Справа № 120/14812/24
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 травня 2025 р. Справа № 120/14812/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

04.11.2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправною бездіяльністю відповідача щодо невиплати позивачу матеріальної допомоги для оздоровлення за 2024 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік.

Ухвалою суду від 11.11.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 262 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

29.11.2024 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що у 2024 році від ОСОБА_1 на розгляд керівника ДПОП «ОШБ «Лють» не надходили рапорти про виплату матеріальної допомоги для оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, то з боку відповідача відсутня будь-яка бездіяльність щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік.

З огляду на викладене, представник відповідача вважає, що підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.

16.04.2025 року позивач подав відповідь на відзив, у якому просив задовольнити позовні вимоги.

17.04.2025 року відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, у яких просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступне.

Згідно з наказом т.в.о. голови Національної поліції України від 10.02.2023 № 162о/с ОСОБА_1 призначено інспектором взводу № 4 роти № 3 батальйону № 1 полку управління поліції особливого призначення № 2 (штурмовий полк " ІНФОРМАЦІЯ_2 ") Департаменту поліції особливого призначення " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", який входить у склад та структуру Департаменту поліції особливого призначення " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

Наказом Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (далі ДПОП "ОШБ " ІНФОРМАЦІЯ_1 ") від 01.05.2023 № 389 o/c ОСОБА_1 призначено інспектором роти № 3 батальйону№ 1 полку управління поліції особливого призначення № 2 (штурмовий полк " ІНФОРМАЦІЯ_2 ") Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та наказом ДПОП "ОШБ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 24.08.2023 № 698 о/с призначено інспектором взводу № 3 роти № 3 батальйону № 1 полку управління поліції особливого призначення № 2 (штурмовий полк " ІНФОРМАЦІЯ_2 ") Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

Наказом ДПОП "ОШБ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 28.08.2024 № 1251 о/с ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції за пунктом 7 (власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", із 30.08.2024 року, з виплатою одноразовою грошової допомоги при звільненні зі служби поліції та компенсації за невикористані:

за 2021 рік 04 доби щорічної основної оплачуваної відпустки та 03 доби додаткової оплачуваної відпустки;

за 2022 рік 16 діб щорічно основної оплачуваної відпустки та 04 доби додаткової оплачуваної відпустки;

за 2023 рік 02 доби додаткової оплачуваної відпустки;

за 2024 рік 18 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 03 доби додаткової оплачуваної відпустки.

Станом на день звільнення стаж служби позивача для виплати надбавки за вислугу років у поліції та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції становить 10 років 08 місяців 29 днів.

При цьому поліцейські батальйону № 1 полку управління поліції особливого призначення № 2 (штурмовий полк " ІНФОРМАЦІЯ_2 ") Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", у томі числі і ОСОБА_1 , перебували на речовому, фінансовому та кадровому забезпеченні у ДПОП "ОШБ "Лють".

02.09.2024 року позивач звернувся із заявою до ДПОП "ОШБ "Лють" про виплату матеріальної допомоги для оздоровлення за 2024 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік.

Листом №7429-2024 від 01.10.2024 року відповідач повідомив, що виплата поліцейським матеріальної допомоги для оздоровдлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється на підставі їх рапортів у розмірі, визначеному керівником органу поліції. У 2024 році від ОСОБА_1 на розгляд керівника не надходили рапорти про виплату матеріальної допомоги для оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу матеріальної допомоги для оздоровлення за 2024 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580).

Відповідно до частини 1 статті 94 Закону України № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України (частина друга статті 94 Закону № 580-VIII).

Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку № 288 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять:

1) посадовий оклад;

2) оклад за спеціальним званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер);

4) премії;

5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 13 розділу ІІ Порядку № 288 поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік може надаватись матеріальна допомога для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення, та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.

Для визначення максимального розміру матеріальної допомоги для оздоровлення або матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань застосовується місячний розмір грошового забезпечення, нарахованого поліцейському за місяць, що передує місяцю, у якому приймається рішення про таку виплату, з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер) та премії.

Виплата поліцейським матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється на підставі їх рапортів у розмірі, визначеному керівником органу поліції.

У разі переведення поліцейського з іншого органу, установи, закладу до визначення максимального розміру грошового забезпечення враховуються дані грошового забезпечення, зазначені в грошовому атестаті, виданому за попереднім місцем служби.

Виплата матеріальної допомоги для оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань Голові Національної поліції України та його заступникам здійснюється в розмірі, визначеному в дозволі Міністра внутрішніх справ України, а керівникам органів (у тому числі міжрегіональних) поліції - у розмірі, визначеному в рішенні Голови Національної поліції України.

Поліцейським, які прибули для подальшого проходження служби з інших державних органів, працювали в бюджетних установах (організаціях), були відряджені до державних органів, установ та організацій або прикомандировані до Верховної Ради України та органів місцевого самоврядування із залишенням на службі в поліції, матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань надається за умови, що вони не отримували її за попереднім місцем служби (роботи) за рік, у якому вони прибули.

Поліцейським, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в дозволених законодавством випадках - шести років, матеріальна допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не надаються.

Відповідно до пункту 1 Постанови № 988 грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

За змістом пункту 4 Постанови № 988 керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення надається право: надавати поліцейським один раз на рік: матеріальну допомогу для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.

Виплата матеріальної допомоги для оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань Голові Національної поліції та заступникам Голови здійснюється з дозволу Міністра внутрішніх справ.

Згідно з пунктом 6 Постанови № 988 видатки, пов`язані з набранням чинності цією постановою, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення, передбачених у державному бюджеті для утримання Національної поліції.

Відповідно до статті 1 БК України, Бюджетним кодексом України регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу.

У статті 47 БК України зазначено, що відповідно до затвердженого розпису бюджету розпорядники бюджетних коштів одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів. Порядок складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Казначейство України здійснює контроль за відповідністю кошторисів розпорядників бюджетних коштів розпису бюджету.

За частиною першою статті 51 БК України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.

Відповідно до частини першої статті 55 БК України захищеними видатками бюджету визнаються видатки загального фонду бюджету, обсяг яких не може змінюватися при здійсненні скорочення затверджених бюджетних призначень.

За текстом частини другої статті 55 БК України захищеними видатками бюджету визначаються видатки загального фонду на: нарахування на заробітну плату.

За текстом пункту 6 частини першої статті 2 БК України бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне зазначити щодо виплати поліцейським матеріальної допомоги на оздоровлення і матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (далі узагальнено - матеріальна допомога) - на підставі відповідного рапорту - через призму бюджетних асигнувань, які виділені органу поліції на виплату грошового забезпечення поліцейських.

Так, матеріальна допомога входить до грошового забезпечення і має одноразовий характер. Та це ще не означає, що орган поліції завжди має чи повинен мати достатньо бюджетних асигнувань на її (щорічну) виплату поліцейським, коли ті на власний розсуд вважатимуть за можливе подати відповідний рапорт.

Текстуальний виклад пункту 13 Порядку № 260 дає підстави вважати, що виплата матеріальної допомоги не є обов`язкова, як-то, приміром, посадовий оклад чи щомісячні додаткові види грошового забезпечення. На таку саму думку наводять і приписи пунктів 4, 6 Постанови № 988, які написані вище.

З цього розуміється також, що можуть виникати ситуації, коли обсяг бюджетних асигнувань, які виділені на утримання поліцейських (у певному році), зокрема на їхнє грошове забезпечення, дозволяє - щонайменше протягом певного періоду - виконувати тільки зобов`язання щодо виплати обов`язкових складових грошового забезпечення поліцейського й тут якраз буде доречно мовити про неприйнятність аргументів (органу поліції) - якщо б такі були - про відсутність/недостатність бюджетних коштів як підстави для їх невиплати чи виплати не у повному обсязі.

Тож можливість отримати матеріальну допомогу, що в цьому випадку має означати як право поліцейського претендувати на неї шляхом подання рапорту, так і пов`язаний з цим обов`язок керівника органу поліції визначити її розмір (відповідно до пункту 13 Порядку № 260), усе ж залежить від обсягу бюджетних асигнувань на виплату грошового забезпечення поліцейським, принаймні на певний період року.

Щодо доводів позивача про те, що він у квітні 2024 року подав рапорти про надання матеріальної допомоги для оздоровлення за 2024 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, у яких не ставилася дата та вони не реєструвалися відповідно наказу МВС України від 23.08.2012 року №747 «Про затвердження Інструкції з діловодства в системі Міністерства внутрішніх справ України» та наказу Національної поліції України від 20.05.2016 року №414 «Про затвердження Інструкції з діловодства в системі Національної поліції», суд зазначає таке.

Порядок приймання, реєстрації та виконання документів визначений Інструкцією з діловодства в системі Національної поліції України, затвердженої наказом Національної поліції України від 20.05.2016 № 414 (далі Інструкція № 414).

Відповідно до підпунктів 1, 2, 15, 25 пункту 6 розділу II Інструкції з діловодства в системі Національної поліції України, затвердженої наказом Національної поліції України від 20.05.2016 № 414 реєстрація документа це здійснення запису облікових даних про документ за встановленою реєстраційною формою, яким фіксується факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставляння на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у зазначених формах необхідних відомостей про документ. Реєструються документи незалежно від способу їх доставки, передачі чи створення.

Звернення (рапорти) працівників органів та підрозділів поліції, що не стосуються їх службової діяльності реєструються та розглядаються в установленому порядку.

Звернення (рапорти), які стосуються їх службової діяльності, у разі необхідності, реєструються в підрозділі документального забезпечення органу або підрозділу, у якому проходять службу такі особи та опрацьовуються відповідно до вимог цієї Інструкції, якщо інше не встановлено законодавчими або нормативно-правовими актами.

На кожному документі, що підлягає реєстрації, робиться відмітка про його надходження до апарату поліції, органу чи підрозділу поліції шляхом проставляння на лицьовому полі в правому кутку нижнього поля першого аркуша оригіналу документа відповідного запису від руки або відбитку штампа, автоматичного нумератора. Елементами зазначеного реквізиту є скорочене найменування органу (підрозділу) одержувача документа, реєстраційний індекс, дата (у разі потреби - година і хвилини) надходження документа. У разі застосування автоматизованої системи реєстрації зазначена інформація наноситься за допомогою штрих-коду.

Таким чином, Інструкція № 414 ототожнює поняття звернення та рапорту працівників органів та підрозділів поліції, які за своєю суттю є усним або письмовим офіційним повідомлення про що-небудь вищій інстанції, керівництву.

А отже, рапорт поліцейського про надання матеріальної допомоги є лише повідомленням про його бажання скористатися своїм правом.

Відповідно до підпункту 24 пункту 14 розділу II Інструкції з діловодства в системі Національної поліції України, затвердженої наказом Національної поліції України від 20.05.2016 № 414, документи, у яких не зазначено строк виконання (відповідно до строків, зазначених у додатку 14) або такий строк не визначено нормативно-правовими актами, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів з моменту їх реєстрації в органі або підрозділі поліції, до якого такий документ надійшов. Відповідальність за виконання документа по суті та у встановлений законом строк несуть керівники та зазначені у резолюції особи (виконавці).

Окремо суд зазначає, що Інструкцією № 414 жодним чином не передбачено внесення відомостей про подані поліцейськими рапорти, в тому числі про надання матеріальної допомоги до «Єдиного вікна для громадян» https://services.mvs.gov.ua/, як і не передбачено можливості подачі таких рапортів через портал.

Більше того, ДПОП «ОШБ «Лють» не є розпорядником зазначеного сервісу та позбавлений можливості встановити якою посадовою особою були внесені такі відомості, щодо подачі ОСОБА_1 рапортів, до зазначеного електронного сервісу.

Так, до матеріалів позовної заяви позивачем додано два рапорти про виплату матеріальної допомоги для оздоровлення за 2024 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, які не містять дати їх подання та реєстрації, а також не містять резолюції керівника ДПОП "ОШБ" "Лють".

При цьому, позивачем не подано належних доказів подання відповідачу рапортів про надання матеріальної допомоги особисто чи направлення відповідних рапортів засобами поштового зв`язку з описом вкладення.

Крім того, суд враховує позицію Верховного Суду у постанові від 10.05.2019 по справі № 815/714/16, у якій Верховний Суд наголосив, що Інструкцією № 499 не передбачено можливість здійснення цих виплат (матеріальна допомога для оздоровлення і для вирішення соціально-побутових питань) поза межами періоду, в якому особа перебувала в щорічній основній відпустці та/або подавала рапорт, а також після звільнення особи зі служби в органах внутрішніх справ.

Суд зауважує, що Порядок № 260, чинний на момент виникнення спірних правовідносин у даній справі, так само як і досліджувана Верховним Судом у справі № 815/714/16 інструкція № 499, не передбачає можливість виплати поліцейському матеріальної допомоги для оздоровлення після звільнення особи зі служби в органах поліції. Тому вказана правова позиція Верховного Суду може бути врахована під час вирішення спору у даній справі.

За змістом частини 2 статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року № 6-зп Суд зазначив, що частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Окрім того, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

При цьому обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

У Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Суд наголошує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що за відсутності доказів подання рапорту та бюджетних асигнувань, які виділені органу поліції на виплату грошового забезпечення поліцейських, відсутні правові підстави вважати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу матеріальної допомоги для оздоровлення за 2024 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік.

У відповідності до вимог ст. 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Суддя Дончик Віталій Володимирович