Справа № 520/35040/24
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2025-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 р. Справа № 520/35040/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2025, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 06.03.25 по справі № 520/35040/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправними дії, рішення, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо розрахунку довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 в розмірі 54 відсотка від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 28700/03-16 від 28.11.2024 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, а саме: у зарахуванні інших періодів роботи, крім передбачених п. 1 ст. 137 Закону № 1402 та навчання, до стажу роботи на посаді судді;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половину строку навчання в Харківському юридичному інституті імені Ф.Е. Дзержинського - 1 рік 10 місяців 29 днів, а також період роботи, вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 3 роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити розрахунок довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 05.11.2024 року у розмірі 64 відсотки від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з виплатою недоотриманих сум щомісячного грошового утримання.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15.11.2024 року рішенням Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області №36 від 05.11.2024 позивачці призначено довічне грошове утримання судді у відставці згідно з Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Однак при призначенні щомісячного довічного грошового утримання враховано стаж роботи на посаді судді 22 роки, 1 місяць та 9 днів. Проте не враховано стаж роботи за спеціальністю, який дав право на призначення суддею місцевого суду - 3 роки, а також період навчання в Харківському юридичному інституті імені Ф.Е. Дзержинського - 1 рік 10 місяців 29 днів. Не погоджуючись з даним рішенням, позивач звернулася до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою, у якій просила зарахувати до стажу роботи на посаді судді вказані періоди навчання та роботи. Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві в порядку екстериторіальності прийнято рішення №36 від 28.11.2024 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, а саме у зарахуванні інших періодів роботи, крім передбачених п.1 ст.137 Закону 1402, та навчання до стажу роботи на посаді судді згідно заяви №167, оскільки це суперечить нормам Закону №1402.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дії, рішення, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 28700/03-16 від 28.11.2024 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, а саме: у зарахуванні інших періодів роботи, крім передбачених п. 1 ст. 137 Закону № 1402 та навчання, до стажу роботи на посаді судді.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половину строку навчання в Харківському юридичному інституті імені Ф.Е. Дзержинського - 1 рік 10 місяців 29 днів, а також період роботи, вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 3 роки.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити розрахунок довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 05.11.2024 року у розмірі 64 відсотки від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з виплатою недоотриманих сум щомісячного грошового утримання.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 ( сплачений судовий збір у розмірі 2906 (дві тисячі дев`ятсот шість) гривні 88 копійок.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області подано апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2025 по справі №520/35040/24 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 , у період з 01.08.1987 по 23.09.2002 ОСОБА_1 працювала в МВС України в Харківській області, однак у зазначеній трудовій книжці відсутні відомості щодо займаних нею посад, що є порушенням Порядку заповнення трудових книжок викладений в Інструкціях ведення трудових книжок працівників, затверджених постановою Держкомпраці від 20.06.1974 №162 та спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 №58, а відтак стаж роботи ОСОБА_1 з 01.08.1987 по 23.09.2002 неможливо зарахувати до стажу роботи на посаду судді.

Зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, а саме у зарахуванні інших періодів роботи, крім передбачених п. 1 ст. 137 Закону 1402, та половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі до стажу роботи на посаді судді згідно заяви №167, оскільки це суперечить нормам закону.

Позивач своїм правом на подання відзиву не скористалася.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 , 1964 року народження, Указом Президента України від 13 серпня 2002 року № 712/2002 призначена строком на п`ять років на посаду судді Валківського районного суду Харківської області.

Постановою Верховної Ради України від 27 червня 2007 року № 1237-V обрана на посаду судді місцевого Харківського окружного адміністративного суду безстроково. Постановою Верховної Ради України від 4 листопада 2010 року № 2679-VІ обрана на посаду судді Харківського апеляційного адміністративного суду.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 20 липня 2021 року № 1610/0/15-21 відряджена до Другого апеляційного адміністративного суду для здійснення правосуддя строком на один рік із 4 серпня 2021 року. Рішенням Голови Верховного Суду від 5 липня 2022 року № 277/0/149-22 продовжено на один рік строк відрядження до Другого апеляційного адміністративного суду для здійснення правосуддя.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 30 січня 2024 року № 263/0/15-24 відряджена до Другого апеляційного адміністративного суду для здійснення правосуддя строком на один рік.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 20.10.2024 №3149/0/15-24 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Харківського апеляційного адміністративного суду (відряджена до Другого апеляційного адміністративного суду) у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Згідно з вказаним рішенням Вищої ради правосуддя, загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на звільнення у відставку, становить 27 років 1 місяць 15 днів.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області як отримувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, призначеного з 15.11.2024.

Позивач 21.11.2024 року, через електронний кабінет звернулась до Пенсійного фонду з заявою щодо зарахування до страхового стажу половини навчання в Харківському юридичному інституті імені Ф.Е. Дзержинського - 1 рік 10 місяців 29 днів та періоду роботи за спеціальністю, який дав право на призначення суддею місцевого суду (ч. 2 ст. 137 Закону № 1402-УІІІ) - 3 роки. Відповідно до абз. 14 п. 4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві прийнято рішення №28700/03-16 від 28.11.2024 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, а саме у зарахуванні інших періодів роботи, крім передбачених п.1 ст.137 Закону 1402, та навчання до стажу роботи на посаді судді згідно заяви №167, оскільки це суперечить нормам Закону №1402.

Не погодившись із зазначеним, позивач звернулась до суду за захистом права на отримання довічного грошового утримання судді у відставці у належному розмірі.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з підстав їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Згідно зі ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечення права кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII.

За приписами ч. 1 ст. 142 Закону № 1402-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (ч. 2 ст. 142 Закону №1402-VI).

Згідно з ч. 1 ст. 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" від 12 липня 2018 року №2509-VIII статтю 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Закон не зазначає, що ця робота має обов`язково передувати призначенню на посаді судді.

Разом з тим, абз. 4 п. 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №1402-VIII від 02 червня 2016 року "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Пунктом 11 Перехідних положень Закону №2453-VI, в редакції чинній до 28 березня 2015 року, передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Отже, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. При цьому при обчисленні стажу, який дає право на відставку окремо слід застосовувати положення частини першої статті 137 зазначеного закону, положення частини другої цієї статті, як стаж, який зараховується додатково.

З аналізу наведених норм вбачається, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж роботи судді в галузі права, який вимагався законом, як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 9901/302/19.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.05.2019 у справі №9901/805/18 зазначено, що частину другу статті 137 Закону про судоустрій 2016 року потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Частиною 1 ст. 7 Закону № 2862-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді) було передбачено, що право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Водночас, ч. 3 ст. 127 Конституцій України (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді) встановлено, що на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи у галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Тобто на час зайняття позивачем посади судді районного суду відповідно до ч. 3 ст. 127 Конституцій України вимагався мінімальний стаж роботи у галузі права не менш як три роки.

За приписами статті 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії.

Частинами 3, 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі невідповідності правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України. Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Так, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягає застосуванню ч. 3 ст. 127 Конституцій України, яка була чинною на день призначення позивача на посаду судді, та якою вимагався мінімальний стаж роботи у галузі права не менш як три роки.

Таким чином, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає позивачу право для призначення на посаду судді 3 роки, підлягає зарахуванню до стажу роботи судді ОСОБА_1 .

Також відповідно до абзацу 2 статті 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10.07.1995 №584/95 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби. Після втрати чинності ст. 1 вказаного Указу Президента України питання зарахування в стаж роботи судді інших періодів діяльності було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України №545 пункт 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 (865-2005-п) «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» доповнено абзацом такого змісту: «До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби». Зазначена постанова Кабінету Міністрів України (№865-2005-п) втратила чинність 01 січня 2012 року.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI, було визначено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби, а також роботу на посадах прокурорів і слідчих.

Вказані висновки узгоджуються із позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 08.03.2018 справа №308/6953/17, від 19.06.2018 справа №243/4458/17, від 05.12.2019 справа №592/2737/17, від 31.03.2021 справа №235/7316/16-а, від 13.02.2020 справа №592/5433/17, від 12.05.2020 справа №303/1504/17-а, від 30.03.2023 справа №280/2167/21.

Стосовно доводів апелянта, щодо не врахування стажу роботи ОСОБА_1 з 01.08.1987 по 23.09.2002 до стажу роботи на посаду судді, оскільки в трудовій книжці НОМЕР_1 відсутні відомості щодо займаних нею посад, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Суд зазначає, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

У постанові від 30.09.2021р. по справі №300/860/17 Верховний Суд дійшов висновку, що загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 10.10.2019 року у справі №234/4585/17, від 25.04.2019 року у справі №159/4178/16-а.

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а звернув увагу, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Разом із тим, на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком) за формальні недоліки оформлення записів трудової книжки, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства.

Верховний Суд в постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що до стажу роботи позивача, що дає право на отримання довічного грошового утримання, як судді у відставці, має бути зарахована половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 10 місяців 29 днів та період роботи (професійної діяльності), вимога щодо якої була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 3 роки.

Відтак, загальний стаж позивача для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у розумінні Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII складає повних 27 роки (27 років 1 місяць 15 днів), що також встановлено у рішенні Вищої ради правосуддя від 29.10.2024 та не взято до уваги при призначенні щомісячного довічного грошового утримання.

Щодо визначення відсотку (обчислення) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону України №1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Наведена норма неконституційною не визнавалась.

Тобто, відносини з визначення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці при проведенні його перерахунку відповідно до частини четвертої статті 142 Закону України №1402-VIII повинні застосовуватись виключно норми цього Закону.

Отже, стаж роботи позивача на посаді судді в загальному розмірі складає 27 років 01 місяць 15 днів, що дає позивачу право на обрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 64 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50 відсотків за 20 років + (2%*7 років, оскільки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді), тоді як у спірному рішенні такий обрахунок здійснено в розмірі 54 відсотки суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, чим порушено право позивача на належне щомісячне грошове утримання судді у відставці.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, шо з метою ефективного способу захисту порушених в спірних правовідносинах прав позивача наявні правові підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 64% суддівської винагороди, починаючи з 05.11.2024, з виплатою недоотриманих сум щомісячного грошового утримання.

Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2025 по справі № 520/35040/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді В.А. Калиновський В.Б. Русанова