Справа № 320/2093/23
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року

м. Київ

справа № 320/2093/23

адміністративне провадження № К/990/11153/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Білак М.В.,

суддів: Мацедонської В.Е., Мартинюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу

за касаційною скаргою Київської міської державної адміністрації

на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року (головуючий суддя - Войтович І.І.)

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року (головуючий суддя - Ганечко О.М., судді: Василенко Я.М., Кузьменко В.В.)

у справі № 320/2093/23

за позовом ОСОБА_1

до Київської міської державної адміністрації,

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс»,

про визнання нормативно-правового акта протиправним і нечинним.

I. РУХ СПРАВИ

1. ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив визнати протиправним та нечинним з моменту підписання розпорядження Київської міської військової адміністрації від 07 листопада 2022 року № 735 «Про встановлення тарифів на послуги за користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс».

2. В обґрунтування позову зазначив, що спірним розпорядженням встановлено тарифи на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються Комунальним підприємством «Киівтранспарксервіс». 17 листопада 2022 року головним інспектором з паркування відділу контролю за утримання майданчиків для паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) В.Курочка винесено постанову відносно нього про адміністративне стягнення у справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису), серії 1КІ № та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 152-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 700 грн. Спірне розпорядження є нормативно-правовим актом, який застосований до нього у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності. Зазначає, що спірне розпорядження не зареєстроване відповідно до Указу Президента України від 03 жовтня 1992 року № 493/92 та постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731, що є суттєвим процедурним порушенням, а тому є протиправним. До того ж, вважає, що встановлені спірним розпорядженням тарифи на паркування є необґрунтованими.

3. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року, позов задоволено. Визнано протиправним та нечинним розпорядження Київської міської військової адміністрації від 07 листопада 2022 року № 735 «Про встановлення тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс». Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської державної адміністрації на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн.

4. Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

5. Ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2024 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6. Судами попередніх інстанцій установлено, що розпорядженням Київської міської військової адміністрації № 735 від 07 листопада 2022 року «Про встановлення тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс», встановлено тарифи на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються Комунальним підприємством «Киівтранспарксервіс», зокрема, за 1 місце за 1 годину залежно від територіальної зони платного паркування: І зона 35 грн, ІІ зона 25 грн, ІІІ зона 5 грн.

7. Вказане розпорядження № 735 прийнято відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», підпункту 2 пункту «а» частини першої статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», частини третьої статті 28-1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 68/2022 «Про утворення військових адміністрацій», пункту 30 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1342, постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2010 року № 258 «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів», рішень Київської міської ради від 26 червня 2007 року № 930/1591 «Про вдосконалення паркування автотранспорту в м. Києві» та від 22 січня 2015 року № 22/887 «Про затвердження Концепції розвитку паркувального простору в місті Києві», з урахуванням рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» (у редакції рішення Київської міської ради від 28 січня 2015 року № 58/923), розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 02 жовтня 2012 року № 1719 «Про затвердження коефіцієнтів завантаженості майданчиків для платного паркування транспортних засобів» та розпорядження начальника Київської міської військової адміністрації від 04 жовтня 2022 року № 682 «Про затвердження Програми розвитку паркувального простору міста Києва на 2023 рік», з метою встановлення економічно обґрунтованих тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів у місті Києві.

8. Відповідно до підпунктів 1.1, 1.2 Статуту Комунального підприємства «Київтранспарксервіс», КП «Київтранспарксервіс» створене згідно з рішенням Київської ради від 15 березня 2007 року № 261/922. Підприємство засноване на комунальній власності територіальної громади міста Києва.

9. Згідно з пунктом 4.1. Статуту КП «Київтранспарксервіс» у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, постановами та розпорядженнями Кабінету Міністрів України, указами та розпорядженнями Президента України, рішеннями Київської міської ради, розпорядженнями Київської міської державної адміністрації, іншими нормативними актами та цим Статутом.

10. Врегулювання механізму формування тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів відбувається відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2010 року № 258 «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів» (далі - Порядок № 258).

11. Згідно з пунктом 1 Порядку № 258 оператор юридична особа або фізична особа-підприємець, яка відповідно до рішення сільської, селищної, міської ради організовує та провадить діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на майданчиках, здійснює їх утримання, облаштування та обладнання, надає послуги з користування майданчиками та забезпечує відповідно до Податкового кодексу України сплату збору за місця для паркування транспортних засобів.

12. Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс» згідно з рішенням Київської міської ради від 26 червня 2007 року № 930/1591 «Про вдосконалення паркування автотранспорту в м. Києві», визначене єдиним оператором з паркування транспортних засобів та стягнення збору за місця для паркування транспортних засобів.

13. Підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом стали обставини винесення 17 листопада 2022 року головним інспектором з паркування відділу контролю за утримання майданчиків для паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) В. Курочка постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, що зафіксовано у режимі фотозйомки (відеозапису), серії 1КІ № .

14. Зі змісту вказаної постанови встановлено, що 17 листопада 2022 року о 13 год 18 хв на майданчику для платного паркування по вул. Стрілецькій (вздовж проїзної частини з непарного боку) у місті Києві виявлено належний ОСОБА_1 транспортний засіб Ford Escape без оплати за паркування, що кваліфіковано як адміністративне правопорушення, передбачене статтею 152-1 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 700 грн.

15. Позивач вважає, що розпорядження № 735 є нормативно-правовим актом, що застосований до нього у зв`язку з притягненням до адміністративної відповідальності за статтею 152-1 КУпАП та у диспозиції цієї норми адміністративний проступок визначений як «порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування», а у санкції встановлено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості однієї години послуги з користування тим майданчиком для платного паркування транспортних засобів, на якому перебував транспортний засіб у момент порушення, встановлення наявності складу проступку за статтею 152-1 КУпАП і визначення розміру штрафу безпосередньо залежить від встановлених тарифів, наполягає, що спірне розпорядження № 735 є протиправним, а притягнення до юридичної відповідальності за його порушення безпосередньо порушує його права та стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

16. Позивач вважає, що розпорядження № 735, як нормативно-правовий акт, є протиправним та не чинним, оскільки не зареєстрований належним чином через Міністерство юстиції України, в умовах воєнного стану Київська міська державна адміністрація лише набула нового правового статусу Київська міська військова адміністрація, та не була позбавлена обов`язку здійснювати реєстрацію розпорядження № 735; визначення інвестиційної складової у складі тарифів і розподіл її між тарифами різних зон паркування є протиправним, вчинено на положеннях Порядку № 682, що не відповідає принципу верховенства права, оскільки допускають нічим не обмежену дискрецію суб`єкта владних повноважень; під час ухвалення спірного розпорядження № 735 відповідач врахував інвестиційну програму на 2023 рік попри безстроковий характер дії тарифів.

III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

17. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спірне розпорядження належить до нормативно-правового акту, яке підлягає державній реєстрації, оскільки встановлює тарифи, які мають неперсоніфікований характер та розраховані на неодноразове застосування.

18. Як зазначили суди, відповідачем порушено положення Указу Президента України № 493/92 та положення № 731, не подано на державну реєстрацію спірне розпорядження № 735 від 07 листопада 2022 року до Мінюсту, не включено до Єдиного державного реєстру з присвоєнням реєстраційного коду та не опубліковано в бюлетені «Офіційний вісник України», що є самостійною підставою та наслідком для його визнання протиправним та нечинним.

19. До того ж, суди визнали необґрунтованими доводи відповідача та третьої особи про те, що Київська міська військова адміністрація відсутня в переліку суб`єктів, які мають подавати на реєстрацію прийняті нормативно-правові акти, з тих підстав, що відповідач у справі лише набув нового статуту але не звільнений від обов`язку реєстрації нормативно-правового акту в Міністерстві юстиції, тому видання Київською міською державною адміністрацією нормативно-правового акту у статусі військової адміністрації підлягає державній реєстрації.

20. При цьому суд першої інстанції врахував у вказаній справі висновки Верховного Суду викладені у постанові від 17 жовтня 2019 року в справі № 826/15733/15 щодо обов`язкової державної реєстрації нормативно-правового акту та наслідків не здійснення державної реєстрації.

21. До того ж, суд першої інстанції в своєму рішенні зазначив, що під час розгляду цього спору, додатково досліджено, що переліком нормативно-правових актів, які зареєстровані Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ) у 2022 році, серед іншого, є нормативно-правові акти, видавниками яких є обласні державні адміністрації, що набули статус військових адміністрацій.

22. Водночас, спірне розпорядження відповідачем не було зареєстровано, що підтверджується листом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 21 листопада 2022 року № П-6-10-51/553, в якому зазначено, що будь-які документи щодо державної реєстрації розпорядження № 735 не надходили.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

23. У касаційній скарзі відповідач не погоджується з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, вважає їх необґрунтованими та такими, що прийняті з неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Просить переглянути та скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

24. В обґрунтуванні касаційної скарги скаржник посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме: статей 19, 55, 144 Конституції України, статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статей 10, 10-1 Закону України «Про столицю України-місто-герой Київ», частин першої, третьої, четвертої статті 4 та частини першої та другої статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», частин третьої статті 28-1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», статті 170 Цивільного кодексу України, Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», від 24 лютого 2022 року № 68/2022 «Про утворення військових адміністрацій», від 03 жовтня 1992 року № 493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», а також статті 242, частин першої та другої статті 264 КАС України.

25. Відповідач також зазначив, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 68/2022 утворено саме тимчасовий державний орган - Київську міську військову адміністрацію, а не додатковий визначений законодавством та Указом Президента України правовий статус, який набула Київська міська державна адміністрація в умовах воєнного стану, як стверджують суди.

26. Позивач у відзиві на касаційну скаргу, посилаючись на правильність висновків судів попередніх інстанцій, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів - без змін.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

27. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, вважає за необхідне зазначити таке.

28. Касаційне провадження у справі, що розглядається, відкрито з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

29. Спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу оскарження розпорядження Київської міської військової адміністрації від 07 листопада 2022 року № 735 «Про встановлення тарифів на послуги за користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс».

30. Рішенням Київської міської ради від 20 червня 2002 року № 28/28 «Про утворення виконавчого органу Київської міської ради та затвердження його структури і загальної чисельності» відповідно до Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» утворено виконавчий орган Київради, який відповідно до пункту 2 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» паралельно виконує функції органу державної виконавчої влади, що є особливістю здійснення виконавчої влади та місцевого самоврядування в місті Києві, із збереженням існуючої назви «Київська міська державна адміністрація».

31. Відповідно до статті 10 Закону України від 15 січня 1999 року № 401-XIV «Про столицю України - місто-герой Київ» (далі - Закон № 401-XIV) Київська міська та районні в місті ради (у разі їх утворення) мають власні виконавчі органи, які утворюються відповідно Київською міською радою, районними в місті радами (у разі їх утворення), підзвітні та підконтрольні відповідним радам.

32. Статтею 10-1 Закону № 401-XIV встановлено, що виконавчим органом Київської міської ради є Київська міська державна адміністрація, яка паралельно виконує функції державної виконавчої влади, що є особливістю здійснення виконавчої влади в місті Києві.

33. Рішенням від 24 травня 2007 року № 721/1382 Київська міська рада взяла до відома, що функції власного виконавчого органу Київської міської ради здійснює виконавчий орган Київської міської ради Київська міська державна адміністрація.

34. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 введено в Україні воєнний стан з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який наразі триває відповідно до Указів Президента України, останній від 26 липня 2023 року № 451/2023, яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

35. Відповідно до частин першої та другої статті 4 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон № 389-VIII ) на територіях, на яких введено воєнний стан, для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення разом із військовим командуванням запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, захисту критичної інфраструктури, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян можуть утворюватися тимчасові державні органи - військові адміністрації.

36. Рішення про утворення військових адміністрацій приймається Президентом України за поданням обласних державних адміністрацій або військового командування.

37. Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону № 389-VIII у районі, області військові адміністрації утворюються у разі нескликання сесії відповідно районної, обласної ради у встановлені Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" строки або припинення їх повноважень згідно із законом, або для здійснення керівництва у сфері забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку. У разі прийняття рішення про утворення районних, обласних військових адміністрацій їх статусу набувають відповідно районні, обласні державні адміністрації, а голови районних, обласних державних адміністрацій набувають статусу начальників відповідних військових адміністрацій.

38. Частиною восьмою статті 4 Закону № 389-VIII військові адміністрації населених пунктів, районні, обласні військові адміністрації здійснюють свої повноваження протягом дії воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування.

39. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 68/2022 утворено, серед іншого, Київську міську військову адміністрацію і встановлено, що Київська міська державна адміністрація та її голова набуває статусу Київської міської військової адміністрації і її начальника, відповідно.

40. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської міської державної адміністрації, у якому просив визнати протиправним та нечинним з моменту підписання розпорядження Київської міської військової адміністрації від 07 листопада 2022 року № 735 «Про встановлення тарифів на послуги за користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс».

41. Отже, предметом позову в цій справі є спірне розпорядження видане та підписане начальником Київської міської військової адміністрації генерал-полковником Сергієм Попко.

42. Суди попередніх інстанцій визнаючи протиправним та нечинним спірне розпорядження прийняте Київською міською військовою адміністрацією вказали на порушення допущені Київською міською державною адміністрацію.

43. До такого висновку суди попередніх інстанцій дійшли посилаючись на те, що Київська міська військова адміністрація не є окремим органом державної влади, а є додатковим визначеним законодавством та чинним Указом Президента України № 68/2022 правовим статусом, який набула Київська міська державна адміністрація в умовах воєнного стану та такою, що продовжує бути виконавчим органом місцевого самоврядування і одночасно місцевим органом виконавчої влади у місті Києві. На підтвердження вказаного зазначили про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань такої окремої юридичної особи як Київська міська військова адміністрація.

44. З огляду на наведене, суди попередніх інстанцій фактично ототожнили Київську міську військову адміністрацію та Київську міську державну адміністрацію.

45. Однак, колегія суддів вважає вказані висновки передчасними з огляду на таке.

46. Частиною четвертою статті 46 КАС України визначено, що відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

47. Визначення суб`єкта владних повноважень міститься у статті 4 КАС України, відповідно до якої суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

48. Статтею 43 КАС України передбачено, що здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій.

49. Отже, головною ознакою суб`єкта владних повноважень як відповідача в адміністративній справі є не наявність або відсутність у нього статусу юридичної особи, а здійснення цим суб`єктом (у тому числі без статуту юридичної особи) владних управлінських функцій у відносинах, у яких виник спір.

50. Стосовно терміну «владні управлінські функції», то зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта. Аналогічні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 520/5442/18 (пункти 18-20), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункти 16-17), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункти 19-21).

51. З огляду на наведене, суди попередніх інстанцій, визначаючи відповідачем у спірних правовідносинах Київську міську державну адміністрацію, помилково виходили з того, що вона є юридичною особою, а не Київська міська військова адміністрація, яка прийняла спірне розпорядження.

52. Приписами частини третьої статті 48 КАС України визначено, що у разі якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

53. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави (частина четверта статті 48 КАС України).

54. Належним є відповідач, який є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не повинна і не може відповідати за пред`явленим позовом. У разі якщо за змістом норми матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, учасником спірних відносин та зобов`язаною особою є інша, ніж особа, до якої пред`явлено позов, підстави для задоволення позову відсутні. У такому випадку суд з метою забезпечення захисту порушеного (оспорюваного, невизнаного) права особи повинен замінити неналежного відповідача належним або залучити до участі у справі співвідповідача, однак на це потрібна згода позивача.

55. Водночас колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. У такому випадку суд з метою забезпечення захисту порушеного (оспорюваного, невизнаного) права особи повинен замінити неналежного відповідача належним або залучити до участі у справі співвідповідача, однак на це потрібна згода позивача. При цьому, заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

56. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності, або залучення співвідповідачів.

57. Проте суд першої інстанції наведених вище вимог процесуального закону не дотримався, та, вирішуючи спір по суті визнав протиправним та нечинним спірне розпорядження прийняте Київською міською військовою адміністрацією, однак не залучив її до участі у справі як суб`єкта владних повноважень, який прийняв вказане розпорядження, відповідно, який є належним відповідачем у цій справі.

58. З огляду на наведене, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, не з`ясував суть спірних правовідносин та не визначив належного відповідача у справі щодо пред`явлених позовних вимог, до якого має бути пред`явлений позивачем позов про скасування спірного розпорядження, тобто не встановив суб`єктний склад.

59. Наведені обставини позбавляють суд касаційної інстанції можливості здійснити касаційний перегляд судових рішень, оскільки суди попередніх інстанцій не з`ясували хто є належним відповідачем у справі та не вирішили питання про залучення до участі у справі співвідповідача, що є першочерговим.

60. Таким чином, колегія суддів не надає оцінки по суті спору у цій справі, оскільки така оцінка є можливою лише після встановлення суб`єктного складу, предмету, підстав та суті спірних правовідносин, всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору. Це також має значення у контексті надання оцінки предмету цього позову.

61. Підсумовуючи наведене, колегія суддів констатує, що висновки судів попередніх інстанцій є передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а відтак оскаржувані судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, встановленим статтею 242 КАС України.

62. Водночас, обсяг повноважень суду касаційної інстанції, визначений статтею 341 КАС України, не дозволяє Суду встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

63. Пунктом 2 частини першої статті 349 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.

64. Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 353 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

65. Відповідно до частини четвертої статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

66. Під час нового розгляду цієї справи необхідно врахувати висновки, зроблені у цій постанові та на основі закріплених у КАС України принципів, забезпечити вивчення всіх обставин справи, необхідних для прийняття законного й обґрунтованого судового рішення.

67. Відповідно до частини третьої статті 375 КАС України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

68. Ухвалою від 12 квітня 2024 року Верховний Суд зупинив дію рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року у справі № 320/2093/23 до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

69. Враховуючи те, що за результатами касаційного розгляду вирішено скасувати рішення судів попередніх інстанцій, відсутні підстави для поновлення дії оскаржуваних рішень апеляційної інстанції відповідно до частини третьої статті 375 КАС України.

70. З огляду на результат касаційного розгляду суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 345, 353, 356, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Київської міської державної адміністрації задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року у справі № 320/2093/23 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак

В.Е. Мацедонська

Н.М. Мартинюк,

Судді Верховного Суду