Справа № 200/7402/24
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року справа №200/7402/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2024 року (повне судове рішення складено 25 грудня 2024 року) у справі № 200/7402/24 (суддя в І інстанції Троянова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо не звільнення за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька із числа осіб з інвалідністю 2 групи; зобов`язання прийняти рішення про звільнення за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька із числа осіб з інвалідністю 2 групи.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що його мобілізовано до лав Збройних Сил України та наразі він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . Зазначив, що звернувся з рапортом до командира 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з тим, що його батько, ОСОБА_2 , має другу групу інвалідності. За результатами розгляду вказаного клопотання та рапорту командуванням Військової частини НОМЕР_1 не прийнято позитивного рішення, мотивуючи тим, що до рапорту не додано належних документів, що підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення особи, яка є особою з інвалідністю та потребує постійного догляду, до рапорту не додано документів, що підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за одним із своїх батьків. Зазначив, що наявність в нього батька із числа осіб з інвалідністю 2 групи вже є достатньою підставою для звільнення з військової служби, тому відповідач не має права вимагати від нього додаткових документів, які не передбачені законодавством. Бездіяльність відповідача щодо не звільнення за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька із числа осіб з інвалідністю 2 групи, вважає протиправною, просив задовольнити позов.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Військової частини НОМЕР_1 Військової частини НОМЕР_1 від 04.10.2024 №7150 «щодо розгляду рапорту солдата ОСОБА_1 , кулеметника 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 », яким відмовлено ОСОБА_1 у звільненні з військової служби у запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на підставі його рапорту від 12.08.2024.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення та виключити зі списків особового складу ОСОБА_1 за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є особою з інвалідністю ІІ групи.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Військовою частиною НОМЕР_1 розглянуто подання командира військової частини НОМЕР_2 на звільнення солдата ОСОБА_3 та рапорт солдата ОСОБА_3 від 12.08.2024 про звільнення з військової служби на підставі п.п. «г» п.2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» через сімейні обставини на таких підставах: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини, який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи. За наслідками розгляду рапорту військовою частиною НОМЕР_1 не прийнято позитивного рішення, а саме рапорт не погоджено солдату ОСОБА_3 з підстав не надання до рапорту документів, що підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення особи, яка є особою з інвалідністю та потребує постійного догляду, а також документів, що підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за одним із своїх батьків. З поданих позивачем документів не випливає, що у ОСОБА_2 відсутні інші діти, окрім позивача, а також відсутні батьки, рідні брати, сестри та онуки, а у разі їх наявності що вони самі потребують постійного стороннього догляду. Зазначив, що нотаріально посвідчена заява ОСОБА_2 не є доказом зазначених у ній даних, оскільки нотаріус посвідчує лише те, що вказану заяву підписав ОСОБА_2 . Крім того, на думку відповідача, розірвання шлюбу батьків позивача має фіктивний характер, оскільки доказів зміни місця проживання матері позивачем не надано. Крім того, зазначив, що довідка МСЕК серії ААБ № 347305, якою батьку позивача встановлено 2 групу інвалідності, не містить посилань на необхідність здійснення постійного догляду, отже, не є належним доказом щодо предмету позовних вимог. Довідка ЛКК за 182 від 11.06.2024 видана за довільною формою та не є допустимим доказом по справі, а висновок ЛКК № 182 від 11.06.2024 не містить відповідних маркувань, не містить вказівок на необхідність у постійному сторонньому догляді, не містить строку дії та не є допустимим доказом по справі.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з таких підстав.

ОСОБА_1 , є громадянином України, військовослужбовцем та особою, що претендує на звільнення з військової служби.

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 у розумінні п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах згідно ст. 43 Кодексу адміністративного судочинства України має адміністративну процесуальну дієздатність.

14.08.2024 позивачем подано рапорт від 12.08.2024 про звільнення його з військової служби у запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю постійного догляду за своїм батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи та відсутністю інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення. Зазначив, що проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за військово-обліковою спеціальністю не бажає.

До зазначеного рапорту позивачем додано: нотаріально посвідчену копію паспорту та РНОКПП ОСОБА_1 , нотаріально посвідчену копію довідки МСЕК ОСОБА_2 , нотаріально посвідчену копію паспорту та РНОКПП ОСОБА_2 , нотаріально посвідчену копію свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_2 , нотаріально посвідчену копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , довідку ЛКК №182 від 11.06.2024, видану на ім`я ОСОБА_2 , нотаріально засвідчену копію заяви ОСОБА_2 , якою він підтверджує відсутність інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які повинні здійснювати догляд.

Судом встановлено на підставі свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 16 травня 1995 року, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 16 травня 1995 року зроблено відповідний запис №ІІ. Батьком зазначено ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_4 .

Відповідно до довідки №924 від 10.10.2023 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Виконавчим комітетом Драбівської селищної ради, за адресою: Україна, Черкаська область, Золотоніський район, с-ще Драбове-Барятинське, вул. Івана Гонти, 32 зареєстровано ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .

Судом встановлено на підставі довідки серії 10 ААБ №347305 від 30.10.2023, виданої Обласною МСЕК №2 м. Черкаси, що ОСОБА_2 встановлено 2 групу інвалідності з 29.10.2023 безтерміново.

Судом встановлено на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 21 травня 2024 року, що шлюб між ОСОБА_2 і дружиною ОСОБА_4 розірвано, про що 21 травня 2024 року Золотоніським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис №48.

Військовою частиною НОМЕР_2 супровідним листом від 20 серпня 2024 року направлено командиру військової частини НОМЕР_1 подання на звільнення ОСОБА_1 разом з рапортом ОСОБА_1 та доданими до нього додатками.

На запит командира військової частини НОМЕР_2 щодо встановлення фактичних обставин щодо умов проживання громадянина ОСОБА_2 Драбівською селищною радою надано відповідь листом від 18.09.2024 №03-15/653, відповідно до якої ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Має ІІ групу інвалідності. Фактично частковий догляд за гр. ОСОБА_2 та його утримання здійснювала його дружина ОСОБА_4 , проте 21.05.2024 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвали шлюб. ОСОБА_4 змінила фактичне місце проживання і на даний час проживає в будинковолодінні своєї матері за адресою: АДРЕСА_2 . Сімейних стосунків з колишнім чоловіком ОСОБА_2 не підтримує, догляд за ним та його утримання не здійснює. Станом на 01.06.2024 до членів сім`ї ОСОБА_2 першого чи другого ступеня споріднення відноситься виключно лише його син ОСОБА_1 . Інші працездатні члені сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які відповідно до чинного законодавства України повинні здійснювати догляд за особою з інвалідністю, та/або його утримання відсутні.

Зазначені документи зареєстровано Військовою частиною НОМЕР_1 24.09.2024.

За наслідками розгляду рапорту командиром військової частини НОМЕР_1 рішенням від 04.10.2024 №7150 старшому солдату ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні рапорту, оскільки до рапорту не додано документів, що підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня спорідненості особи, яка є особою з інвалідністю та потребує постійного догляду; до рапорту не додано документів, що підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за одним із своїх батьків. Додатково зазначено, що потребу хворого у постійному сторонньому догляді визначають медико-соціальні експертні комісії через виключно високій ступінь втрати здоров`я, який спричиняє виникнення такої потреби (форма 157-1/о, затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30 липня 2012 року № 577). Ця норма стосується як людей першої групи інвалідності категорії А, що фактично нездатні до самообслуговування, так і людей першої групи інвалідності категорії В, які частково можуть себе обслуговувати. У всіх інших випадках потребу у постійному сторонньому догляді визначають лікуючі лікарі та лікарсько-консультативні комісії. Їх рішення повинні бути підтвердженні відповідними висновками, зокрема: висновком про наявність порушення функції організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (форма 080-4/о). Також зазначено, що до рапорту позивача додано копію довідки серії 10 ААБ № 347305 від 30.10.2013 до акта огляду МСЕК, відповідно до якої ОСОБА_2 є особою з інвалідністю другої групи та не потребує постійного стороннього догляду.

Отже, предметом спору у даній справі є наявність правових підстав для прийняття спірного рішення №4363 про відмову позивачу в звільненні з військової служби.

При ухваленні рішення апеляційний суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).

Частинами 1, 2, 4-6 статті 2 Закону № 2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Водночас підстави звільнення з військової служби встановлені статтею 26 Закону № 2232-XII і залежать від виду військової служби.

Так, підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені частиною четвертою цієї статті.

Зокрема пунктом 1 визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом 2 під час воєнного стану.

Спір виник через відмову відповідача звільнити позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992.

За змістом відповідної норми військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:

через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Частиною 12 статті 26 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах:

під час дії воєнного стану:

…

необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено вище, що однією з підстав для відмови в задоволенні рапорту зазначено про відсутність документів, що підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення у особи, яка є особою з інвалідністю та потребує постійного догляду на, що суд вважає необхідним зазначити.

Підпунктом 14.1.263 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені.

Членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.

Проте, такі положення застосовуються для цілей розділу IV «Податок на доходи фізичних осіб» Податкового кодексу України (застосовується до доходів, отриманих починаючи з 1 січня 2017 року платником податків у вигляді спадщини/дарунка).

Щодо членів сім`ї, то законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї, а лише визначені критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є: спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17, від 23 квітня 2020 року у справі № 686/8440/16-ц.

Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Згідно з ч.1 ст.172 Сімейного кодексу України дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Статтею 202 Сімейного кодексу України визначено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Згідно зі ст. 203 Сімейного кодексу України дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Сімейним кодексом України також встановлено: обов`язок внуків, правнуків утримувати бабу, діда, прабабу, прадіда (ст. 266); обов`язок по утриманню братів та сестер (ст. 267).

Поняття «обов`язку утримання» та «обов`язку здійснення догляду» не є тотожними.

Так, утримання особи - це надання матеріальної допомоги. Постійний догляд - це форма догляду за особою з різними фізичними або психічними обмеженнями, що вимагає постійної присутності доглядача для надання необхідної допомоги та підтримки.

Як пояснив позивач, у його батька, який є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду, крім позивача, інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення відсутні.

На підтвердження викладеного позивачем додано свідоцтво про розірвання шлюбу між батьками, нотаріально засвідчену заяву батька позивача, ОСОБА_2 , в якій зазначено, що він не має інших працездатних осіб, які відповідно до закону зобов`язані його утримувати, крім його сина (позивача), на утриманні якого він знаходиться.

Крім того, суд враховує інформацію викладену в листі Драбівської селищної ради Черкаської області від 18.09.2024 №03-15/653, наданого на запит Командира Військової частини НОМЕР_2 , яким підтверджено відсутність у ОСОБА_2 інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які відповідно до чинного законодавства повинні здійснювати догляд за особою з інвалідністю, та/або його утримання, крім його сина ОСОБА_1 .

Посилання відповідача на те, що до рапорту не були додані документи, що підтверджують відсутність у батька позивача інших дітей, братів/сестер, чоловіка, батьків, онуків є неприйнятними, оскільки законодавством такі документи (документи в підтвердження «відсутності») не передбачені.

У контексті зазначеного суд звертає увагу відповідача, що чинним законодавством не визначено чіткого переліку документів, які подаються військовослужбовцем, для підтвердження в нього підстав для звільнення з військової служби за сімейними обставинами. Так само законодавством не передбачено порядку видачі документа конкретної форми (довідки, витягу тощо), який би містив інформацію про наявність чи відсутність членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення.

Додатково суд звертає увагу на лист Міністерства юстиції «Щодо видачі витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян» від 25.08.2023 № 112984/19.3.2/11-23, яким було надано роз`яснення Генеральному штабу Збройних Сил України та Міністерству оборони України, в якому зазначено, що, оскільки, законодавством встановлено конкретні форми витягів з Реєстру, які формуються з нього автоматично, видача за заявою фізичної особи витягу з Реєстру щодо відсутності працездатних дітей у особи з інвалідністю (у разі наявності у військовозобов`язаного дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю), а також витягу з Реєстру про відсутність працездатних інших дітей у особи з інвалідністю (у разі наявності у військовозобов`язаного батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю), не передбачена чинним законодавством.

Аналогічні твердження викладені у листі Золотоніського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області від 09.10.2024 року №801/32.5-04-05, наданому на звернення батька позивача, ОСОБА_2 .

Отже, на переконання суду, можливість довести відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення наявна лише у тому випадку, якщо такі члени сім`ї існували раніше та правовий зв`язок між ними припинився, що підтверджується, наприклад, рішенням суду, свідоцтвом про смерть, свідоцтвом про розірвання шлюбу тощо. Проте, якщо таких членів сім`ї не існувало взагалі, то підтвердити їх відсутність неможливо.

Суд наголошує, що особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Тому, відмовлячи позивачу у погодженні рапорту фактично з підстав відсутності документа (документів), який неможливо надати, відповідач покладає на позивача надмірний тягар по збиранню доказів.

У розрізі вказаного суд вважає за необхідне звернути увагу, що у справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип «належного урядування» не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

На переконання суду, не можна визнати пропорційним та законним втручання у права особи, внаслідок допущеної суб`єктом владних повноважень помилки, якщо така особа до цього виконала залежні від неї дії для проходження певної процедури.

Крім того, підставою для відмови у звільненні з військової служби також зазначено про відсутність належних документів, що підтверджують необхідність здійснення постійного стороннього догляду за батьком позивача, ОСОБА_2 , стосовно чого, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В підтвердження необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків - своїм батьком, який є особою з інвалідністю II групи, позивач додав довідку ЛКК №182 від 11.06.2024, видану КНП «Драбівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Драбівської селищної ради, згідно з яким батька позивача, ОСОБА_2 як особа з інвалідністю ІІ групи за станом здоров`я потребує постійної сторонньої допомоги.

Правовий висновок Верховного Суду щодо питання допустимості рішення ЛКК на підтвердження необхідності здійснення особою постійного догляду за батьком та його звільнення із військової служби за сімейними обставинами викладений в постанові від 21 лютого 2024 року у справі № 120/1909/23, а також у постанові від 11 квітня 2024 року у справі № 420/16689/23, де Суд зазначив наступне:

«40. Визначення терміну «медичний висновок» наведено у пункті 3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я» від 18.09.2020 № 2136, як електронний документ, що формується на підставі медичних записів в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.

41. У пункті 3 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.10.2020 № 705, термін «медичний висновок» вжито у значенні висновку у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого поліцейського.

42. У пункті 3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337, термін «медичний висновок» визначено, як висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.

43. Отже, медичний висновок це документ, який містить відомості про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.

44. Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.

45. У свою чергу, процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення № 1317).

46. Відповідно до пунктів 19, 24 Положення № 1317 комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акту огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

47. Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акту огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акту огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

48. Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.

49. З наведеного вбачається, що лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії - довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).

50. Стосовно повноважень лікарсько-консультативної комісії та медико-соціальної експертної комісії на видачу медичного висновку щодо необхідності здійснення постійного догляду, суд зазначає наступне.

51. Положенням № 1317 визначено процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

52. Відповідно до пункту 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

53. За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

54. У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття «постійного догляду», який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.

55. При цьому, поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», позаяк перше говорить про те, ким надається догляд, а друге - тривалість такого догляду.

56. Отже, поняття «постійний догляд» передбачає безперервний догляд, який надається особі, яка не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, безперервно, постійно.

57. В свою чергу, відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 № 189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 № 1066), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункту 1 розділу III).

58. За приписами пункту 3 розділу ІІІ цього Порядку до основних завдань ЛКК належить:

1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку;

2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності;

3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження;

4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

59. Пунктом 4 розділу ІV Порядку передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:

форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»;

висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.

60. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-2/о «Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі».

61. Згідно з пунктом 2 цієї Інструкції висновок призначений для реєстрації когнітивних порушень які виникають при захворюваннях (органічні психічні розлади (F00-F09), розумова відсталість (F70-F79), порушення рухової активності (паралічі), соціальна дезадаптація, інвалідність І групи тощо). Когнітивні порушення можуть спостерігатися у симптокомлексі наступних розладів психіки (F10-F19), шизофренія (F20), первазивні розлади розвитку (F84), нейродегенеративні захворювання (хвороба Альцгеймера, Паркінсона тощо), судинні захворювання головного мозку (інсульти, інфаркти мозку, церебральний атеросклероз), нейроінфекція, наслідки черепно-мозкової травми, новоутворення, метаболічні порушення та інтоксикації, аутоімунні захворювання, генетичні захворювання тощо.

62. Пунктом 5 цієї Інструкції визначено, що висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 859.

63. У пункті 4 висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (пункт 8 Інструкції).

64. Повноваження лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я визначені ще в одному нормативно-правовому акті - наказі Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667 «Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання», в якій зазначено, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу (далі - висновок ЛКК) видається лікарською консультативною комісією (далі - ЛКК) закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю.

65. Повертаючись до підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Верховний Суд зазначає про недосконалість та неузгодженість термінів та понять в нормативно-правових актах стосовно питання, яким документом підтверджується необхідність здійснення постійного догляду та який орган має право видавати цей документ.

66. З аналізу повноважень медико-соціальної експертної комісії, передбачених Положенням № 1317, Верховний Суд доходить висновку про те, що така комісія визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

67. Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійного стороннього догляду, то Суд вважає, що такі повноваження можуть бути віднесені до лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, які також мають право приймати висновки, зокрема, про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-2/о) з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг.».

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд зобов`язаний враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» альтернативно визначено два документи для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за особою: або висновок медико-соціальної експертної комісії, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2024 року у справі №120/1909/23.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції послався на те, що доданий до рапорту позивача висновок ЛКК, викладений у довідці №182 від 11.06.2024, є документом, який підтверджує необхідність здійснення постійного догляду за особою батьком позивача.

Суд першої інстанції не прийняв посилання відповідача у спірному рішенні на те, що в довідці до акту огляду МСЕК, копія якої додана до рапорту позивача, зазначено, що батько позивача не потребує постійного стороннього догляду, - оскільки такі посилання не відповідають змісту зазначеної довідки, в якій зазначені відповідачем формулювання відсутні.

Окружний суд також не прийняв посилання відповідача на п. 15 додатку 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджена наказом міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170, оскільки пунктом 15 додатку 19 до цієї Інструкції визначено перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, у зв`язку із встановленням за результатами спеціальної перевірки відомостей, які не відповідають установленим законодавством вимогам для зайняття посади, тобто в інших правовідносинах, відмінних від відносин, які є спірними у даній справі.

Є перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, серед яких відсутні документи, на яких посилався відповідач, і вказаний додаток містить лише 17 пунктів (а не 25, як зазначав відповідач).

На підставі викладеного, місцевий суд дійшов висновку, що позивачем до рапорту про звільнення від 12.08.2024 надано достатні докази на підтвердження того, що його батько ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи безстроково та потребує постійного стороннього догляду, наявність у нього інших родичів першої та другої групи споріднення, крім сина позивача у справі, судом не установлено, та доказів протилежного відповідачем не надано, а тому на переконання суду наявні підстави для звільнення позивача з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись судова колегія апеляційного суду.

Так, навівши постанову Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі №120/1909/23, окружний суд не врахував викладених в них висновків:

«66. З аналізу повноважень медико-соціальної експертної комісії, передбачених Положенням № 1317, Верховний Суд доходить висновку про те, що така комісія визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

67. Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійного стороннього догляду, то Суд вважає, що такі повноваження можуть бути віднесені до лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, які також мають право приймати висновки, зокрема, про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-2/о) з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг.».

Довідкою серії 10 ААБ №347305 від 30.10.2023, виданої Обласною МСЕК №2 м. Черкаси, підтверджено, що ОСОБА_2 встановлено 2 групу інвалідності з 29.10.2023 безтерміново.

Отже, для ОСОБА_2 як особи з інвалідністю потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі має визначати саме медико-соціальна експертна комісія, а не лікарсько-консультативна комісія закладу охорони здоров`я.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 11 квітня 2024 року в справі № 420/16689/23.

В постанові від 13 червня 2024 року в справі № 520/21316/23 Верховний Суд вчергове підтвердив цей висновок:

«73. Аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачені Положенням № 1317, є підстави для висновку, що вона визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

74. Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійно стороннього догляду, то на переконання Суду, такі повноваження віднесені до ЛКК закладу охорони здоров`я, які мають право приймати, зокрема: 1) висновок або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку; 2) висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-4/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 3) висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціального послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-2/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 4) висновок щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу за формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667.

75. Такий правовий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2024 у справі №120/1909/23 за подібних обставин справи, суті спору і правового регулювання».

Тобто, довідка №182 від 11.06.2024 не є належним документом для підтвердження права військовослужбовця для звільнення за п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII, оскільки видана лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я, а не медико-соціальною експертною комісією.

В свою чергу, Довідка серії 10 ААБ №347305 від 30.10.2023, видана Обласною МСЕК №2 м. Черкаси, не підтверджує, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.

Крім того, за змістом підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Довідка №182 від 11.06.2024 не є належним документом для підтвердження права військовослужбовця для звільнення за п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII, оскільки не є висновком за передбаченою законодавством формою.

Більш того, як зазначено вище, звільнення можливе у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду, а не допомоги, як визначено в довідці №182 від 11.06.2024.

Відтак, підстав для задоволення позову не існує.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору, за діючим процесуальним законодавством відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2024 року у справі № 200/7402/24 скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Повне судове рішення 22 травня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук