Справа № 500/1550/25
Суддя: Юзьків Микола Іванович
Дата ухвалення: 2025-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1550/25

23 травня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юзьківа М.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

ОСОБА_1 (далі - позивачка), в інтересах якої діє адвокат Ковалівський Богдан Володимирович, звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач ), в якому просила суд ухвалити рішення, яким:

- визнати протиправними дії та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи на посаді молодшої медичної сестри КНП "Бучацька міська лікарня" Бучацької міської ради із 19 квітня 1989 року по 15 жовтня 2021 року до пільгового стажу за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області у призначенні пенсії їй було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в зв`язку відсутністю необхідного страхового стажу в шкідливих та важких умовах праці.

Таке рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивачка вважає протиправними, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування заперечень вказав, що до пільгового стажу не зараховано періоди роботи протягом квітня 1989 року - жовтня 2021 року, на посаді "молодша медична сестра", згідно із довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 18.11.2024 № 1699, оскільки довідка не відповідає вимогам Додатку 5 Порядку № 637. Одночасно, за даними трудової книжки НОМЕР_1 від 27.03.1987, позивачка працювала на посадах: за період з 15.09.1994 по 12.10.1998 - "санітарка лабораторії тубвідділення" та "санітарка ренгенкабінету диференціальнодіагностичного відділення", з 13.10.1998 по 24.02.2002 - "санітарка ренгенкабінету тубкабінету", які відсутні в Переліку робочих місць, виробництв, професій і посад працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення до наказу про результати атестації робочих місць за умовами праці від 30.06.1999 № 74. Оскільки, позивачкою разом із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах надано довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 18.11.2024 № 1699 видану із порушеннями вимог Порядку № 637, а саме не зазначено назву організації, то Головне управління не може зарахувати періоди роботи до пільгового стажу позивачки (арк. справи 17 - 23).

Рух справи у суді

Ухвалою суду 24.03.2025 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників адміністративної справи.

Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Копію ухвали суду від 24.03.2025 про відкриття провадження у справі доставлено відповідачу через електронний кабінет 24.03.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

Інших заяв, в тому числі по суті справи, на адресу суду не надходило.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами в порядку статті 262 КАС України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 із зниженням пенсійного віку.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 21.11.2024 № 83 позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в зв`язку відсутністю необхідного страхового стажу в шкідливих та важких умовах праці.

У відповідності до вказаного рішення: вік заявниці 55 роки; страховий стаж 33 роки 10 місяців 08 днів. Пільговий стаж роботи за Списком № 2 не визначено.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до пільгового стажу не зараховано періоди роботи:

- протягом квітня 1989 року - жовтня 2021 року, на посаді "молодша медична сестра", згідно із довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 18.11.2024 № 1699, оскільки довідка не відповідає вимогам Додатку 5 Порядку № 637. Одночасно, за даними трудової книжки НОМЕР_1 від 27.03.1987, заявниця працювала на посадах: за період з 15.09.1994 по 12.10.1998 - "санітарка лабораторії тубвідділення" та "санітарка ренгенкабінету диференціальнодіагностичного відділення", з 13.10.1998 по 24.02.2002 - "санітарка ренгенкабінету тубкабінету", які відсутні в Переліку робочих місць, виробництв, професій і посад працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення до наказу про результати атестації робочих місць за умовами праці від 30.06.1999 № 74. Оскільки, позивачкою разом із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах надано довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 18.11.2024 № 1699 видану із порушеннями вимог Порядку № 637, а саме не зазначено назву організації, то Головне управління не може зарахувати періоди роботи до пільгового стажу позивачки.

Дослідженням трудової книжки позивачки НОМЕР_1 від 27.03.1987 (арк. справи 10 зворот - 12) встановлено, наступні записи про трудову діяльність позивачки щодо спірних періодів, а саме:

- запис № 5 - 19.04.1989 прийнята на 0,5 ст. санітарки лабораторії тубвідділення та 0,5 ст. прибиральниці тубвідділення;

- запис № 6 - 15.09.1994 переведено на 0,5 ст. санітарки лабораторії та 0.5 ст. санітарки ренгенкабінету диференціальнодіагностичного відділення;

- запис № 7 - 13.10.1998 переведена на 0,5 ст. санітарки ренгенкабінету тубкабінету;

- запис № 8 - 25.02.2002 переведена на 0,5 ст. м/с ренгенкабінету та на 0,5 ст. тубкабінету;

- запис № 9 - 01.11.2006 переведена на 0,5 ст. мол. мед. сестрою тубкабінету;

- запис № 10 - 01.02.2007 переведена на 1,0 ст. на посаду молодшої мед. сестри тубкабінету;

- запис № 11 - 25.01.2010 переведена молодшою медсестрою тубкабінету;

- запис № 13 - 15.10.2021 звільнена у зв`язку із скороченням.

Відповідно до довідки КНП "Бучацька міська лікарня" Бучацької міської ради від 14.03.2025 № 495 ОСОБА_1 дійсно працювала в Бучацькій райлікарні на посаді молодшої медичної сестри з 17.03.1989 (наказ № 61 від 17.03.1989) та звільнена у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників (наказ № 1096 від 15.10.2021). Посада молодшої медичної сестри, за якою працювала ОСОБА_1 дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 (арк. справи 5 зворот).

Водночас в матеріалах справи міститься перелік робочих місць, професій і посад, працівникам яких підтверджене право на пільгові пенсії за Списками № 1 і № 2 (додаток 1 до наказу № 156 від 03.07.2019 та висновок № 03-01/01/208 від 16.09.2019 проведення атестації робочих місць за умовами праці) відповідно до якого посада молодша медична сестра код професії № 2-ХХІV-KП карта умов праці віднесена до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, які дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах (арк. справи 6 -8).

Отже, судом встановлено, що згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 від 27.03.1987 та довідки КНП "Бучацька міська лікарня" Бучацької міської ради від 14.03.2025 № 495 позивачка за спірні періоди з 19.04.1989 по 15.10.2021 у Бучацькій райлікарні на посаді молодшої медичної сестри, яка віднесена до робіт із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, які дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Позивачка не погодившись з оскаржуваним рішенням суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 21.11.2024 № 83 про відмову у призначенні пенсії, вважаючи його протиправним та таким, що порушує її право на соціальний захист, звернулася до суду із цим позовом.

Мотивувальна частина

Предметом спору у даній справі по суті є рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Спеціальним законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV), яким визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 регулюється пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV.

За змістом пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Підставою для відмови позивачці в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно з оскаржуваним рішенням була відсутність необхідного пільгового стажу позивачки, який має становити не менше 10 років.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, відповідачем до пільгового стажу позивачки не зараховано періоди роботи протягом квітня 1989 року - жовтня 2021 року, на посаді "молодша медична сестра", згідно із довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 18.11.2024 № 1699, оскільки не зазначено назву організації.

Одночасно, за даними трудової книжки НОМЕР_1 від 27.03.1987, позивачка працювала на посадах: за період з 15.09.1994 по 12.10.1998 - "санітарка лабораторії тубвідділення" та "санітарка ренгенкабінету диференціальнодіагностичного відділення", з 13.10.1998 по 24.02.2002 - "санітарка ренгенкабінету тубкабінету", які відсутні в Переліку робочих місць, виробництв, професій і посад працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення до наказу про результати атестації робочих місць за умовами праці від 30.06.1999 № 74. Оскільки, позивачкою разом із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах надано довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 18.11.2024 № 1699 видану із порушеннями вимог Порядку № 637, а саме не зазначено назву організації, то Головне управління не може зарахувати періоди роботи до пільгового стажу позивачки.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 в справі № 174/658/16-а (провадження № К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (абзац перший частини другої статті 24 Закону № 1058-ІV).

Абзацом другим частини четвертої статті 26 Закону № 1058-ІV передбачено, що наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Слід зазначити, що до 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Згідно з вимогами статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списками № 1, № 2 деталізоване у Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383.

Згідно з пунктом 3 вказаного Порядку при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Відповідно до пункту 10 цього Порядку для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 в справі № 174/658/16-а (провадження № К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

Судом встановлено, що згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 від 27.03.1987 у ній наявні наступні записи про спірні періоди трудової діяльності позивачки, а саме:

- запис № 5 - 19.04.1989 прийнята на 0,5 ст. санітарки лабораторії тубвідділення та 0,5 ст. прибиральниці тубвідділення;

- запис № 6 - 15.09.1994 переведено на 0,5 ст. санітарки лабораторії та 0.5 ст. санітарки ренгенкабінету диференціальнодіагностичного відділення;

- запис № 7 - 13.10.1998 переведена на 0,5 ст. санітарки ренгенкабінету тубкабінету;

- запис № 8 - 25.02.2002 переведена на 0,5 ст. м/с ренгенкабінету та на 0,5 ст. тубкабінету;

- запис № 9 - 01.11.2006 переведена на 0,5 ст. мол. мед. сестрою тубкабінету;

- запис № 10 - 01.02.2007 переведена на 1,0 ст. на посаду молодшої мед. сестри тубкабінету;

- запис № 11 - 25.01.2010 переведена молодшою медсестрою тубкабінету;

- запис № 13 - 15.10.2021 звільнена у зв`язку із скороченням.

При цьому, позивачкою на підтвердження записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 27.03.1987 надано суду довідку КНП "Бучацька міська лікарня" Бучацької міської ради від 14.03.2025 № 495, згідно з відомостями якої, ОСОБА_1 дійсно працювала в Бучацькій райлікарні на посаді молодшої медичної сестри з 17.03.1989 (наказ № 61 від 17.03.1989) та звільнена у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників (наказ № 1096 від 15.10.2021). Посада молодшої медичної сестри, за якою працювала ОСОБА_1 дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Втім така довідка видана 14.03.2025, тобто після прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Відтак, у суду відсутні докази того, що вище зазначена довідка надавалися пенсійному органу позивачкою при зверненні за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах, як і відсутні докази її дослідження пенсійним органом.

Отож, суд приходить до висновку, що довідку КНП "Бучацька міська лікарня" Бучацької міської ради від 14.03.2025 № 495, яку долучено до матеріалів справи, відповідачу, на момент звернення за призначенням пенсії, не надавалась і відповідно вказана в ній інформація ним не досліджувалась.

Однак, може бути досліджена при повторному розгляді заяви позивачки від 14.11.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Поряд із цим, законність прийнятого рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та не зарахування до пільгового стажу позивачки періоди роботи протягом квітня 1989 року - жовтня 2021 року, на посаді "молодша медична сестра", згідно із довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 18.11.2024 № 1699, відповідач обґрунтовує тим, що у ній не зазначено назву організації.

Вказана довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 18.11.2024 № 1699 відсутня у матеріалах справи, а тому судом не досліджувалась.

Однак, суд зазначає, що у відповідності до розділів ІІІ, ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1), відповідач наділений повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина третя статті 44 Закону № 1058-IV).

Згідно зі статтею 101 Закону № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Отже, перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо виключно на позивача є неприйнятним.

Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Аналізуючи оскаржуване рішення, суд зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до частини другої статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункт 36, від 01.07.2003, яке, відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Однак, як встановлено судом, та вбачається із матеріалів справи, відповідачами зазначених вище принципів при прийнятті рішення дотримано не було, та обрано найбільш несприятливий для позивачки спосіб вирішення ситуації шляхом відмови у призначенні пенсії.

Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання зарахувати періоди роботи на посаді молодшої медичної сестри КНП "Бучацька міська лікарня" Бучацької міської ради із 19 квітня 1989 року по 15 жовтня 2021 року до пільгового стажу за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, суд зазначає таке.

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі "Гурепка проти України", заява №61406/00, п.59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі "Кудла проти Польщі", заява №30210/96, п.158) (п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі "Гарнага проти України", заява № 20390/07).

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зобов`язаний враховувати положення статті 13 Конвенції стосовно права на ефективний засіб юридичного захисту, під яким слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів (наслідків), дає найбільший ефект, забезпечує поновлення порушеного права та є адекватним наявним обставинам.

У постанові від 11.02.2020 у справі № 0940/2394/18 Верховний Суд сформулював такий висновок: у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання відповідним заявником усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.

Суд зазначив, що такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.

Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 380/12913/21.

У даній справі предметом судового контролю було рішення відповідача, яке обґрунтоване певними мотивами, що були в подальшому перевірені судом на їх відповідність фактичним обставинам справи та нормам законодавства.

Разом з тим, в процесі розгляду справи судом не здійснювалась перевірка виконання позивачкою всіх умов, необхідних для прийняття рішення органами пенсійного фонду про призначення їй дострокової пенсії за віком.

Відтак, в контексті розгляду цієї справи суд вважає, що належним та ефективним способом захисту буде зобов`язання повторно розглянути заяву позивачки про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду у цій справі.

Висновки за результатами розгляду справи

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 21.11.2024 № 83 щодо відмови у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових yмoвax та зобов`язанням Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву позивачки від 14.11.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, з урахуванням довідки КНП "Бучацька міська лікарня" Бучацької міської ради від 14.03.2025 № 495, та з урахуванням висновків суду у цій справі.

Судові витрати

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви до суду, позивачкою було сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією № 5467-16С5-В1ВК-6621 від 19.03.2025.

Оскільки суд позов задовольняє частково, то на користь позивачки слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, спірне рішення якого стало підставою для звернення позивачки з цим позовом до суду, сплачений судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 605,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90, 241, 250, 257 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 21.11.2024 № 83 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових yмoвax.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.11.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, з урахуванням довідки КНП "Бучацька міська лікарня" Бучацької міської ради від 14.03.2025 № 495, та з урахуванням висновків суду у цій справі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень, 60 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 23 травня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (місцезнаходження: вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський р-н, Миколаївська обл., 54008 ).

Головуючий суддя Юзьків М.І.