Справа № 440/3047/25
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/3047/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бойка С.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

07 березня 2025 року ОСОБА_1 засобами системи "Електронний суд" звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.10.2024 №64 щодо відмови зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період догляду за інвалідом І групи з 15.03.1992 по 24.01.1993, періоди роботи з 12.09.1989 по 21.08.1995, з 01.07.2000 по 31.12.2003 та призначити ОСОБА_1 за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, починаючи з 28.09.2024.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період догляду за інвалідом І групи з 15.03.1992 по 24.01.1993, періоди роботи з 12.09.1989 по 21.08.1995, з 01.07.2000 по 31.12.2003 та призначити ОСОБА_1 за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, починаючи з 28.09.2024.

В якості підстави для звернення до суду позивач зазначає, що 30 вересня 2024 року звернувся до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.10.2024 № 64 яким відмовлено в призначенні пенсії за віком з огляду на те, що до страхового стажу не зараховано період догляду за інвалідом І групи з 15.03.1992 по 24.01.1993, періоди роботи з 12.09.1989 по 21.08.1995, з 01.07.2000 по 31.12.2003. Рішення відповідача позивач вважає протиправним, оскільки на час звернення за пенсією позивач мав достатній страховий стаж, що дає право на призначення дострокової пенсії за віком.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 позову заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, порядок розгляду якої визначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У наданому до суду відзиві на позов представник ГУПФ в Харківській області просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Головним управлінням було розглянуто заяву позивача від 30.09.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до положень Закону №1058. За наслідком розгляду наявного пакету документів було встановлено, що страховий стаж позивача станом на дату звернення склав 20 років 0 місяців 18 дні. В той же час, до страхового стажу не було зараховано період догляду за інвалідом І групи з 15.03.1992 по 24.01.1993 згідно запису № 23 трудової книжки (запис внесено на основі довідки № 960 від 16.03.1993р., у довідці кутовий штамп та печатка не придатні для сприйняття змісту та відсутня інформації про отримання допомоги, компенсації за догляд за такою особою, одержаної органами Пенсійного фонду України від органів соціального захисту населення, або акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду та період роботи з 01.07.2000р. по 15.02.2002р. та з 18.03.2002р. по 14.10.2002р., оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5. Таким чином, за результатами розгляду заяви Головним управлінням було прийнято рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV у зв`язку в відсутністю необхідного страхового стажу.

У наданому до суду відзиві на позов представник ГУПФ в Полтавській області просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначив, що починаючи з 01.07.200 обчислення пенсій здійснюється із заробітку особи за період роботи після 01.07.2000 за даними системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.07.2000 є обов`язковим. Враховуючи вищевикладене, при підтвердженні страхового стажу, зокрема, у період з 01.07.2000 по 31.12.2003 за даними трудової книжки, потрібно звіряти такі дані з відомостями персоніфікованого обліку. За відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу у період після липня 2000 до січня 2004, записи трудової книжки доцільно підтвердити додатковими документами або результатами перевірки, проведеної , в тому числі за заявою власника трудової книжки

Розгляд справи, відповідно до ч. 2 ст. 263 КАС України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено 30.09.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області відмовлено в призначенні пенсії за віком № 64 від 07.10.2024.

При цьому у рішенні зазначено, за доданими документами до загального страхового стажу не зараховано згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 17.07.1980 догляд за інвалідом І групи з 15.03.1992р. по 24.01.1993р. згідно запису № 23 трудової книжки (запис внесено на основі довідки № 960 від 16.03.1993р., у довідці кутовий штамп та печатка не придатні для сприйняття змісту та відсутня інформації про отримання допомоги, компенсації за догляд за такою особою, одержаної органами Пенсійного фонду України від органів соціального захисту населення, або акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду, а також періоди роботи з 01.07.2000р. по 15.02.2002р. та з 18.03.2002р. по 14.10.2002р., оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5.

Не погодившись із прийнятим рішенням від 07.10.2024 №64, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

У статті 1 вказаного Закону № 1058-ІV наведено наступні визначення:

Пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбачуваного цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

За приписами пункту 1 частини першої статті 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно частини другою статті 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

В силу вимог частини 2 статті 26 Закону № 1058-IV, У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до спірного рішення, страховий стаж позивача для розрахунку права на призначення пенсії відповідно до Закону № 1058-IV становив 20 років 00 місяців 18 днів, до страхового стажу не зарахований період догляду за інвалідом І групи з 15.03.1992 по 24.01.1993 та період роботи з 01.07.2000 по 15.02.2002 та з 18.03.2002 по 14.10.2002.

Як вже зазначалося судом, відповідно до ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом (до 01.01.2004). Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до 01.01.2004, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Так, пунктом "є" частини 3 статті 56 Закону № 1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується також час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

Частиною 1 ст. 62 Закону №1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1-2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

У пункті 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Відповідно до абзаців 1-3 пункту 10 Порядку №637 Час догляду за особою з інвалідністю I групи, дитиною з інвалідністю віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, встановлюється на підставі:

інформації про отримання допомоги, компенсації за догляд за такою особою, одержаної органами Пенсійного фонду України від органів соціального захисту населення, або акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду;

документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для осіб з інвалідністю I групи і дітей з інвалідністю) і вік (осіб похилого віку і дітей з інвалідністю).

Відповідно до абзацу п`ятого пункту 10 Порядку №637 документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів соціального захисту населення або Пенсійного фонду України та інші документи.

Таким чином, лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За змістом матеріалів справи до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період догляду за інвалідом І групи з 15.03.1992 по 24.01.1993 та період роботи з 01.07.2000 по 15.02.2002 та з 18.03.2002 по 14.10.2002 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 17.07.1980.

Так, відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 17.07.1980 позивач у період з 15.03.1992 по 24.01.1993 здійснював догляд за інвалідом І групи на підставі довідки № 960 від 16.03.1993; з 01.03.1999 по 15.02.2002 працював водієм легкового автомобіля призначеного на підставі наказу №9 від 01.03.1999 та звільнено на підставі наказу № 7 від 15.02.2002; з 18.03.2002 по 14.10.2002 працював водієм вантажного автомобіля призначеного на підставі наказу №35 від 18.03.2002 та звільненого на підставі наказу № 298 від 14.10.2002.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, з огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 по справі № 654/890/17.

Також, суд звертає увагу, що в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Таким чином, здійснення записів у трудовій книжці власником або уповноваженим ним органом покладено на останніх, а не на працівника, а отже, відповідальність за неправильність вчиненого запису чи інших відомостей не може бути перекладена на працівника та позбавляти його права на врахування трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Отже, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Також, оскільки трудова книжка є самостійною та достатньою підставою для зарахування до страхового стажу позивача періоду з 15.03.1992 по 24.01.1993, з 01.07.2000 по 15.02.2002 та з 18.03.2002 по 14.10.2002 у зарахуванні зазначеного періоду до страхового стажу не ґрунтується на вимогах законодавства України, є формальною та такою, що протиправно позбавляє позивача конституційного права на пенсійне забезпечення.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2019 року у справі № 235/7373/16.

До того ж у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини тощо.

Натомість пенсійний орган всупереч статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не скористався правом самостійно отримати відповідні документи з метою підтвердження страхового стажу позивача за спірний період.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій, спрямованих на здійснення перевірки допустимості документів, поданих разом із заявою для призначення пенсії, зокрема, звернення до відповідних суб`єктів з метою проведення такої перевірки, доказів здійснення вказаного матеріали справи не містять. При цьому неможливість проведення відповідної перевірки відповідачем не дає підстав для відмови у зарахуванні відповідних документів.

Відтак, дії відповідача ГУ ПФУ в Харківській області щодо розгляду заяви позивача про призначення пенсії не відповідають вимогам чинного законодавства. Так, відповідач фактично усунувся від виконання свого обов`язку щодо належного розгляду заяви позивача, переклавши на позивача тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його документах.

Відтак, враховуючи, що період догляду за інвалідом І групи та період роботи з 01.07.2000 по 15.02.2002 та з 18.03.2002 по 14.10.2002 підтверджений записами трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 17.07.1980, суд дійшов висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу роботи позивача періоду догляду за інвалідом І групи та періодів роботи з 01.07.2000 по 15.02.2002 та з 18.03.2002 по 14.10.2002, що дає право на пенсію за віком.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення № 64 від 07.10.2024 прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

З приводу позовних вимог про зарахування до страхового стажу періоди роботи з 12.09.1989 по 21.08.1995, та з 15.10.2002 по 31.12.2003 суд зазначає наступне.

Згідно з розрахунку стажу позивача форми РС-право, період роботи з 21.10.1987 по 17.08.1992 та з 01.02.1993 по 25.12.1996 зарахований до страхового стажу ОСОБА_1 .

Оскільки позивачу зарахований період роботи з 12.09.1989 по 17.08.1992 та з 01.02.1993 по 21.08.1995, суд доходить висновку про відсутність порушеного права позивача в цій частині, а відтак і про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги позивача.

Також, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині зарахування до страхового стажу періоди роботи з 25.01.1993 по 31.01.1993, з 16.02.2002 по 17.03.2002 та з 15.10.2002 по 31.12.2003, оскільки жодних доказів про трудову діяльність позивача, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії у вищезазначені періоди матеріали справи не містять.

З приводу позовних вимог про призначення пенсії за віком, суд зазначає таке.

Уповноваженим органом для призначення пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого входить розгляд документів, розрахунок страхового стажу. Адміністративний суд не може підміняти уповноважений орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань по суті, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

За таких обставин через неможливість втручання в дискреційні повноваження відповідача вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" задоволенню не підлягають.

Суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву позивача від 30.09.2024 про призначення пенсії за віком відповідно Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 969,00 грн.

Частиною 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром 3 підїзд, 2 поверх, м. Харків, Харківська область, 61022, код ЄРДПОУ 14099344), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.10.2024 №64 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період догляду за інвалідом І групи з 15.03.1992 по 24.01.1993 та періоди роботи з 01.07.2000 по 15.02.2002 та з 18.03.2002 по 14.10.2002 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.09.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 484,48 грн. (чотириста вісімдесят чотири гривні сорок вісім копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Бойко