Справа № 620/15199/24
Суддя: Штульман Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Штульман І.В.,

суддів - Кобаля М.І., Черпака Ю.К.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Єрьоміна Вікторія Анатоліївна звернулася в Чернігівський окружний адміністративний суд із позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач; в/ч НОМЕР_1 ) про :

- визнання протиправною бездіяльності щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року;

- зобов`язання здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року індексації грошового забезпечення із застосуванням місяців для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базових місяців) - січень 2008 року, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44 (далі - Порядок №44), з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху, у зв`язку з тим, що заявник пропустив тримісячний строк звернення до суду з адміністративним позовом у справі про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, передбачений статтею 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року заяву повернуто ОСОБА_1 у зв`язку з не усуненням ним вказаних в ухвалі від 25 листопада 2024 року про залишення позовної заяви без руху недоліків.

Не погоджуючись із ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу, а справу направити до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду. Свою позицію адвокат Єрьоміна В.А. обґрунтовує тим, що на момент виникнення спірних правовідносини діяла редакція частини другої статті 233 КЗпП України, яка передбачала право на звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, витребувано матеріали адміністративної справи з суду першої інстанції та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

За приписами частини першої статті 309 Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

За приписами частини другої статті 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Згідно з частиною четвертою статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 необхідно задовольнити, а ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року - скасувати, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 оскаржує бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення у період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, проте до суду з цим позовом звернувся 14 листопада 2024 року. Тобто, ОСОБА_1 пропущено тримісячний строк звернення до суду з адміністративним позовом, передбачений статтею 233 КЗпП України, з позовними вимогами за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - залишено без руху.

Позивачу ОСОБА_1 надано 10-денний термін для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших поважних підстав пропуску цього строку, підтверджених належними доказами.

На виконання вказаної ухвали суду, 28 листопада 2024 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Єрьоміної В.А. надійшла заява про поновлення строків звернення до суду з позовом, яка мотивована тим, що позовні вимоги стосуються виплати грошового забезпечення за період, до внесення змін до КЗпП України, коли обмеження будь-яким строком на звернення до суду з позовом було відсутнє.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року позовну заяву повернуто заявнику.

Приймаючи вказану ухвалу про повернення позовної заяви, 29 листопада 2024 року Чернігівський окружний адміністративний суд зазначив, що позивачем ОСОБА_1 пропущений встановлений статтею 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду виходить з наступного.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.

При цьому, реалізація особою права на звернення до суду із позовом чи заявою (клопотанням) повинна здійснюватися з дотримання встановленого законодавством процесуального порядку, зокрема, з дотриманням вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частинами другою та третьою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

У постанові від 11 липня 2024 року у справі №990/156/23 Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок щодо питання про те, положення якої норми підлягають застосуванню у питанні визначення строку звернення до суду у справах, пов`язаних з порушенням закону про оплату праці у публічно-правових відносинах. У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду зазначає, що положення статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час недопуску до продовження виконання повноважень) у разі порушення законодавства про оплату праці. В судовій практиці усталеним є підхід щодо застосування приписів Кодексу законів про працю України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо проходження публічної служби, у яких виник спір. Такий підхід відповідає висновкам Конституційного Суду України, сформульованим у рішенні від 07 травня 2002 року №8-рп/2002, за змістом якого при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, суд, встановивши відсутність у спеціальних законах норм, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівника.

Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що норма статті 233 КЗпП України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Вказана норма поширює свою дію на всіх працівників та службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19 липня 2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

З матеріалів справи вбачається, що згідно наказу від 24 квітня 2021 року №94, ОСОБА_1 звільнено з військової служби у квітні 2021 року, тобто під час дії старої редакції частини другої статті 233 КЗпП. Разом з тим, часовий проміжок, за який позивач просить здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення охоплюється періодом з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, тобто підпадає під дію частини першої статті 233 КЗпП України у редакції чинній до 19 липня 2022 року.

06 квітня 2023 року Верховний Суд ухвалив рішення за результатами розгляду зразкової справи №260/3564/22, залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року, предметом спору якої також є недотримання законодавства про оплату праці. У вказаному рішенні сформовано наступні висновки: «До 19.07.2022 Кодекс законів про працю України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. При цьому, з огляду на згадані правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 Кодекс законів про працю України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності».

Аналогічний підхід щодо застосування приписів статті 233 Кодексу законів про працю України застосовано Верховним Судом у постановах від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, від 27 квітня 2023 року у справі №300/4201/22, від 28 вересня 2023 року у справі №140/2168/23, від 20 листопада 2023 року у справі №160/5468/23.

Враховуючи правову позицію, сформовану Верховним Судом за подібних правовідносин, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що оскільки предметом спору в цій справі є бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, то застосуванню підлягає частина друга статті 233 КЗпП України у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом №2352-IX, якою визначено, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

З огляду на викладене вище, повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 з підстав пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами про здійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, суд першої інстанції неправильно застосував до цих правовідносин положення частини другої статті 233 КЗпП України в редакції Закону №2352-IX, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку щодо пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом.

За таких обставин, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає помилковими висновки суду першої інстанції у цій справі стосовно пропуску ОСОБА_1 строків звернення до суду з позовними вимогами щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.

За змістом частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неповно з`ясовано обставини справи, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Єрьоміної В.А. та скасування ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 , вважаючи за необхідне направити справу №620/15199/24 до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 169, 242-244, 250, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни - задовольнити.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - скасувати. Справу №620/15199/24 направити до того ж суду першої інстанції - для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.В. Штульман

Судді М.І. Кобаль

Ю.К. Черпак