Справа № 420/26491/24
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/26491/24

Перша інстанція: суддя Василяка Д.К.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

секретар - Афанасенко Ю.М.,

за участю: представника апелянта - Чирки О.О.,

представника Одеської митниці - Порохової А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2025 року у справі № 420/26491/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним адміністративним позовом у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ в.о. начальника Одеської митниці Ю. Чердинцева "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 " №51-о від 17.05.2024, котрим ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з посади державної служби заступника начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Одеської митниці, припинено державну службу та розірвано контракт про проходження державної служби № 347 від 12.07.2023;

- поновити ОСОБА_1 на державній службі та на посаді заступника начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Одеської митниці з 17.05.2024, або на посаді, що є рівнозначною (рівноцінною) посаді, з якої звільнено;

- поновити дію контракту про проходження державної служби №347 від 12.07.2024, що укладений між ОСОБА_1 та Одеською митницею;

- стягнути з Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Державної Митної Служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.05.2024 по дату набрання рішенням по справі законної сили з вирахуванням обов`язкових податків і зборів;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць (без урахування обов`язкових відрахувань).

В обґрунтування позовних вимог, відповіді на відзив та письмових поясненнях зазначалось, що на підставі наказу в.о. начальника Одеської митниці Ю. Чердинцева "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 " №51-о від 17.05.2024 позивачку притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з посади державної служби заступника начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Одеської митниці, припинено державну службу та розірвано контракт про проходження державної служби № 347 від 12.07.2023 .

Оспорений наказ винесений на підставі ст. 64, п.1 ч.2 ст. 65, п.4 ст.1, ч.5 ст. 66 Закона України "Про державну службу". Підставами видання даного наказу стало подання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарної справи від 10.05.2024 №25/25/20157 та матеріали дисциплінарної справи, з якою позивач не ознайомлена, що порушило її право на захист своїх трудових прав, на ознайомлення з матеріалами дисциплінарного провадження та на надання пояснень.

Оскаржуваний наказ ґрунтується лише на підставі висновків, викладених в доповідній записці, акті фактичної перевірки та поданні, зміст яких фактично відтворює обставини кримінального провадження по факту затримання позивачки у порядку статті 208 КК України, тобто не містить окремо від кримінального провадження конкретних обставин дій, бездіяльності і позивача з відповідними доказами порушення нею службових обов`язків

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що притягнення заступника начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Одеської митниці ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади державної служби на підставі наказу Одеської митниці "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 " № 51-о від 17.05.2024 та припинення державної служби ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Одеської митниці здійснено обґрунтовано та правомірно, підстави для визнання вказаного наказу незаконним та його скасування відсутні.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 16 січня 2025 у задоволенні адміністративного позову відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не врахував позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 27.11.2019 у справі №815/4824/13-а (адміністративне провадження №К/9901/20746/18) та від 07.08.2019 у справі №808/7058/14(адміністративне провадження №К/9901/10977/18), де суд вказує, що наявність лише факту порушення відносно позивача кримінальної справи, не може бути достатньою підставою для звільнення його із займаної посади за порушення присяги державного службовця;

- суд першої інстанції фактично перейняв на себе повноваження кримінального суду, та констатував начебто отримання позивачкою неправомірної вигоди та в зв`язку з вказаним вважав, що звільнення відбулось законно;

- висновки відповідача і суду першої інстанції ґрунтуються виключно на відомостях, отриманих дисциплінарною комісією Одеської митниці під час дослідження листа Одеської обласної прокуратури від 14.03.2024 № 31-1089ВИХ-24 (вх. Одеської митниці від 20.01.2024 № 8197/8.7/), де зазначається, що у ході досудового розслідування, 08.03.2024 заступнику начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Одеської митниці ОСОБА_1 повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 368 КК України (текст підозри відсутній в матеріалах справи), а також ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси Федулеєвої Ю.О. від 14.03.2024 у справі № 947/8224/24 (провадження № 1-кс/947/3266/24) про відсторонення ОСОБА_1 від займаної посади;

- суд першої інстанції не звернув уваги на те, що дисциплінарною комісією не вжито заходів щодо об`єктивного встановлення обставин, допущено процедурні порушення, а висновки побудовані на припущеннях. Відповідачем як суб`єктом владних повноважень за наслідком проведення службового розслідування, не доведено факту вчинення позивачкою дисциплінарного проступку та, відповідно, підстав для застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади держаної служби.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що наказом Одеської митниці від 12.07.2023 № 608-о ОСОБА_1 з 13.07.2023 призначено на посаду заступника начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Одеської митниці з укладанням контракту про проходження державної служби на умовах строкового трудового договору до призначення на цю посаду переможця конкурсу або спливу дванадцятимісячного строку після припинення чи скасування воєнного стану.

У відповідності до пункту 1 наказу Одеської митниці від 12.07.2023 № 608-о між Одеською митницею, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України, та громадянином України ОСОБА_1 , яка призначається на посаду заступника начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Одеської митниці, укладено Контракт про проходження державної служби № 347 від 12.07.2023.

Відповідно до п. 5 Контракту № 347, особа відповідно до зазначеного контракту зобов`язується виконувати завдання та досягти визначених показників результативності, ефективності та якості їх виконання, протягом строку дії контракту, а саме, зокрема: - дотримання законодавства (у тому числі, антикорупційного) під час виконання службових обов`язків, додержання службової та виконавської дисципліни, етики поведінки державного службовця; - виконувати доручення, наданих керівником Митниці та митного поста, в тому числі спрямованих на виконання завдань, визначених статтею 544 Митного кодексу України та іншими розпорядчими актами Держмитслужби; - контролювати дотриманням посадовими особами відділу вимог законодавства (у тому числі антикорупційного), розпорядчих актів Держмитслужби під час виконання службових обов`язків, додержання службової та виконавської дисципліни, етики поведінки державного службовця; - організовувати та контролювати діяльність відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого, прийнятого на зберігання, поміщеного у митний режим відмови на користь держави майна, а також майна, виявленого в зоні митного контролю, власник якого невідомий (далі - вилучене майно), та розпорядження ним..

Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до Висновків доповідної записки відділу внутрішньої безпеки Одеської митниці від 12.03.2024 № 25/10878,

«… 1. заступником начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Одеської митниці ОСОБА_1 , внаслідок вчинення умисних дій з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, що суперечать покладеним на неї посадовим обов`язкам, вимогам Контракту про проходження державної служби № 347 від 12.07.2023, порушено пункти 3.1.1., 3.1.3., 3.12., 4.3., 5.1. та 5.3. Кодексу етичної поведінки працівників Державної митної служби України та пункти 3 та 5 Правил етичної поведінки правників Державної митної служби України, які затверджені наказом Держмитслужби від 02.09.2021 № 668, що у свою чергу призвело до порушення вимог пунктів 1, 2 6, 7, 8, 9 частини першої статті 8 Закону України "Про державну службу".

2. заступник начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Одеської митниці ОСОБА_1, використовуючи свої повноваження або своє службове становище в особистих (приватних) інтересах чи в неправомірних особистих інтересах інших осіб, у тому числі використовуючи свій статус та інформацію про місце роботи, одержуючи неправомірну вигоду для себе чи інших осіб, вчинила проступок, що призвів до неповаги прав, свобод і законних інтересів її колег, а також честі держави та державного органу в цілому.

3. недобросовісне виконання заступником начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Одеської митниці ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків у поєднанні зі зневажливим, недбалим ставленням до них, зокрема, та до завдань, що стоять перед державною службою загалом, призвело до порушення останньою Присяги державного службовця…»

Наказом Одеської митниці від 23.04.2024 №40-дс порушено дисциплінарне провадження відносно ОСОБА_1 та утворено дисциплінарну комісію ( а.с.169-170, т.2).

Згідно висновками подання Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Одеської митниці за № 25/25/20157 від 10.05.2024 рекомендовано дисциплінарне стягнення відносно ОСОБА_1 у виді звільнення з посади державної служби( а.с. 185-212,т.2).

Наказом Одеської митниці № 51-дс від 17.05.2024 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 " за неналежне виконання основних обов`язків державного службовця, визначених пунктами 1, 2, 6, 7, 8, 9 та останнього абзацу частини першої статті 8 Закону України "Про державну службу", порушення пунктів 5 та 10 Контракту про проходження державної служби від 12.07.2023 № 347, підпунктів 3.1.1, 3.1.3, 3.12, 4.3, 5.1, 5.3. Кодексу етичної поведінки працівників Державної митної служби України та пунктів 3 і 5 Правил етичної поведінки працівників Державної митної служби України, Присяги державного службовця в частині несумлінного виконання свої обов`язків, що в свою чергу негативно вплинуло та завдало шкоди репутації та інтересам Одеській митниці, як відокремленого територіально органу Держмитслужби, застосовано до заступника начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Одеської митниці ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби, припинено з 17.05.2024 державну службу ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Одеської митниці та звільнено її із займаної посади у зв`язку із вчиненням дисциплінарного проступку на підставі пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 4 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу». Розірвано контракт про проходження державної служби 3347, укладений з ОСОБА_1 12.07.2023 (а.с.32-57,т.2).

Не погоджуючись із наказом №51-о від 17.05.2024 позивачка звернулась до суду .

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції в якості фактичних обставин, які слугували підставою до притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності навів висновки досудового розслідування у рамках кримінальної справи, порушеної за частиною 3 статті 368 КК України, котрі викладені в ухвалі слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 14.03.2024 у справі №947/8224/24 про відсторонення ОСОБА_1 від займаної посади.

Так, зокрема, суд першої інстанції зазначив, що висновки дисциплінарного провадження, на підставі яких прийнято оскаржуваний наказ, ґрунтуються на відомостях щодо подій, що відбулись 07.03.2024, за результатами яких позивачку затримано під час отримання неправомірної вигоди у розмірі 500 доларів США від громадянина ОСОБА_6 за нестворення штучних перешкод при видачі дозволу на отримання останнім імпортованого 24.12.2023 ОСОБА_7 товару, а також, безперешкодне його отримання зі складу митного пункту "Ізмаїл" Одеської митниці за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, просп. Суворова, буд. 10, яке полягало в особистому контролі за станом погодження такого дозволу та надання вказівок про видачу зазначеного товару. Факт затримання позивача висвітлено в багатьох засобах масової інформації, зміст та стилістика яких мала негативний відтінок та загальну спрямованість на приниження авторитету державного органу - Одеської митниці та в цілому Державної митної служби України.

Суд першої інстанції погодився з висновками дисциплінарної комісії з того приводу, що ОСОБА_1 , обіймаючи посаду заступника начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно- господарської діяльності Одеської митниці, з метою отримання неправомірної вигоди, використовувала своє службове становище, можливості пов`язані із займаною посадою, свій службовий авторитет митного органу, недобросовісно, несумлінно виконувала свої посадові обов`язки, а саме використовувала своє службове становище в приватних інтересах задля отримання неправомірної вигоди за нестворення штучних перешкод та сприянні у видачі дозволу на отримання товарів зі складу Одеської митниці за адресою: м. Ізмаїл, просп. Суворова, 10, яке полягало в особистому контролі за станом погодження такого дозволу та надання вказівок про видачу зазначеного товару.

Як наслідок суд першої інстанції дійшов висновку, що з урахуванням факту отримання ОСОБА_1 неправомірної вигоди, з метою особистого збагачення з використанням службового становища в приватних інтересах що суперечать інтересам державної служби, покладеним на неї обов`язкам, підривають довіру до неї, як до посадової особи органу державної влади, призводить до приниження авторитету державної служби та унеможливлює виконання нею своїх обов`язків.

Таким чином, в ході здійснення дисциплінарного провадження встановлено вчинення позивачем дій проти інтересів державної служби, що суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього, як до посадової особи органу державної влади, призводить до приниження авторитету державної служби та негативно впливає на діяльність державного органу.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що рішення у кримінальному провадженні не може свідчити про наявність чи відсутність вини особи у скоєнні дисциплінарного проступку або самого факту скоєння такого проступку, так як у цьому випадку надається правова кваліфікація діям (бездіяльності) особи на підставі Кримінального кодексу України. Більше того, гарантована п. 2 ст. 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003 р. у справі Ringvold v. Norway, заява №34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Також суд першої інстанції вказав, що на відміну від звільнення зі служби у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби не пов`язано з кримінально-правовою кваліфікацією тих самих діянь, які водночас стали підставою для службового розслідування та кримінального провадження.

Вирішення питання про правомірність притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясування саме наявності складу дисциплінарного проступку в його діяннях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ці ж самі діяння отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

Отже, суд першої інстанції вважав, що службовим розслідуванням доведено вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, за який її притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, дисциплінарною комісією були встановлені всі елементи вчиненого позивачем дисциплінарного проступку, а саме порушення Присяги державного службовця в частині несумлінного виконання своїх обов`язків, що в свою чергу негативно вплинуло та завдало шкоди репутації та інтересам Одеській митниці, як відокремленого територіального органу Держмитслужби.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції вважав безпідставними доводи позивача в обґрунтування позову що в оскаржуваному наказі за вказаною у ньому подією не наведено мотивів для застосування як самостійної підстави для звільнення позивача за порушення присяги у зв`язку порушення встановленої організації праці або порушення загальновстановлених зобов`язань окремо від кримінального провадження.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої, третьої статті 569 Митного кодексу України працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями. Правове становище посадових осіб митних органів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України "Про державну службу" № 889-VIII ( далі Закон № 889-VIII) цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Частинами другою, третьою статті 5 Закону № 889-VIII передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до положень ст. 1, п. 1, 2, 6, 7, 8 ч. 1 ст. 8 Закону № 889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Державний службовець зобов`язаний: дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення); виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України.

Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах, та контракті про проходження державної служби (у разі укладення).

Згідно з ч. 1 ст. 64, ч. 1, 2 ст. 65, ч. 1, 5 ст. 66 Закону України "Про державну службу" за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 67, ч. 1, 10, 11 ст. 69, ч. 1 ст. 71 Закону № 889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.

Дисциплінарне провадження порушується шляхом видання відповідного наказу (розпорядження): міністром - стосовно державного секретаря відповідного міністерства; суб`єктом призначення - стосовно інших державних службовців.

Дисциплінарні стягнення накладаються (застосовуються):

1) на державних службовців, які займають посади державної служби категорії "А": зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення з урахуванням пропозиції Комісії;

2) на державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В": зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії (стаття 68 Закону №889-VIII).

Для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія). Дисциплінарна комісія діє у складі не менше трьох членів.

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення. Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень ч. 1, 2, 3, 5, 6, 7 ст. 74 Закону № 889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарне стягнення до державного службовця застосовується не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці, а також не застосовується, якщо минув один рік після його вчинення.

Державний службовець має право на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи та на оскарження застосованого до нього дисциплінарного стягнення у визначеному цим Законом порядку.

Державний службовець може користуватися правовою допомогою адвоката або іншого уповноваженого ним представника.

Відповідно до ст. 73 зазначеного Закону, з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Дисциплінарна справа повинна містити: 1) дату і місце її формування; 2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження; 3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; 4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; 6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження та/або акт про відмову від надання таких пояснень; 7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності); 9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 12) пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; 13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

Гарантії прав державних службовців під час застосування дисциплінарного стягнення визначено в статті 74 Закону № 889, та вона визначає, зокрема, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 75 Закону № 889-VIII перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення.

Пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі.

Відмова надати пояснення оформляється відповідним актом і підтверджується двома державними службовцями. Відмова надати пояснення не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження та накладенню на державного службовця дисциплінарного стягнення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 76 Закону № 889-VIII державний службовець має право на ознайомлення з усіма матеріалами дисциплінарної справи перед прийняттям рішення про накладення на нього дисциплінарного стягнення.

За результатами ознайомлення державний службовець має право вносити зауваження до висновку, клопотання про вжиття додаткових заходів для встановлення обставин, які мають значення для справи, надавати додаткові пояснення та додаткові документи і матеріали, що стосуються зазначених обставин, які долучаються до справи.

Згідно з підпунктами 3.1.1, 3.1.3, 3.12, 4.3, 5.1, 5.3 Кодексу етичної поведінки працівників Державної митної служби України працівники під час виконання своїх службових повноважень зобов`язані: неухильно додержуватися вимог Конституції України, Митного кодексу України, Законів України "Про державну службу", "Про запобігання корупції", нормативно-правових актів Міністерства фінансів України, розпорядчих документів Держмитслужби, положень про структурні підрозділи та посадових інструкцій Працівників; неухильно виконувати правила етичної поведінки Держмитслужби.

Працівники мають дбати про авторитет державної служби, а також про позитивну репутацію Держмитслужби, що включає дотримання правил етикету, належного зовнішнього вигляду, забезпечення високої якості роботи, встановленого внутрішнього службового розпорядку.

Працівники не повинні допускати, у тому числі у позаробочий час, дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам Держмитслужби чи негативно вплинути на репутацію Працівника або Держмитслужби.

Працівники повинні використовувати своє службове становище виключно для виконання своїх посадових (службових) обов`язків і доручень керівників, наданих на підставі та у межах повноважень, передбачених законодавчими та нормативно-правовими актами.

Працівникам забороняється використовувати свої повноваження або своє службове становище в особистих (приватних) інтересах чи в неправомірних особистих інтересах інших осіб, у тому числі використовувати свій статус та інформацію про місце роботи з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб.

Відповідно до п. 3, 5 Правил етичної поведінки працівників Державної митної служби України, затверджених наказом Державної митної служби України від 02.09.2021 року №668, працівники діють неупереджено, незважаючи на приватні інтереси, особисте ставлення до будь-яких осіб, на свої політичні погляди, ідеологічні, релігійні або інші особисті погляди чи переконання. Працівники зобов`язані дотримуватися вимог законодавства, які полягають у недопущенні використання повноважень в особистих (приватних інтересах) або неправомірних особистих інтересах третіх осіб.

Дисциплінарними проступками, зокрема, є: порушення Присяги державного службовця та порушення правил етичної поведінки державних службовців.

До державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.

Дисциплінарна та кримінальна відповідальність є різними видами юридичної відповідальності. Притягнення до дисциплінарної та кримінальної відповідальності за одні і ті ж самі дії не суперечить приписам статті 61 Конституції України.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що як порушення Присяги, так і дисциплінарне правопорушення, можуть бути наслідком недодержання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) засад проходження публічної служби.

Тому, припинення державної служби у зв`язку з порушенням Присяги та дисциплінарна відповідальність можуть бути наслідком існування схожих фактичних підстав у разі вчинення достатньо близьких за характером одне до одного дисциплінарного або іншого правопорушень. Однак, вони не є ідентичними, а є заходами різних видів відповідальності.

Звільнення за порушення Присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 803/1303/16 та від 05 червня 2019 року у справі № 826/13803/16.

Щодо дотримання процедури здійснення дисциплінарного провадження.

На виконання приписів Закону № 889-VIII постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 р. №1039 затверджено "Порядок здійснення дисциплінарного провадження", яким визначено процедуру здійснення дисциплінарними комісіями з розгляду дисциплінарних справ дисциплінарних проваджень стосовно державних службовців( далі-Порядок №1039).

Відповідно до пункту 4 Порядку №1039 дисциплінарне провадження розпочинається з моменту прийняття рішення про порушення дисциплінарного провадження та завершується прийняттям рішення про накладення на державного службовця, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження (далі - державний службовець), дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.

Пунктом 7 Порядку №1039 передбачено, що для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія.

Згідно з пунктами 19, 20 Порядку №1039 формою роботи Комісії, дисциплінарної комісії є засідання. Рішення Комісії, дисциплінарної комісії оформляється протоколом.

Пунктом 31 Порядку №1039 передбачено, що комісія, дисциплінарна комісія запрошує державного службовця на своє засідання для надання пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, та пропонує надати таке пояснення у письмовому вигляді.

Державний службовець має право: бути присутнім на засіданні Комісії, дисциплінарної комісії для надання пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; знайомитися з матеріалами дисциплінарної справи відповідно до статті 76 Закону, у тому числі в установленому законом порядку запитувати та отримувати відповідні документи, їх копії; надавати пояснення, а також відповідні документи та матеріали щодо обставин, які досліджуються; заявляти клопотання про необхідність одержання і долучення до матеріалів дисциплінарної справи нових документів, одержання додаткових пояснень осіб, яким можуть бути відомі обставини справи; користуватися правовою допомогою адвоката або іншого уповноваженого ним представника.

Державний службовець користується іншими правами, встановленими Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 32 Порядку №1039 про дату, час і місце засідання Комісії, дисциплінарної комісії державному службовцю повідомляється шляхом вручення інформації чи документів або надсилання їх поштою за адресою місця проживання/перебування чи на його адресу електронної пошти, або з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними.

Таке повідомлення здійснюється не менш як за п`ять календарних днів до дня проведення засідання Комісії, дисциплінарної комісії.

У разі коли державний службовець не прибув на засідання або не повідомив про поважні причини своєї відсутності, а також не надав письмові пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, Комісія, дисциплінарна комісія складає акт про відмову від надання пояснень.

Відсутність державного службовця на засіданні Комісії, дисциплінарної комісії не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження.

. Відповідно до пункту 33 Порядку №1039 комісія, дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання.

Комісія, дисциплінарна комісія повинна встановити: чи мали місце обставини, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження; чи містять дії державного службовця ознаки дисциплінарного проступку; чим характеризується дисциплінарний проступок, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби; чи підлягає державний службовець притягненню до дисциплінарної відповідальності; який вид дисциплінарного стягнення може бути застосований до державного службовця.

Пунктом 34 Порядку №1039 передбачено, що результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії.

Згідно з пунктом 35 Порядку №1039 дисциплінарна комісія вносить суб`єкту призначення (керівникові державної служби) пропозицію (подання) разом з матеріалами дисциплінарної справи не пізніше ніж протягом трьох робочих днів з дня її (його) підписання.

Одночасно із внесенням суб`єкту призначення (керівникові державної служби) пропозиції (подання) державному службовцю повідомляється про дату внесення суб`єкту призначення (керівнику державної служби) такої пропозиції (подання) та необхідність надання ним письмового пояснення суб`єкту призначення (керівнику державної служби) відповідно до статті 75 Закону.

Таке повідомлення державного службовця здійснюється шляхом вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у встановленому порядку. Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними.

Державний службовець надає письмове пояснення особисто або шляхом надсилання листа на офіційну електронну адресу відповідного державного органу.

У разі ненадання державним службовцем письмового пояснення особисто або шляхом надсилання листа на офіційну електронну адресу відповідного державного органу не пізніше ніж як за два календарних дні до закінчення строку прийняття суб`єктом призначення (керівником державної служби) рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження державний службовець вважається таким, що відмовився від надання письмового пояснення.

Колегія суддів зазначає, що наведені норми направлені на те, щоб в усіх елементах службового розслідування існувала процедурна справедливість.

Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами (див. рішення Європейського суду з прав людини від 19.04.1993 у справі «Краска проти Швейцарії»).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 08.09.2022 у справі № 340/5243/20 при перевірці рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до вимог статті 2 КАС України, суди повинні перевіряти чи прийняті такі рішення, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. У свою чергу, притягненню державного службовця до дисциплінарної відповідальності передує регламентована законом процедура здійснення дисциплінарного провадження.

Отже, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у результаті їх відомостей, суд повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Елементом цього права-принципу, без забезпечення якого справедливий судовий розгляд є неможливим, є право особи, відносно якої ініційовано службове розслідування заявляти відповідні клопотання. Надавати пояснення саме крізь призму наявності в його діях складу дисциплінарного проступку, викликати і допитувати свідків, а також розраховувати на те, що службовим розслідуванням буде надана належна правова оцінка його поясненням, а отже буде дотриманий принцип правової визначеності, що є інтегративним складником принципу верховенства права, котрий вимагає, щоб правозастосування було прогнозованим та передбачуваним.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність процедурних порушень під час дисциплінарного провадження.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із зазначеним висновком з таких міркувань.

Як встановив суд апеляційної інстанції, Наказом Одеської митниці від 23.04.2024 №40-дс порушено дисциплінарне провадження відносно ОСОБА_1 та утворено дисциплінарну комісію ( а.с. а.с.185,т.1, 169,т.2).

Згідно пункту 4 цього Наказу зобов`язано в.о. заступника начальника управління-начальника відділу обліку та реєстрації майна Одеської митниці Г. Дроку довести цей наказ до позивачки під підпис, або шляхом надсилання на його електрону адресу у порядку , визначеному законодавством , протягом двох робочих днів з дня видання цього наказу.

Проте у матеріалах відсутні дані про належне повідомлення ОСОБА_1 щодо наявності цього наказу. На пропозицію апеляційного суду надати такі докази, представник відповідача проголосив про їх відсутність (див. протокол аудіо-фіксації судового засідання від 13.05.2025, 11 хв.12 сек.).

Таким чином, позивачка була позбавлена права знати про підстави проведення службового розслідування, що ставить її у заздалегідь уразливу позицію та позбавляє можливості захисту своїх трудових прав.

Варто зазначити, що Порядок №1039 такої вимоги як доведення наказу до відома особи яка притягається до відповідальності не містить, проте таке законодавче викладення процедури не звільняє відповідача від виконання вимог пункту 9 частини 2 статі 2 КАС України.

При цьому, право позивача на висловлення своєї думки з приводу підстав порушення дисциплінарного провадження може бути реалізовано шляхом надання відповідних пояснень безпосередньо під час участі у засіданні з розгляду дисциплінарного провадження, що відбувається на засадах змагальності, тобто якраз і надає особі, щодо якої здійснюється розгляд дисциплінарного провадження можливості доводити свою позицію та висловлювати думку, стосовно позиції комісії, відносно кожного конкретного питання.

Наведене узгоджується із положеннями Модельного кодексу поведінки державних службовців (Додаток до Рекомендації № R (2000) 10 Комітету Міністрів державам-членам Ради Європи щодо кодексів поведінки державних службовців, прийнятої Комітетом міністрів на 106 сесії 11 травня 2000 року.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 10.08.2020, справа № 826/11855/18, критерій щодо ухвалення адміністративного акта з урахуванням права особи на участь у процесі його прийняття випливає з принципу гласності прийняття рішень. Відповідний дисциплінарний орган зобов`язаний застосовувати цей критерій у процесі прийняття рішення, особливо якщо воно матиме несприятливі наслідки для особи. Особа, щодо якої приймається рішення, має право бути вислуханою, наводити доводи та докази на їх підтвердження. Незастосування суб`єктом владних повноважень цього критерію є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Апеляційним судом встановлено, що Листом від 03.05.2024 № вих 25/25/39 (а.с.152,т.1) голова дисциплінарної комісії повідомив позивачку про наявність дисциплінарного провадження та запросив її на засідання дисціплінарної комісії з розгляду дисциплінарної справи Одеської митниці для надання пояснень щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження.

Надалі листом від 10.05.2024 за вих.№ 25/24/61(а.с.194,т.1) Голова дисциплінарної комісії Одеської митниці повідомив позивачку, що 10.05.2024 дисциплінарною комісією з розгляду дисциплінарної справи Одеської митниці внесено подання за результатами розгляду дисциплінарної справи, сформованої за результатами здійснення дисциплінарного провадження , порушеного на підставі наказу Одеської митниці від 23.04.2024 №40-дс. Також голова комісії повідомив останню про можливість ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи та про необхідність подання письмового пояснення керівнику митниці відповідно до статі 75 Закону 889.

При цьому суд апеляційної інстанції відмічає, що вказані листи направлені на електронну адресу позивачки - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з чим є важливими та доречними доводи представника ОСОБА_1, котра зазначила, що вказані електроні листи направлені на неправильну адресу, оскільки правильною є - ІНФОРМАЦІЯ_2

Представник відповідача у якості контраргумента вказаного доводу зазначив, що електрона адреса головою комісії вказана правильно, адже саме така електронна адреса зазначена в особовій картці державного службовця - ОСОБА_1 , яку вона власноруч підтвердила своїм підписом від 16.06.2022, а про відповідну зміну електронної адреси не повідомляла Одеську митницю, у порядку встановленому статтею 9-1 Закону № 889-VIII.

У свою чергу, представник позивачки зазначила, що правильна адреса вказана у відповідному контракті № 347 від 12.07.2023 за яким вона призначена на посаду державної служби в Одеській митниці.

Вирішуючи спірне питання колегія суддів зазначає, що дійсно згідно особової картки державного службовця - ОСОБА_1 (а.с.163-164,т.3) зазначена електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що остання власноруч підтвердила своїм підписом від 16.06.2022.

За приписами статті 9-1 Закону № 889-VIII, доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України( частина 1). Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними (частина 2). Державний службовець при вступі чи проходженні державної служби зобов`язаний повідомити службу управління персоналом про його засоби електронної пошти чи інші засоби телекомунікаційного зв`язку з ним з метою їх використання для доведення до відома державного службовця інформації або документів(частина 3). Інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення (частина 4).

Згідно пункту 2 Порядку фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1042, інформація або документи надсилаються державному службовцю з використанням засобів телекомунікаційного зв`язку виключно на його адресу електронної пошти чи за іншими контактними даними, про які він повідомив службі управління персоналом під час вступу чи проходження державної служби та які зазначені в його особовій справі.

За змістом Наказу Національного агентства України з питань державної служби 19.05.2020 № 77-20, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.05.2020 за № 461/34744 «Про затвердження форми Особової картки державного службовця», відомості, зазначені у пунктах 1-10 Особової картки, заповнює державний службовець, а відомості, зазначені у пунктах 11-18,- працівник служби управління персоналом; зміна відомостей в Особовій картці здійснюється шляхом їх оновлення в інформаційній системі управління людськими ресурсами або заміни відповідних сторінок в роздрукованій формі.

Згідно частини 5 статі 570 Митного кодексу України з особами, які приймаються на службу до митних органів на посади державної служби категорій "Б" і "В", укладаються контракти про проходження служби в митних органах відповідно до цього Кодексу.

За змістом Контракту №347 від 12.07.2023 (а.с. 173-180, т.1) ОСОБА_1 призначається на посаду державної служби заступника начальника відділу складського зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Одеської митниці.

Відповідно, у цьому документі, яким позивачка призначена на посаду, остання зазначила електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким чином колегія суддів погоджується із доводами представника позивачки про належне повідомлення останньою про свою електронну адресу.

При цьому суд відхиляє доводи представника відповідача, оскільки ст. 9-1 Закону № 889-VIII передбачено обов`язок повідомляти про зміну анкетних даних, проте у якій спосіб державний службовець має це вчиняти не зазначено, а відтак зазначення електронної адреси у новому контракті, яким особу призначено на нову посаду є належним повідомленням про зміну електронної адреси.

Щодо Акту про відмову від надання пояснень від 17.05.2024 (а.с.30,т.2), колегія суддів зазначає, що цей документ не може слугувати належним повідомленням позивачки, оскільки він стосується саме пояснень на ім`я в.о. начальника Одеської митниці, а не дисциплінарній комісії. При цьому із місту акта також вбачається, що позивачка була повідомлена про необхідність надання письмового пояснення керівнику митниці відповідно до статті 75 Закону № 889-VIII шляхом надсилання листа дисциплінарної комісії від 10.05.2024 №25/25/61 на адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1

Частина друга статті 2 КАС України орієнтує відповідачів (суб`єктів владних повноважень) забезпечувати ефективний захист прав і свобод до моменту ініціювання особою судового провадження, так відповідно до частини другої статті 17 КАС України особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення позову.

З цього слідує, що ефективно працююча система суб`єктів владних повноважень є тим механізмом, який ефективно захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, що мінімізує можливість виникнення спорів у публічно-правовій сфері та, відповідно, робить непотрібним звернення до адміністративного суду.

Ці ж правові висновки знайшли своє підтвердження у постанові Верховного Суду від 22.09.2022 по справі№ 380/129/21.

Отже підтверджена матеріалами справи та описана вище хронологія дій відповідача призвела до неналежного повідомлення позивачки про факт порушення дисциплінарного провадження відносно неї, внаслідок чого ОСОБА_1 була позбавлена можливості надати відповідні пояснення саме як від особи, відносно якої проводиться службове розслідування та свідчить про сутнісні порушення процедури притягнення до дисціплінарної відповідальності.

Урахувавши наведе, колегія суддів дійшла висновку, що дисциплінарною комісією не забезпечено права позивачки, передбачені статтею 2 КАС України, статтями 75, 76 Закону №889-VIII та пунктом 31 Порядку №1039, зокрема, право бути присутнім на засіданні дисциплінарної комісії, надавити пояснення та знайомитися з матеріалами дисциплінарного провадження перед накладенням на нього дисциплінарного провадження.

Як підсумок, колегія суддів констатує, що наявність наведених вище процедурних порушень при накладені дисциплінарного стягнення, є достатньою підставою для скасування оспорюваного наказу про застосування дисциплінарного стягнення.

Вказаний висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2022 року справа №340/5243/20.

Щодо складу дисциплінарного проступку.

Предметом спору у даній справі є наказ про накладення дисциплінарного стягнення на державного службовця у зв`язку із порушенням правил етичної поведінки та Присяги держслужбовця, що виявилось у тому , що ОСОБА_1 обіймаючи посаду заступника керівника начальника відділу складського обліку , зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Одеської митниці, з метою отримання неправомірної вигоди , використовувала своє службове становище, можливості пов`язані із займаною посадою, свій службовий авторитет , а також митного органу, недобросовісно, несумлінно виконувала свої посадові обов`язки, а саме використовувала своє службове становище в приватних інтересах задля отримання неправомірної вигоди за не створення штучних перешкод та сприянні у видачі дозволу на отримання товару зі складу Одеської митниці за адресою: м.Їзмаїл, просп. Суворова, 10, яке полягало в особистому контролі за станом погодження такого дозволу та надання вказівко про видачу зазначеного товару. Вказані дії призвели до неповаги прав, свобод і законних інтересів іі колег, а також честі держави та державного органу.

За висновком дисциплінарної комісії дисциплінарний проступок ОСОБА_1 характеризується наявністю вини у формі умислу, об`єктом дисциплінарного проступку, вчиненого позивачкою є службові обов`язки, визначені пунктами 1,2,6,7,8, 9 та останнього абзацу частини 1 статі 8 Закону України «Про державну службу», пунктами 5 та 10 Контракту про проходження державної служби від 18.11.2021 №1017, підпунктами 3.1.1.. 3.1.3, 4.3, 5.1 та 5.3 Кодексу етичної поведінки працівників Державної митної служби, затверджені Наказом Держмитслужби від 02.09.2021 №668 .

Об`єктивна сторона полягає у неналежному виконанні вищенаведених посадових обов`язків.

У постанові від 22.12.2023 у справі № 140/3984/22 Верховний Суд вказав, що дисциплінарний орган зобов`язаний самостійно зібрати та оцінити докази, а не покладатися виключно на матеріали кримінального провадження. Це забезпечує дотримання принципів об`єктивності та неупередженості

У постанові від 12.09.2019 у справі № 9901/797/18 Верховний Суд зазначив, що дисциплінарне рішення не може ґрунтуватися лише на матеріалах кримінального провадження, особливо якщо воно було закрите через відсутність складу кримінального правопорушення. Це підкреслює необхідність проведення окремого дисциплінарного розслідування

У постанові від 17.11.2022 у справі № 480/9492/20 Верховний Суд звертав увагу, що в правозастосовчій практиці існує правова позиція, яка вказує на неможливість притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності лише на підставі інформації, яка є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні, та про необхідність встановлення складу дисциплінарного проступку, який є відмінним від складу кримінального правопорушення.

Підтримуючи вищевказану позицію, Верховний Суд в постанові від 17.04.2024 у справі №320/11315/22 зазначив, що суди попередніх інстанцій не з`ясували, чи наявні в матеріалах службового розслідування будь-які інші докази, крім матеріалів кримінального провадження, що були добуті в ході службового розслідування та надавали б підстави для висновку про наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку у виді порушення службової дисципліни.

Колегією суддів встановлено, що відповідач фактично у своєму висновку за результатами службового розслідування відтворив виклад обставин кримінального правопорушення, який міститься у постанові слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 14.03.2024 у справі №947/8224/24 (а.с. 34-39,т.1) про тимчасове відсторонення від посади.

Також, дисциплінарний орган поміж іншого зазначив, що вказані висновки відповідача також ґрунтуються на відомостях, що містяться у поданні Одеської обласної прокуратури від 14.03.2024 №31-1089 вих.-24, за змістом якого 08.03.2024 ОСОБА_1 повідомлено про підозру за частиною 3 статті 368 КК України, доповідної записки відділу внутрішньої безпеки Одеської митниці від 12.03.2024 325/10878, в якій відтворені обставини, котрі наведені в ухвалі слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 14.03.2024.

При цьому, в постанові від 23.03.2023 у справі № 826/2076/17 Верховний Суд вказав, що повідомлення про підозру є тільки формальним/офіційним припущенням органу/посадової особи, який/яка проводить досудове розслідування, про те, що конкретна особа причетна до злочину. Таке припущення ґрунтується на неостаточних (неповних) результатах досудового розслідування і кримінально-правова кваліфікація поставленого їй за провину діяння може бути змінена. З часу оголошення цієї підозри особа набуває статусу підозрюваного, однак її вину у вчиненні злочину ще потрібно довести, принаймні на цій стадії кримінального провадження стверджувати про її винуватість як доконаний факт не можна.

В аспекті характеру спірних правовідносин Верховний Суд у вказаній справі також зауважував, що з`ясування обставин, які слугували приводом для службового розслідування (реєстрація кримінального провадження за ознаками скоєння кримінального правопорушення), не може обмежуватися лише проміжними офіційними результатами досудового розслідування (письмовому повідомленні про підозру).

Дисциплінарна відповідальність є окремим/самостійним видом юридичної відповідальності і вирішення питання про правомірність притягнення особи до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того яку кримінально-правову кваліфікацію ті самі дії працівника прокуратури отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали чи можуть настати для такої особи.

Як було зазначено вище висновок службового розслідування містить лише ті порушення, які інкримінувалися позивачці у кримінальному провадженні № 0000549, у зв`язку чим такі неправомірні або оспорюванні дії повинні доводитися в порядку, зокрема, кримінального провадження, рішення в якому відповідно до статті 78 КАС України є обов`язковими для адміністративних судів. ( див. постанову Верховного суду від 20.11.2018 у справі 8047835/15).

У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що притягненню особи до відповідальності має передувати встановлення факту його винуватості в рамках кримінального провадження.

Жодних самостійних висновків, котрі ґрунтуються на незалежних доказах матеріали дисциплінарного провадження не містять.

При цьому в рамках цієї адміністративної справи представник позивачки заперечувала наявність обставин , зазначених дисциплінарною комісією.

Враховуючи викладене вищенаведені докази не містять відомостей, які можуть бути використані як докази в адміністративному судочинстві щодо вчинення позивачкою дисциплінарного проступку/порушення присяги та можливість надавати кваліфікацію дисциплінарного проступку виключно під кутом зору правил службової етики.

Відтак, з огляду на вищенаведені правові позиції, колегія суддів зазначає, що матеріали дисциплінарного провадження не містять доказів, які б підтверджували порушення позивачкою вимог Контракту про проходження державної служби № 347 від 12.07.2023, пунктів 3.1.1., 3.1.3., 3.12., 4.3., 5.1. та 5.3. Кодексу етичної поведінки працівників Державної митної служби України та пунктів 3 та 5 Правил етичної поведінки правників Державної митної служби України, які затверджені наказом Держмитслужби від 02.09.2021 № 668, що у свою чергу призвело до порушення вимог пунктів 1, 2 6, 7, 8, 9 частини першої статті 8 Закону України "Про державну службу, а фактів вказаних порушень дисциплінарним провадженням не встановлено та не доведено.

Щодо аргументів представника відповідача про те, що висвітлення інформаційними ресурсами дій позивача в мережі інтернет свідчать про використання ним своїх повноважень в особистих (приватних) інтересах, вчинення ним порушення Присяги державного службовця, оскільки такі дії підривають авторитет Одеської митниці як органу державної влади та дискредитують митну службу в цілому, суд звертає увагу, що такі не були покладені в основу висновків службового розслідування.

Більше того, дійсно, висвітлення в засобах масової інформації події може мати негативний вплив на авторитет Одеської митниці в цілому. Однак, будь-які фактори, у тому числі суспільний резонанс навколо відповідних подій, не звільняють суб`єкта владних повноважень від обов`язку під час прийняття рішення діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та не виключає необхідність з`ясувати та встановлювати саме наявність складу дисциплінарного проступку в діяннях державного службовця. (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09.02.2022 у справі №160/12290/20).

Суд зауважує, що такий факт висвітлення треба розглядати не окремо, а у взаємозв`язку з іншими обставинами та фактами, які необхідно встановити в ході службового розслідування, чого в даному випадку відповідачем зроблено не було.

Окрім того, колегія суддів також звертає увагу, що за загальним правилом презумпція невинуватості як гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру. Тобто, відомості матеріалів кримінального провадження можуть бути використані при вирішенні, зокрема, питання про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності. (див. п.65 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.04.2021 у справі N 11-238сап20).

Водночас вказане правило не може бути застосоване якщо існує тісний зв`язок між кримінальним і цивільним(дисциплінарним) провадженням щодо звільнення з посади, причиною звільнення позивачки слугував сам факт відкриття проти неї кримінального провадження та подальші процесуальні рішення, дисциплінарне та кримінальне провадження проводяться одночасно, (див. для прикладу п.п.52, 53 рішення Європейського суду з прав людини(далі -ЄСПЛ) у рішенні Hrdalo v. Croatia, № 23272/07, від 27.09. 2011 )

Проаналізувавши висновки дисциплінарного провадження, колегія суддів зазначає, що кваліфікація дій позивачки - вчинення дисциплінарного проступку/порушення присяги фактично за своїм складом, за своїми компонентами, способом виявлення співпадають зі складом кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статі 368 КК України, а оспорений наказ, хоч і прийнято з використанням матеріалів кримінального провадження, однак не містить відомостей, що правова кваліфікація надавалась тільки тим фактам, котрі мають значення для прийняття дисциплінарним органом рішення виключно рамках своєї компетенції.

Отже існує тісний зв`язок між кримінальним провадженням та дисціплінарним провадженням відносно позивачки, що, у свою чергу, виправдовує розширення сфери презумпції невинуватості на останнє.

У рішенні ISPIRYAN v. LITHUANIA від 27.06.2023, заява № 11643/20 (див. зокрема. ОГЛЯД рішень Європейського суду з прав людини за червень 2023 року), ЄСПЛ наголосив, що принцип презумпції невинуватості не обмежується процесуальною дією у кримінальних справах: його сфера дії є ширшою і вимагає, щоб жоден представник держави не заявляв, що особа винна у вчиненні правопорушення, доки її вину не буде встановлено судом. У зв`язку з цим презумпція невинуватості може бути порушена не тільки в контексті кримінального процесу, але й в окремому цивільному, дисциплінарному або іншому провадженні, яке здійснюється одночасно з кримінальним. (п.76 рішення)

Більш того у рішенні від 6.10.2020 у справі «Агапов проти Росії» (скарга № 52464/15), ЄСПЛ зазначив, що використання цивільними судами таких формулювань у рішеннях відображало їхню думку про те, що кримінальний злочин було вчинено й винний у ньому директор, незважаючи на те що він не був засудженим за цей злочин і не мав можливості захиститися в кримінальному провадженні.

Тобто за позицією ЄСПЛ вина особи повинна підтверджуватися виключно обвинувальним вироком суду.

Таким чином, висновки оспорюваного наказу, накшалт: затримана в порядку кримінального судочинства, створення штучної перешкоди щодо митного оформлення з метою отримання неправомірної вигоди, отримання такої вигоди виражені у формулюванні, яке може бути витлумачено як притягнення позивачки до кримінальної відповідальності, що є порушення принципу презумпції невинуватості (див., для прикладу, рішення ЄСПЛ у справі RIGOLIO v. ITALY» від 09.03.2023, заява № 20148/09).

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції щодо правомірності рішення відповідача про вчинення позивачкою дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо останньої про накладення дисциплінарного стягнення є передчасними, та такими, що суперечать правовій позиції викладеній у постановах Верховного Суду від 12.09.2019 у справі № 823/1056/16, та від 29.04.2020 у справі № 826/4314/17, від 17.08.2022 у справі №:640/18269/20

Отже, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд доходить переконання, що оскаржувані наказ про застосування дисциплінарного стягнення до позивача від №51-о від 17.05.2024, а також про припинення державної служби позивачки не відповідають критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, що визначені частиною 2 статті 2 КАС України, прийняті за відсутності належних та достовірних доказів, без врахування всіх обставин події, а відтак позовні вимоги про визнання протиправними та скасування таких підлягають задоволенню.

Наведене суд першої інстанції не враховував та помилково дійшов висновку про доведеність в діях ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку та порушення присяги державного службовця.

Частиною першою статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При цьому закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 КЗпП України, а тому встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Таким чином, позивачка має бути поновлена на попередній посаді .

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та поновлення дії контракту, колегія суддів зазначає про таке.

Частиною першою, другою статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до абз. 1 пункту 2 розділу ІІ Порядку №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 3 Порядку № 100 передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт; високі досягнення в праці; умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років, тощо.

Якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Відповідно до пункту 5 даного Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно із пунктом 8 Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки Одеської митниці №174 від 18.09.2024 середньоденна заробітна плата позивачки 984,76 грн.

Кількість днів вимушеного прогулу позивачки згідно пояснень її представника з дати звільнення до моменту ухвалення судом рішення про його поновлення на роботі (20.05.2025) складає 249 робочих днів.

Тобто за розрахунками середній заробіток за час вимушеного прогулу ,який вимагає позивачка складає 245 205,24 грн.

Водночас колегія суддів вважає , що адміністративний позов в цій частині не може бути задоволений з таких підстав.

За визначеннями статі 94 Кодексу законів про працю України та статі 1 Закону України «Про оплату праці» 24 березня 1995 року № 108/95-ВР, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Матеріалами справи підтверджено, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси по справі 947/8224/24 з 14.03.2024 тимчасово відсторонено ОСОБА_1 від посади заступника начальника відділу складського обліку, зберігання , оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Одеської митниці в межах строку досудового розслідування.

14.06.2024 до Малиновського районного суду м.Одеси надійшов обвинувальний акт стосовно ОСОБА_1 (номер справи 521/9534/24) та відповідно відсторонення від посади ОСОБА_1 не продовжувалось .

Відсторонення позивачки здійснено у порядку, визначеному кримінально-процесуальним законодавством.

Частиною 6 ст. 72 Закону України "Про державну службу" встановлено, що відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків у разі вчинення ним корупційного правопорушення здійснюється відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» , як один із наслідків вчинення корупційного правопорушення

Частиною 5 статті 65-1 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено Особа, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом.

Згідно зі статті 147 КПК підставою для відсторонення є притягнення посадової особи до кримінальної відповідальності за посадовий злочин або за інший злочин, коли посадова особа може негативно впливати на хід досудового чи судового слідства. Визначення можливості впливу обвинуваченого на перебіг слідства віднесено до компетенції слідчого. Відсторонення в цьому випадку застосовується лише до державного службовця, який є обвинуваченим, тобто коли відповідно до статті 131 КПК є досить доказів, які вказують на вчинення ним злочину, і щодо нього слідчий виніс мотивовану постанову про притягнення його як обвинуваченого.

Статтею 147 КПК не передбачено збереження заробітної плати на час відсторонення.

Водночас згідно із Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01.12.94 № 266/94-ВР державному службовцеві відшкодовуються збитки, завдані у зв`язку з незаконним відстороненням, у випадку: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного відсторонення від роботи (посади); закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю в діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав встановлення факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного відсторонення від роботи (посади).

Незаконно відстороненому державному службовцю відшкодовуються: заробіток, який він втратив внаслідок незаконних дій, суми, сплачені ним у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги, моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Час, протягом якого службовець не працював у зв`язку з незаконним відстороненням від роботи (посади), зараховується як до загального трудового стажу, так і до стажу роботи за спеціальністю, стажу державної служби, безперервного стажу.

На підставі наведеного, враховуючи дату постановлення ухвали про відсторонення (14.03.2024) та дату звільнення позивачки (17.05.2025), колегія суддів зазначає, що заробітна платня не виплачувалась не внаслідок незаконного звільнення, а у зв`язку з відстороненням від посади, при цьому ці правовідносини на час вирішення спору не змінилися.

Окрім того, як убачається із пункту 26 контракту про проходження державної служби № 347 від 12.07.2023, що укладений між ОСОБА_1 та Одеською митницею ( а.с. 157- 164,т.2) строк дії цього контракту з 13.07.2023 по 12.07.2024, або до призначення на посаду переможця конкурсу, або спливу 12 місячного строку припинення чи скасування воєнного стану.

Наведені строкові обмеження контракту суд оцінює як його закінчення саме 12.07.2024. Інші умови його пролонгації відносяться до компетенції відповідача та стосуються вже іншого правового питання, а саме спірного питання щодо продовження публічної служби, що не охоплюється предметом спору у справі, що розглядається.

Підсумовуючи наведене апеляційний суд не вбачає правових підстав для стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та вважає за необхідне відмовити у задавлені позову щодо стягнення заробітної платні за час вимушеного прогулу та поновлення контракту.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а тому, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 317 КАС України, рішення суду першої інстанції від 16 січня 2025 підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення - про часткове задоволення адміністративного позову

Відповідно до підпункту 1 пункту 6 статті 12 КАС України справа 420/26491/24 не є справою незначної складності, оскільки посада ОСОБА_1 належать до посад державної служби категорії «Б».

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2025 року у справі № 420/26491/24 - скасувати.

Ухвали у справі нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ в.о. начальника Одеської митниці Ю. Чердинцева "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 " №51-о від 17.05.2024, котрим ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з посади державної служби заступника начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Одеської митниці, припинено державну службу та розірвано контракт про проходження державної служби № 347 від 12.07.2023;

Поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на державній службі та на посаді заступника начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Одеської митниці () з 17.05.2024, або на посаді, що є рівнозначною (рівноцінною) посаді, з якої звільнено.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Дата складення і підписання повного тексту судового рішення - 23 травня 2025 року.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді Г.В. Семенюк А.Г. Федусик