Справа № 520/816/25
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 р. Справа № 520/816/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2025, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., повний текст складено 04.03.25 по справі № 520/816/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - ГУ ПФУ в Харківській області, пенсійний орган), в якій просила :

визнати протиправним та скасувати рішення відділу перерахунків пенсій № 1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Харківській області від 23.09.2024 № 01 про відмову в призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги передбаченої п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон України № 1058-ІV);

зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області виплатити грошову допомогу передбачену п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України № 1058-ІV в розмірі 92 630.10 грн на користь ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що рішення відділу перерахунків пенсій № 1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Харківській області від 23.09.2024 № 01 про відмову в призначенні грошової допомоги передбаченої п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України № 1058-ІV є протиправним та таким, що порушує її права, а відтак підлягає скасуванню. Вказує, що ОСОБА_1 працювала на посаді викладача класу фортепіано у музичній школі Комунальному закладі спеціалізованої мистецької освіти «Куп`янська музична школа № 1», має педагогічний стаж понад 30 років тому має право на отримання пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України № 1788-ХІІ та, відповідно, грошової допомоги при виході на пенсію, яка передбачена пунктом 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України № 1058-ІV.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано рішення відділу перерахунків пенсій № 1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Харківській області від 23.09.2024 № 01 про відмову в призначенні грошової допомоги передбаченої п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України № 1058-ІV ОСОБА_1 .

Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області нарахувати та виплатити грошову допомогу, передбачену п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України № 1058-ІV у розмірі 92 630.10 грн на користь ОСОБА_1 .

Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 1 211.20 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Харківській області.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що до спеціального стажу для пенсії за вислугу років не зараховано періоди роботи довідки № 2522 від 13.09.2024, Куп`янською військовою адміністрацією Куп`янського району Харківської області за період роботи з 26.08.1983 по 18.09.2023 на посаді викладача класу фортепіано в Куп`янській дитячій музичній школі № 1 (Куп`янський початковий спеціалізований мистецький навчальний заклад «Куп`янська музична школа № 1»), з 19.09.2023 по теперішній час на посаді директора Комунального закладу спеціалізованої мистецької освіти «Куп`янська музична школа №1», оскільки в вище зазначеній довідці відсутні відомості про те, що Куп`янська дитяча музична школа № 1 (Куп`янський початковий спеціалізований мистецький навчальний заклад «Куп`янська музична школа №1») є загальноосвітній навчальним закладом. Віднесення зазначених шкіл до відповідного закладу визначається статутними документами, які затверджуються відповідними міністерствами, відомствами чи місцевими органами державної виконавчої влади в залежності від форм власності, на яких засновані ці заклади освіти. Відтак оскаржуване позивачем рішення є правомірним.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Бондар Б.Є., просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, обґрунтовуючи таке прохання доводами фактично аналогічними наведеним у позовній заяві.

Зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на основі повного і всебічного з`ясування обставин справи, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, при повному дослідженні усіх наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 у вересні 2024 набула право на отримання пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області № 01 від 03.09.2024 ОСОБА_1 призначено пенсію у розмірі 9 263.01 грн, що підтверджується відомостями з підсистеми «Призначення та виплата пенсій на базі електронної пенсійної справи» (ППВП ЕПС) про призначення пенсії ОСОБА_1 .

Позивачем вказано, що при прийнятті рішення про призначення пенсії № 01 від 03.09.2024 відповідачем не призначено на її користь одноразову грошову допомогу за спеціальним (педагогічним) стажем, що передбачена п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України № 1058-ІV, право на яку має позивач, як особа, яка на день досягнення пенсійного віку, працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України від 09.07.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон України № 1788-ХІІ), а саме на посаді викладача класу фортепіано, а також на посаді директора Комунального закладу спеціалізованої мистецької освіти «Куп`янська музична школа № 1».

17.09.2024 ОСОБА_1 окремо звернулася до відповідача із заявою про призначення/перерахунок пенсії № 11203 з проханням нарахувати виплату десяти пенсій як працівнику освіти.

До вказаної заяви позивачем додано довідку № 2522 від 13.09.2024 видану Куп`янською міською військовою адміністрацією Куп`янського району Харківської області, згідно із якою підтверджується робота та отримання позивачем страхового стажу понад 30 років на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України № 1788-ХІІ, а саме: робота в Комунальному закладі спеціалізованої мистецької освіти «Куп`янська музична школа № 1» на посаді викладача класу фортепіано з 26.08.1983, а також факт призначення позивача на посаду директора Комунального закладу спеціалізованої мистецької освіти «Куп`янська музична школа № 1» з 19.09.2023, з посиланням на відповідні номери та дати наказів.

За результатом розгляду вказаної заяви позивача, відділом перерахунків пенсій № 1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Харківській області прийняте рішення від 23.09.2024 № 01, яким встановлено відсутність підстав в призначенні позивачу грошової допомоги передбаченої п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України № 1058-ІV.

Зі змісту наявної в матеріалах справи копії вказаного рішення вбачається, що відповідач посилався на постанову Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (зі змінами), якою затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, та зазначив, що якщо музична школа є загальноосвітнім навчальним закладом період роботи на посаді викладача та директора зараховується до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років. Оскільки в наданій довідці № 2522 від 13.09.2024 не зазначено, що музична школа відноситься до загальноосвітнього навчального закладу, тому підстави в призначенні грошової допомоги, передбаченої п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України № 1058-ІV ОСОБА_1 відсутні.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що викладач класу фортепіано та директор є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти, отже, стаж роботи викладачем у перелічених вище закладах, підлягає зарахуванню до стажу у розумінні пункту «е» статті 55 Закону України № 1788-ХІІ. Враховуючи встановлене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення відділу перерахунків пенсій № 1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Харківській області від 23.09.2024 № 01 про відмову в призначенні грошової допомоги передбаченої п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України № 1058-ІV.

Погоджуючись з висновками, викладеними судом першої інстанції, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України № 1058-IV встановлено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01.04.2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 01.04.2016 по 31.03.2017 - не менше 26 років, з 01.04.2021 по 31.03.2022 - не менше 28 років 6 місяців. З 01.04.2022 по 31.03.2023 - не менше 29 років. З 01.04.2023 по 31.03.2024 - не менше 29 років 6 місяців.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що право на отримання відповідної грошової допомоги не залежить та не пов`язується із призначенням саме пенсії за вислугою років, а є окремим правовим механізмом відповідної соціальної виплати, який також може реалізовуватись при призначенні пенсії по віку.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 12.03.2019 по справі № 127/9277/17.

Відповідно до п.п. 1.6 та 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Згідно із п. 2.23 Порядку № 22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачу пенсія призначена за віком та розрахована відповідно до Закону України № 1058-IV.

17.09.2024 ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про призначення/перерахунок пенсії № 11203 з проханням нарахувати виплату десяти пенсій як працівнику освіти.

За результатом розгляду вказаної заяви позивача, відділом перерахунків пенсій № 1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Харківській області прийняте рішення від 23.09.2024 № 01, яким встановлено відсутність підстав в призначенні позивачу грошової допомоги передбаченої п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України № 1058-ІV.

Так, представником відповідачем у спірному рішенні викладено висновки стосовно того, що до стажу, який дає право на виплату зазначеної допомоги не зараховані наступні періоди роботи: з 26.08.1983 до 18.09.2023 на посаді викладача класу фортепіано в Куп`янській дитячій музичній школі № 1 (Куп`янський початковий спеціалізований мистецький навчальний заклад «Куп`янська музична школа № 1»), з 19.09.2023 по теперішній час на посаді директора Комунального закладу спеціалізованої мистецької освіти «Куп`янська музична школа № 1» згідно довідки від 13.09.2024 № 2522, яка видана Куп`янською міською військовою адміністрацією Куп`янського району Харківської області.

Суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України від 23.05.1991 № 1060-XII «Про освіту» (далі Закон України № 1060-XII) невід`ємними складниками системи освіти є: дошкільна освіта; повна загальна середня освіта; позашкільна освіта; спеціалізована освіта; професійна (професійно-технічна) освіта; фахова передвища освіта; вища освіта; освіта дорослих, у тому числі післядипломна освіта.

Водночас постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України № 1058-IV (далі - Порядок № 1191).

Відповідно до п.п. 5, 6, 7 Порядку № 1191 грошова допомога надається особам, яким, починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону України № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію. Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України № 1058-IV станом на день її призначення. Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Згідно із п. 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Зміст Розділу 1 «Освіта» Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі - Постанова № 909) в частині «Найменування закладів і установ» містить зазначення «Загальноосвітні навчальні заклади» та «Позашкільні навчальні заклади», а в частині «Найменування посад» містить зазначення учителі, заступники з навчально-виховної роботи та, відповідно, завідуючі відділами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що з аналізу наведених норм законодавства слід дійти висновку про те, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах і виходом на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 20.02.2019 у справі №462/5636/16-а, від 02.03.2020 у справі № 175/4084/16-а, від 22.02.2024 у справі № 260/323/20, від 06.05.2025 у справі № 520/1949/24.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 22.06.2000 №1841-III «Про позашкільну освіту» (далі - Закон № 1841-III) система позашкільної освіти - освітня підсистема, що включає, зокрема, державні, комунальні, приватні заклади позашкільної освіти.

Статтею 4 Закону України № 1841-III передбачено, що позашкільна освіта є складовою системи безперервної освіти, визначеної Конституцією України, Законом України «Про освіту», цим Законом, і спрямована на розвиток здібностей та обдарувань вихованців, учнів і слухачів, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 № 963 затверджено перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, відповідно до якого, до посад педагогічних працівників відносяться, зокрема, викладачі всіх спеціальностей.

Приписами абз. 3 ч. 4 ст. 21 Закону України № 1841-III визначено, що педагогічні працівники закладів позашкільної освіти мають право на пенсію за вислугою років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Відповідно до п. 5 ст. 12 Закону України № 1841-ІІІ перелік типів закладів позашкільної освіти затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2011 № 433 затверджено Перелік типів позашкільних навчальних закладів (далі - Перелік № 433).

Пунктом 6 Переліку № 433 передбачено, що до позашкільних навчальних закладів відносяться початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші).

Згідно з переліком посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 № 963, до посад педагогічних працівників відносяться, зокрема, директор позашкільного навчального закладу, заступники директора позашкільного навчального закладу, вчителі, викладачі всіх спеціальностей, концертмейстер, акомпаніатор у позашкільних закладах; до посад науково-педагогічних працівників, в тому числі викладачі та концертмейстери.

У спірні у цій справі періоди позивач займала посади викладача класу фортепіано та директора, що підтверджується відомостями трудової книжки, складеної на ім`я позивача, та у складених відповідних довідках.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі № 876/5312/17 вказала наступне: «…ураховуючи наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення викладачів у позашкільних закладах освіти, визначених у Конвенції, а також з метою реалізації положень ст. 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що викладачі позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України, мають право отримання пенсії за вислугу років».

Аналогічного висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі № 233/4308/17.

В постанові від 26.03.2019 у справі № 484/211/17 при розгляді подібних правовідносин Верховний Суд відступив від висновків, викладених у постанові від 25.05.2016 у справі № 419/794/15 і дійшов наступних висновків: «Таким чином, викладач музичної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти. Стаж роботи викладачем та концертмейстером в дитячій музичній школі має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні п. «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком № 909».

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №756/9879/16-а.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що викладач класу фортепіано та директор є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти, отже, стаж роботи викладачем у перелічених вище закладах, підлягає зарахуванню до стажу у розумінні пункту «е» статті 55 Закону України № 1788-ХІІ.

Посилання представника відповідача на обставини того, що Переліком № 909 визначено вичерпний список посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, однак, посаду викладача даним Переліком не передбачено, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, постановою Кабінету Міністрів України № 963 затверджено Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, відповідно до якого до посад педагогічних працівників належать, зокрема, викладачі всіх спеціальностей.

Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 12.04.2021 у справі № 721/1053/16-а.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення відділу перерахунків пенсій № 1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Харківській області від 23.09.2024 №01 про відмову в призначенні грошової допомоги передбаченої п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України № 1058-IV ОСОБА_1 .

Доводи апелянта, що Комунальний заклад спеціалізованої мистецької освіти «Куп`янська музична школа № 1», не є закладом освіти, оскільки про це не зазначено в наданій довідці та не надано статутних документів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у випадку наявності будь-яких сумнівів пенсійний орган не позбавлений можливості та зобов`язаний самостійно витребувати необхідні документи від установ, підприємств. Доказів вчинення таких дій відповідачем не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності власних дій не довів належними та допустимими доказами правомірність прийнятого рішення та висновків, що Комунальний заклад спеціалізованої мистецької освіти «Куп`янська музична школа №1» не є закладом освіти.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 по справі № 520/816/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко І.С. Чалий