Справа № 320/21261/23
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, третя особа - Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-30143-17У, видану Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві 10.05.2019.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернулася до Шостого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та з матеріалів справи вбачається, у травні 2023 року Голосіївським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було заблоковано всі картки позивача, які відкриті в установах банку у зв`язку з виконанням вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-30143-17У від 10.05.2019, яка набрала законної сили 06.04.2023.

Відповідно до автоматизованої системи виконавчого провадження, 25.04.2023 головним державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яковенко Тетяною Ігорівною було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 щодо виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-30143-17У від 10.05.2019, виданої Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві (код 44116011).

Не погоджуючись з вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-30143-17У від 10.05.2019, позивач звернулася до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що виносячи вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-30143-17У, Головне управління Державної податкової служби у Київській області діяло обґрунтовано, правомірно та у межах своїх повноважень.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI).

Підпунктом 1 частини другої статті 6 Закону № 2464 визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4,5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Крім того, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 9 Закону № 2464).

Згідно ч. 3 статті 9 Закону № 2464 обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до підпункту 6 частини першої статті 1 Закону № 2464 недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Частинами 3 та 4 ст. 25 Закону № 2464 передбачено, що суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04.05.2018 № 469) (далі - Інструкція № 449).

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (частина третя статті 25 Закону №2464).

Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується (частина шістнадцята статті 25 Закону № 2464).

До фізичних осіб-підприємців, які відповідно до реєстру страхувальників перебувають на обліку як платники єдиного внеску та якими самостійно не виконано обов`язки щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску, податковими органами вживаються заходи впливу та стягнення, передбачені статтею 25 Закону № 2464.

Згідно з п. 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

Таким чином, Законом передбачений обов`язок фізичної особи-підприємця, сплачувати єдиний внесок, незалежно від отримання доходу у розмірі не меншому мінімального страхового внеску. Саме Закон, визначив розмір зобов`язань платника податків з єдиного внеску.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 30.04.2019, згідно з даними інформаційно-комунікаційної системи, в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 за кодом платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) обліковувалась заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 21030,90 гривень.

Так, засобами ІКС в автоматичному режимі сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 та направлено позивачу.

Як встановлено судом першої інстанції, заборгованість позивача охоплює періоди до припинення нею підприємницької діяльності.

Колегія суддів звертає увагу апелянта, що реєстрація особи як фізичної особи-підприємця породжує її обов`язок сплачувати податки у зв`язку зі здійсненням підприємницької діяльності у строки, встановлені чинним законодавством.

Щодо доводів апелянта щодо нездійснення ним підприємницької діяльності, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 8 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

При цьому, датою запису про припинення державної реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є 03.01.2022, про що внесені відомості до ЄДР.

Таким чином, нездійснення фізичною особою-підприємцем підприємницької діяльності та неотримання прибутку не свідчить про її припинення.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що обов`язок сплати ЄСВ залежить від наявності у особи статусу фізичної особи-підприємця, а не від факту здійснення господарської діяльності чи отримання прибутку від такої діяльності, або наявності у такої особи статусу найманого працівника.

З 01.01.2017 законодавство не пов`язує наявність обов`язку зі сплати ЄСВ з отриманим доходом, а у випадку відсутності доходу передбачає сплату ЄСВ у сумі мінімального страхового внеску (п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону №2464).

Таким чином, враховуючи наведене вище, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 , будучи фізичною особою-підприємцем, наділена була не тільки правами пов`язаними із здійснення підприємницької діяльності, а й обов`язками, у тому числі щодо сплати податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Щодо посилань апелянта про порушення відповідачем процедури, яка передує прийняттю вимоги про сплату боргу (недоїмки), колегія суддів зазначає наступне.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем тривалий час не реалізовувалися повноваження по формуванню та направленню вимоги по сплаті боргу, однак це не може бути підставою для визнання оскаржуваної вимоги протиправною, оскільки наведені позивачем обставини жодним чином не спростовують обґрунтованості цієї вимоги в частині встановлення зобов`язань позивача зі сплати ЄСВ і не може слугувати підставою для звільнення позивача від обов`язку сплати єдиного внеску, адже за приписами ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» строк давності щодо нарахування та стягнення сум недоїмки не застосовується.

Разом з цим, строки обчислення ЄСВ відповідачем не порушувались, адже відповідно до п. 16 ст. 25 Закону № 2464 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені з єдиного внеску не застосовується.

Таким чином, контролюючий орган має право узгоджувати вимогу про плату недоїмки до моменту сплати сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені з єдиного внеску.

Податковий орган протягом 10 робочих днів з дня узгодження вимоги (набрання нею чинності) надсилає її в порядку, встановленому законом, до органу державної виконавчої служби.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 № Ф-30143-17 У на суму 21030,90 грн. 06.04.2023 узгоджено та направлено із заявою про відкриття виконавчого провадження до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Так, у постанові Верховного Суду від 14.03.2019 у справі №826/12543/17 (ЄДРСР 80482867) зазначено, що порушення строку надіслання вимоги по суті не впливає на правильність формування вимоги, не спростовує наявності у позивача недоїмки з ЄСВ та не нівелює обов`язку його сплати як такого.

Оскаржувана вимога сформована на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Таким чином, не сплата в добровільному порядку позивачем єдиного соціального внеску свідчить про порушення вимог законодавства.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу апелянта на таке.

Відповідно до п.4 розділу VI Інструкції № 449, вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Згідно п.5 розділу VI Інструкції № 449, у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначених у вимозі сум недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгодженої в результаті оскарження суми боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення органу доходів і зборів або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).

За приписами пункту 70.2 статті 70 Податкового кодексу України до облікової картки фізичної особи-платника податків серед іншого вноситься інформація про місце проживання (підпункт 70.2.4 пункту 70.2 статті 70 ПКУ).

Відповідно до пункту 70.7 статті 70 ПКУ фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Зі змісту рекомендованого повідомлення про вручення листа вбачається, що лист направлений за адресою: АДРЕСА_1 , вимога про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 № Ф-30143-17 отримана платником 18.05.2019.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що порушення строку надіслання вимоги та/або допущені податковим органом технічні помилки не впливають на правильність формування вимоги, а також не спростовують наявності у позивача недоїмки з ЄСВ, як наслідок, не нівелює обов`язку його сплати.

Відтак, доводи апелянта про процедурні порушення контролюючим органом при формуванні оскаржуваної вимоги не спростовують наявності податкового боргу по суті.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.