Справа № 160/4811/24
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2025-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 травня 2025 року м. Дніпросправа № 160/4811/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 травня 2024 року (суддя Кальник В.В.)

у справі №160/4811/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінс-Д»

до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області

про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Грінс-Д» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову № 006131 від 08 листопада 2023 року, прийняту Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування до ТОВ «Грінс-Д» адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17 000 грн за порушення ст.ст. 34, 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна постанова є необґрунтованою, оскільки з її змісту не встановлено, на підставі чого відповідачем було встановлено факт здійснення позивачем саме пасажирських перевезень, а також здійснення цієї діяльності за відсутності встановлених законодавством документів. Також не надано доказів того, що перевезення пасажирів транспортним засобом здійснювалося в якості таксі. Позивач вказує, що на момент перевірки транспортного засобу ТОВ «Грінс-Д» не можна вважати перевізником в розумінні положень Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки транспортний засіб був переданий позивачем у користування іншій особі, а тому, на думку позивача, відповідальність, передбачену ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», в даному випадку має нести перевізник, а не власник транспортного засобу.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 травня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належним та допустимих доказів того, що транспортний засіб, який належить позивачу, є саме таксі та на момент проведення перевірки транспортний засіб позивача надав послуги з перевезення як таксі. Суд вказав, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозяться пасажири, а в даному випадку транспортний засіб, який було перевірено, передано позивачем в прокат іншій особі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Скаржник зазначає, що позивач є власником транспортного засобу та має ліцензію з виду діяльності внутрішні перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення. У разі передачі транспортного засобу, за ліцензійними умовами, перевізник повинен зняти транспортний засіб з обліку в ліцензійній справі. Належних доказів передачі транспортного засобу іншій особі у прокат позивачем не надано. На момент перевірки встановлено, що транспортний засіб марки Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , надає послуги з перевезення пасажирів на замовлення як таксі. Оскільки водієм не надано передбачених ст.34, 39 Закону № 2344-III документів, відповідач вважає, що ним правомірно винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 08 листопада 2023 року №006131, відповідно до абз.3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області на підставі направлення на рейдову перевірку від 02.10.2023 №НР000264 було проведено рейдову перевірку (перевірку на дорозі), а саме: 05.10.2023 перевірено транспортний засіб марки Renault Logan, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , посвідчення водія НОМЕР_2 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником транспортного засобу марки Renault Logan, держ.номер НОМЕР_1 , є ТОВ «Грінс-Д» (а.с.8).

Під час перевірки встановлено порушення ст.30, 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» - під час надання послуг перевезення пасажирів на таксі (легковим автомобілем на замовлення) перевізник не забезпечив водія документами, а саме: ліцензія, реєстраційний документ на транспортний засіб, копія договору із замовником т/п, сервісна книжка, медична довідка, чим порушено ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Контролюючий орган дійшов висновку, що позивачем, як власником ТЗ, допущено порушення, відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», - надання послуг з перевезень пасажирів за відсутності на момент перевірки документів, визначених ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: ліцензія, реєстраційний документ на транспортний засіб, копія договору із замовником т/п, сервісна книжка, медична довідка.

За результатами перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №АР 008676 від 05.10.2023, в якому містяться пояснення водія ОСОБА_1 , що тех паспорта на момент перевірки не було, за обов`язкову наявність вказаних документів не знав (а.с.32).

08.11.2023 Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області винесено постанову №006131 про застосування до адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17 000,00 грн. за порушення позивачем абзацу 3 частин 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Не погоджуючись з даною постановою, позивач звернувася до суду з цим позовом.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю, вимоги до облаштування та технічного оснащення яких затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту.

Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, мають право:

використовувати спеціалізовані автомобілі;

використовувати спеціальне обладнання, призначене для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку;

супроводжувати транспортний засіб, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування (на відстань не більше 50 кілометрів) для здійснення габаритно-вагового контролю, а також забороняти подальший рух такого транспортного засобу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України;

здійснювати габаритно-ваговий контроль транспортних засобів;

використовувати стаціонарні або пересувні пункти габаритно-вагового контролю;

використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі;

у разі виявлення порушень законодавства щодо габаритно-вагового контролю під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) копіювати, сканувати документи, які пред`являють водії транспортних засобів під час проведення такої перевірки, та використовувати їх як доказ під час розгляду справ про порушення законодавства;

здійснювати опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення адміністративного правопорушення, свідками якого вони були або могли бути.

Відповідно до положень ст.34 Закону від 05.04.2001 №2344-III автомобільний перевізник повинен:

- виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів;

- утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону;

- забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут;

- забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв;

- організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод;

- забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства;

- забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту;

- забезпечувати безпеку дорожнього руху;

- забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Положення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» зобов`язують автомобільних перевізників, водіїв мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Наявність виразу «інші документи, передбачені законодавством», в ч.2 ст.48 Закону №2344-III свідчить про те, що перелік документів, наведений у ст.48 Закону №2344-III, не є вичерпним.

Відповідно до ч.2 ст.49 Закону України «Про автомобільний транспорт» водій транспортного засобу зобов`язаний: мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Згідно приписів пп. "а", "б" пп.2.1 п.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, внутрішніх військ МВС, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).

Положеннями пп.2 п.2 Правил дорожнього руху України передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

У статті 1 Закону 2344-III наведені наступні терміни:

автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; автомобільний самозайнятий перевізник - це фізична особа - суб`єкт господарювання, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів на таксі без застосування праці найманих водіїв.

Таксі - легковий автомобіль, обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків, призначений для надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку.

Особливості ліцензування на автомобільному транспорті передбачені статтею 9 Закону №2344-III, відповідно до абзацу п`ятого частини четвертої якого ліцензія видається на господарську діяльність надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі.

Статтею 35 Закону №2344-III визначено, що послуги пасажирського автомобільного транспорту поділяють на послуги з перевезення пасажирів автобусами, на таксі та легковими автомобілями на замовлення. Послуги з перевезення на таксі надаються громадянам у порядку черги на стоянках таксі та на шляху прямування, а також на замовлення (звичайне, термінове, нічне) усне, письмове чи за телефоном.

Порядок перевезення на таксі та легковими автомобілями на замовлення врегульовано розділом IV Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 176 від 18.02.1997, пунктом 86 якого передбачено, що автомобільний перевізник, автомобільний самозайнятий перевізник, які здійснюють перевезення пасажирів та їх багажу на таксі, повинен дотримуватися вимог законодавства про автомобільний транспорт та захист прав споживачів. Для надання послуг таксі автомобільні перевізники, автомобільні самозайняті перевізники повинні мати зареєстровані відповідно до законодавства та обладнані відповідно до встановлених технічних вимог транспортні засоби, відповідну ліцензію.

Тобто, з наведених вище правових норм вбачається, що надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі потребує ліцензування.

Ліцензія - це документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання, який одержав ліцензію, на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності протягом визначеного строку за умови виконання ліцензійних умов. Ліцензування здійснюється у добровільному порядку виключно за волевиявленням суб`єкта господарювання.

Відповідно до пункту 3 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1001 дія цих Ліцензійних умов поширюється на суб`єктів господарювання юридичних та фізичних осіб - підприємців, які провадять господарську діяльність, зокрема з перевезення пасажирів.

Пунктом 4 Ліцензійних умов визначено, що господарська діяльність може провадитися частково за таким видом як внутрішні перевезення пасажирів на таксі.

Ліцензування перевезень автомобільним транспортом введено, зокрема, з метою забезпечення безпеки перевезень пасажирів автомобільним транспортом загального користування, запобігання дорожньому травматизму та посилання контролю за додержанням законодавства.

Тобто, суб`єкти господарювання, які бажають здійснювати діяльність з перевезень пасажирів на таксі, повинні відповідати Ліцензійним умовам та одержати ліцензію. При цьому, у розумінні Ліцензійних умов такими суб`єктами можуть бути фізичні особи - підприємці та юридичні особи, а також самозайняті автомобільні перевізники, які провадять господарську діяльність, зокрема з перевезення пасажирів на таксі.

Приписами статті 39 Закону № 2344-ІІІ встановлено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Одним з обов`язкових документів, на підставі яких виконуються перевезення пасажирів на таксі, що визначені у статті 39 Закону № 2344-III, як для фізичної чи юридичної особи, так і для автомобільного самозайнятого перевізника є ліцензія; для водія таксі - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, інші документи, передбачені законодавством України.

Отже, ліцензія є тим документом, наявність якого під час здійснення заходів державного контролю є предметом перевірки щодо дотримання вимог законодавства автомобільними перевізниками, які надають послуги з перевезення пасажирів на таксі.

Як з`ясовано вище, підставою для застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III є здійснення перевезення пасажирів на таксі без наявності відповідної ліцензії та інших документів.

Разом з тим, ані з оскаржуваної постанови, ані зі змісту акта №АР008678 не вбачається підстав, за яких контролюючий орган дійшов висновку, що транспортний засіб Renault Logan, д.н.з НОМЕР_1 , є таксі.

З наявних в матеріалах справи доказів не вбачається, що транспортний засіб, який належить позивачу, обладнаний ліхтарем оранжевого кольору, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, що на автомобіль нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків, як передбачено визначенням ст.1 Закону 2344-III.

Тобто, доказів того, що транспортний засіб, який перевірявся, є таксі та на момент здійснення перевірки надавав послуги з перевезення пасажирів на замовлення відповідачем не надано, в тому числі й до апеляційної скарги.

Крім того, суд враховує, що транспортний засіб Renault Logan, д.н.з НОМЕР_1 , переданий позивачем у прокат громадянину ОСОБА_1 , який був водієм транспортного засобу, який перевірявся 05.10.2023, що підтверджено договором прокату автомобіля від 15.07.2023 №253 (а.с.9).

Відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозяться пасажири. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що приписи статті 60 Закону № 2344-III не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.09.2023 у справі № 120/5064/22, від 12.10.2023 у справі № 280/3520/22, від 07.12.2023 у справі №620/18215/21, від 14.12.2023 року у справа № 140/6000/22.

Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що оскаржувана постанова прийнята необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а отже не відповідає критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень, у зв`язку з чим є протиправною та підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив правильне рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 травня 2024 року у справі №160/4811/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко