди мали врахувати те, що заборгованість, яка є предметом цього спору має характер поточної, оскільки виникла після відкриття провадження у справі про банкрутство (за період січень - червень 2018 року), а тому спір цей спір щодо її стягнення має бути розглянутий в окремому позовному провадженні, оскільки боржника (відповідача) не визнано банкрутом і щодо нього ще не було відкрито ліквідаційну процедуру.

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого.

Відповідно до норм п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У свою чергу за змістом приписів норм ст.ст. 2, 4 та 19 КАС України визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт має виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тобто якщо спір виник у сфері публічно-правових відносин, це виключає розгляд справи в порядку господарського судочинства.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб`єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин. Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо одної не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Зокрема п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, як от у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Разом з тим, юрисдикцію та повноваження господарських судів, порядок здійснення судочинства у господарських судах визначає Господарський процесуальний кодекс України (далі - ГПК України).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України закріплена спеціальна юридична норма, відповідно до якої, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч. 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство (неплатоспроможність) та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника.

За змістом ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.

Крім того, згідно з ч. 4 ст. 10 Закону України від 14.05.1992 № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон № 2343-XII) суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Аналогічна за змістом норма, міститься в Кодексі України з процедур банкрутства від 18.10.2018 №2597-VIII, з набранням чинності яким з 21.10.2019 втратив чинність Закон №2343-ХІІ, а саме ч. 1 та 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КузПБ) визначено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

За змістом положень ч. 1 ст. 1 КузПБ, кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до абз. 3 ч. 8 ст. 45 КузПБ, до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються в межах справи про банкрутство шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом.

Проаналізувавши наведені норми ГПК України, Закону № 2343-XII та КУзПБ у сукупності, Верховний Суд при перегляді в касаційному порядку судових рішень у подібних спорах (постанови від 13.12.2022 у справі № 815/5060/17, від 30.01.2023 у справі № 815/6486/17) сформулював такий висновок:

" Кодекс України з процедур банкрутства, який є спеціальним щодо регулювання цих правовідносин у зв`язку з порушенням справи про банкрутство позивача, до грошових зобов`язань відносить і зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, тому в разі наявності заборгованості в боржника перед контролюючим органом, останній уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу, такий орган набуває статусу кредитора.

Для таких грошових зобов`язань передбачений окремий порядок їх пред`явлення до боржника, а саме: щодо поточних вимог кредиторів - шляхом розгляду спору щодо таких вимог у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство. При цьому законодавство з питань банкрутства не розрізняє кредиторські вимоги за суб`єктом їх пред`явлення - кредитором - особою публічного права чи кредитором - особою приватного права, винятком є лише спори, пов`язані з визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно, оскільки на час звернення позивача (територіального органу Пенсійного фонду України) до суду з позовом відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених за віком на пільгових умовах, в провадженні господарського суду перебувала справа про банкрутство відповідача (процедура санації), то заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості підсудні господарському суду і не підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.".

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено, що ухвалою Господарського суду Полтавської області від 18.07.2006 у справі № 18/257 порушено провадження у справі про банкрутство Відкритого акціонерного товариства Бурової компанії «Букрос».

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 21.11.2017 введено процедуру санації Публічного акціонерного товариства Бурова компанія «Букрос» строком на дванадцять місяців. Керуючим санацією ПАТ БК «Букрос» призначено арбітражного керуючого Авраменка Ігоря Миколайовича.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 18.12.2018 продовжений строк процедури санації на шість місяців, усунений арбітражний керуючий Авраменко І.М. від виконання обов`язків керуючого санацією, керуючим санацією призначений арбітражний керуючий Тищенко О.І.

План санації, наявний у матеріалах справи № 18/257, передбачає повне погашення вимог кредиторів, у тому числі ГУ ПФ України в Полтавській області. Разом з тим, розгляд вимог кредитора - ГУ ПФ України в Полтавській області безпосередньо впливає і зачіпає майнові інтереси інших учасників справи про банкрутство в частині визначення та включення до плану санації сум, та черговості їх погашення боржником за результатами виконання санаційних заходів.

Закриваючи провадження у справі № 440/15661/24 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій належить розглядати у порядку господарського судочинства господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство Публічного акціонерного товариства Бурова компанія «Букрос».

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справі, повністю погодився з таким висновком.

Судами першої та апеляційної інстанцій враховано висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах від 27.02.2019 (справа №826/1866/17), від 23.09.2020 (справа №826/16976/16), 21.09.2021 (справа №905/2030/19 (905/1159/20)) та Верховним Судом, зокрема у постановах від 11.02.2021 (справа №560/2855/20) від 28.04.2022 (справа № 300/2043/19) було висловлено правову позицію щодо належності справ в процедурі банкрутства до юрисдикції господарського суду, а також позицію Верховного Суду з постанов від 30.01.2020 у справі № 921/557/15-г/10, від 06.02.2020 у справі № 910/1116/18, від 12.01.2021 у справі № 334/5073/19, від 23.09.2021 у справі № 904/4455/19, від 13.12.2022 у справі №815/5060/17, від 30.01.2023 у справі № 815/6486/17, в яких зроблено висновок, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (постанови).

Верховний Суд не вбачає підстав для відсутпу від зазначеної позиції та констатує, що суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі № 440/15661/24, дотримався положень норм ст.ст. 2, 4, 19, 238 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 333 КАС України у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За викладених обставин, Суд вважає, що касаційну скаргу ГУ ПФ України в Полтавській області на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2025 слід визнати необґрунтованою, що є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись ст.ст. 328, 333, 359 КАС України, Верховний Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року у справі № 440/15661/24.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя О.П. Стародуб

Суддя С.Г. Стеценко