Справа № 160/8027/25
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2025 рокуСправа №160/8027/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту від 13.01.2025 ОСОБА_1 , солдата НОМЕР_2 механізованої бригади, номер обслуги НОМЕР_3 про направлення на проходження військово-лікарської комісії для визначення стану здоров`я щодо подальшої придатності до несення військової служби;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт від 13.01.2025 ОСОБА_1 , солдата НОМЕР_2 механізованої бригади, номер обслуги НОМЕР_3 про направлення на проходження військово- лікарської комісії для визначення стану здоров`я щодо подальшої придатності до несення військової служби.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем через засоби поштового зв`язку було подано до Військової частини НОМЕР_1 рапорт щодо необхідності обстеження його військово-лікарською комісією і встановлення нового рівня придатності до військової служби, натомість Військовою частиною рапорт по суті не розглянуто. Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з цією позовною заявою.
Ухвалою суду від 24.03.2025 відкрито провадження в адміністративній справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву та зобов`язано надати до суду: належним чином засвідчену копію витягу з наказу про зарахування позивача до особового складу Військової частини НОМЕР_1 ; особову справу (обліково-послужну картку) позивача; належним чином завірену копію рапорту позивача від 13.01.2025 про направлення на проходження військово-лікарської комісії для визначення стану здоров`я щодо подальшої придатності до несення військової служби зі штампом вхідної кореспонденції, з якої вбачається дата отримання такого рапорту Військовою частиною НОМЕР_1 , а також належним чином засвідчені копії всіх документів, що стосуються розгляду даного рапорту; інші докази та документи, які на думку відповідача мають значення для вирішення цієї справи.
Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог, разом з додатковими доказами. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що твердження позивача про відсутність відповіді на його рапорт про направлення на військово-лікарську комісію для встановлення рівня придатності до військової служби не відповідає дійсності. Військовою частиною НОМЕР_1 розглянуто рапорт позивача від 13.01.2025 та надано письмову відповідь листом від 27.01.2025. Наголошує на тому, що порядок проведення та направлення на лікування та огляд військово-лікарської комісії визначається наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу у Збройних Силах України». Відповідно до Порядку направлення військовослужбовців на військову лікарську комісію, відповідачу треба повернутися до частини для отримання направлення для проходження військово-лікарської комісії. З огляду на викладене, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.01.2023 №24 солдата ОСОБА_1 , призваного на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», призначено на посаду номера обслуги 4 мінометного розрахунку 2С12(2Б11) САНИ 1 мінометного взводу 1 мінометної батареї НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , ВОС 143533А; з 26.01.2023 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення.
13.01.2025 позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом, в якому просив надати йому направлення на військово-лікарську комісію згідно вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 для обстеження, визначення лікування і встановлення рівня придатності до військової служби.
Рапорт був направлений поштовим зв`язком 14.01.2025 та отриманий представником відповідача 17.01.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, копія якого міститься у матеріалах справи.
У відповідь листом за вих. №2069/5/13-1385 від 27.01.2025 начальником штабу заступником командира Військової частини НОМЕР_1 повідомлено позивачу про те, що необхідність, порядок та місце лікування (обстеження) визначається лікарем Військової частини після огляду та визначення стану здоров`я хворого. Повідомлено, що згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №6615 від 27.12.2024 солдат ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину 27.12.2024. Рішення щодо направлення його на огляд військово-лікарською комісією буде прийнято після повернення до розташування військової частини НОМЕР_1 .
Представник позивача звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з адвокатським запитом від 12.02.2025, в якому просив розглянути рапорт про надання направлення позивачу для проходження військово-лікарської комісії.
Листом від 17.02.2025 №2069/3/13-2497 «Відповідь на звернення» начальником штабу заступником командира Військової частини НОМЕР_1 повідомлено представнику позивача про те, що рапорт позивача був розглянутий у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим, порушень чинного законодавства з боку посадових осіб військової частини не встановлено.
Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту від 13.01.2025 позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
З 24.02.2022 відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, який триває станом на момент розгляду даної справи.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 № 2232-XIІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-ХІІ), частиною 1 статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частиною 3 статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
За приписами ч. 7 ст. 1 Закону №2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Частиною 13 статті 2 Закону №2232-ХІІ встановлено, що громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Перелік військово-облікових спеціальностей затверджується Міністерством оборони України, а інших спеціальностей в Службі безпеки України Головою Служби безпеки України.
Пунктом 1.1 глави 1 розділу І Положення №402 визначено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
За визначенням, наведеним у п. 1.2 глави 1 розділу І Положення №402, військово-лікарська експертиза це медичний огляд, в тому числі військовослужбовців, визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом.
За змістом п. 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, в тому числі, військовослужбовців до військової служби.
Відповідно до п. 6.1 глави 6 розділу II Положення №402 направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, слідчим, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.
Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби виключно за рекомендацією лікаря закладу охорони здоров`я (установи), у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби.
Позивачем вказується на не розгляд по суті рапорту від 13.01.2025, який подано безпосередньо до керівництва Військової частини НОМЕР_1 про надання направлення на військово-лікарську комісію для обстеження, визначення лікування і встановлення рівня придатності до військової служби.
Відповідно до п. 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.
Відповідно до ст. 233 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України збереження і зміцнення здоров`я, фізичний розвиток військовослужбовців - важлива і невід`ємна частина їх підготовки до виконання військового обов`язку. Піклування командира (начальника) про здоров`я підлеглих є одним з основних його обов`язків у діяльності щодо забезпечення постійної бойової готовності військової частини (підрозділу).
На підставі вищевикладеного суд робить висновок, що чинним законодавством України чітко передбачено, що проходження військової служби та зайняття військовослужбовцями відповідних посад насамперед залежить від їх стану здоров`я, який визначається на підставі медичного огляду військово-лікарською комісією відповідно до визначеної процедури. При цьому, за результатами проходження медичного огляду уповноваженою військово-лікарською комісією приймається постанова, в якій зокрема зазначається ступінь придатності військовослужбовця до військової служби.
Суд наголошує, що направлення військовослужбовця до медичного закладу для проходження військово-лікарської комісії може здійснюватися зокрема командуванням військової частини, а сам військовослужбовець наділений правом реалізувати законодавчу гарантію щодо його медичного обстеження та надання медичної допомоги шляхом подання рапорту по команді.
Отже, рапорт є засобом реалізації прав військовослужбовців.
Судом встановлено, що відповідачем надано відповідь на рапорт позивача від 13.01.2025, проте, відповідачем по суті не розглянуто питання надання або ненадання позивачу направлення на проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеня придатності до військової служби, з яким звертався позивач.
За своєю правовою природою бездіяльність це пасивна форма поведінки особи, що полягає у не вчиненні нею конкретних дій, які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах; так і характеризується свідомим і вольовим актом поведінки особи.
Тому, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду по суті рапорту ОСОБА_1 від 13.01.2025 про направлення на проходження військово-лікарської комісії для визначення стану здоров`я щодо подальшої придатності до несення військової служби.
При цьому, суд зауважує, що при вирішенні цієї справи не надається правова оцінка підставам направлення позивача на обстеження до військово-лікарської комісії для встановлення рівня придатності (або лікування) до військової служби та обґрунтованості рапорту позивача, оскільки ці питання перебувають у компетенції відповідача.
Належним способом захисту в даному випадку є зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 13.01.2025 про направлення на проходження військово-лікарської комісії для визначення стану здоров`я щодо подальшої придатності до несення військової служби, та прийняти вмотивоване рішення.
Інші доводи не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.
Окрім того, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з частиною 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до приписів частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи на це та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими врегульовані спірні відносини, суд доходить висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та при зверненні до суду ним не були понесені судові витрати, відсутні підстави для стягнення судових витрат.
Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 242-246, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду по суті рапорту ОСОБА_1 від 13.01.2025 про направлення на проходження військово-лікарської комісії для визначення стану здоров`я щодо подальшої придатності до несення військової служби.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 13.01.2025 про направлення на проходження військово-лікарської комісії для визначення стану здоров`я щодо подальшої придатності до несення військової служби та прийняти вмотивоване рішення.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 23.05.2025 року.

Суддя О.М. Неклеса