Справа № 520/8242/25
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2025-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

23 травня 2025 року справа № 520/8242/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Григоров Д.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила :

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 13.02.2025 року №0-2030-UA0081463.

В обгрунтування позовних вимог було зазначено, що ухвалюючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки , контролюючий орган вказав тип об`єкту, який належить позивачці та розташований за адресою: АДРЕСА_2 нежитлова будівля і застосував ставку податку до такого типу будівлі 0,5 розміру мінімальної заробітної плати за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Позивачка зазначила, що належна їй на праві власності будівля за адресою: АДРЕСА_2 є будівлею для годування тварин, тобто будівлею сільськогосподарського призначення, отже застосована ставка податку контролюючим органом була визначена невірно.

Ухвалою суду від 15.04.2025р. відкрито спрощене провадження у вказаний адміністративній справі в порядку, передбаченому статтею 257 КАС України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Відповідач ГУ ДПС у Харківській області подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що прийняті ним податкові повідомлення- рішення є правомірними, а позовні вимоги позивача безпідставними. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

При цьому відповідач пояснив, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на 13.02.2025 р. була відсутня інформація про технічні характеристики нежитлової нерухомості, зокрема не визначено підтип нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 на праві власності, тобто платником податку не проведено процедуру внесення змін до реєстраційних даних відповідно до Закону № 1952 та Порядку № 1127. Отже, податковому органу на момент винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 13.02.2025р. ніяким чином не могло бути відомо про визначення підтипу нежитлової будівлі.

З урахуванням викладеного суд вважає можливим розгляд та вирішення справи на підставі наявних у ній доказів, які є достатніми та належними.

Сторонами у справі не заперечується, що позивачка є власником нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 394,0 кв.м.

Згідно Технічного паспорту на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями і спорудами - нежитлова будівля (кормоцех) за адресою: АДРЕСА_2 , який виготовлено станом на 20.10.2023р. судом вбачається, що вказана будівля є кормоцехом (будівля для годування тварин).

Згідно наданої до суду копії Експертного висновку АС8№2402903, виданого ДП «Державний НДІ автоматизованих систем в будівництві (ДП ДНДІАСБ), що затверджено 29.01.2024р. та додатку № 1 до нього вбачається, що нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_2 , належна позивачці, відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 року № 507, зазначена будівля, яка належить на праві приватної власності позивачці, відноситься до групи «Будівлі нежитлові інші» (код 1271), клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» та є будівлею для годування тварин.

13.02.2025р. відповідачем було ухвалено податкове повідомлення-рішення № 0-2030-UA0081463, згідно якого визначено податкове зобов`язання позивачки зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 13199,0 грн.

Згідно наданих до суду контролюючим органом пояснень вбачається, що при ухваленні оскаржуваного рішення він застосував ставку податку 0,5 відсотків від мінімальної заробітної плати, а згідно інформаційних баз даних наявних у податковій службі інформація, яка б підтверджувала вирощування сільськогосподарської продукції або розведення тварин ОСОБА_1 у належних їй на праві приватної власності нежитлових будівлях відсутня.

Вирішуючи спір по суті, суд зауважує, що частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України, закріплено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Статтею 266 ПК України регламентовано елементи податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з підпунктами 266.1.1, 266.1.2 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За приписами підпунктів 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України).

Відповідно до пп. 266.9.1 п. 266.9 ст. 266 ПК України податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Відповідно до п.п. 266.7.4 п. 266.7 ст. 266 ПК України органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов`язані щокварталу у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, за місцем розташування такого об`єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року № 476 (далі Постанова № 476) передача відомостей, необхідних для розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки здійснюється на центральному рівні між Мін`юстом і ДФС в електронній формі телекомунікаційними каналами. Нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в здійснюється в автоматичному режимі засобами інформаційно телекомунікаційної системи "Податковий блок" (далі ІТС "Податковий блок").

Податок нарахований відповідно до рішення ХLIII сесії Вільшанскої селищної ради VII скликання від 18.12.2019 "Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно та встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з 2020 року на території Вільшанскої селищної ради", застосована ставка податку 0,5 відсотків від мінімальної заробітної плати.

Як зазначалося вище, до об`єкта нежитлової нерухомості, який перебуває у власності позивача контролюючим органом застосовано ставку податку у розмірі 0,5 % відсоток від мінімальної заробітної плати, встановленої законом до відповідного податкового періоду за 1 кв. метр.

Разом з тим, наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Державний класифікатор будівель та споруд (ДК БС) є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 127) «Будівлі нежитлові» належить клас (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.

До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», що включає підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва»; 1271.2 «Будівлі для птахівництва»; 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»; 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні»; 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 «Будівлі тепличного господарства»; 1271.7 «Будівлі рибного господарства»; 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва»; 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Отже, згідно з ДК 018-2000 будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.

При цьому, Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Зокрема, Верховний Суд у постанові від 21.02.2020 у справі №819/2191/17 у подібних правовідносинах зробив висновок, що при визначенні об`єкта оподаткування необхідно керуватись вимогами Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000. Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 класифікує об`єкти нерухомості за їх функціональним призначенням.

Рішенням Вільшанської селищної ради від 18.12.2019 XLIII сесії VII скликання у додатку 2 встановлено ставки сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на території Вільшанської селищної ради. Так, рішенням Ради фізичним особам визначено, що ставка податку для будівель за кодом 1271.9. "Будівлі сільськогосподарського призначенні інші" становить 0,01 % від розміру МЗП за 1 кв.м.

Отже, відповідач при прийнятті податкового повідомлення-рішення повинен був використати ставку податку 0,01 % від МЗП, але безпідставно та помилково використав ставку податку у розмірі 0,5 % від МЗП.

Використана контролюючим органом ставка податку 0,5 % від МЗП за рішенням Ради призначена виключно для такого класу як 1211 "Будівлі готельні", класу 1212 "Інші будівлі для тимчасового проживання", класу 1220 "Будівлі офісні".

Отже, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно посилань відповідача на те, що позивачка не здійснює в будівлі кормоцеху діяльність з годування або вирощування тварин, суд зауважує, що згідно доводів позовної заяви не було порушено питання про наявність у позивачки пільги у вигляді звільнення від сплати податку на нерухоме майно яка, зокрема, встановлена відповідно до пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, яка визначає, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Суд зазначає, що встановлена пп. «ж» п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України пільга стосується діяльності сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для її ведення, зокрема стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Застосування пп. «ж» п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України передбачає наявність таких умов:

- власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником;

- об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (що, власне, випливає із обраного законодавцем класу будівель);

- безпосереднє використання власником (без здачі в оренду лізинг, позичку).

Такий правовий висновок сформував Верховний Суд у постанові від 21 травня 2024 року у справі № 600/5153/23, а також, зокрема у постанові від 22 квітня 2020 року у справі №540/2206/19.

Разом з тим, в даній справі наявні інші правовідносини, які стосуються невірного визначення ставки податку на нерухоме майно з урахуванням класу (цільового призначення) будівлі, з огляду на що наявність у позивачки статусу сільськогосподарського товаровиробника судом не вивчається.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку. Інші доводи висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного та керуючись статтями 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 13.02.2025 року №0-2030-UA0081463.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень ) 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.В. Григоров