Справа № 320/58434/24
Суддя: Жук Р.В.
Дата ухвалення: 2025-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2025 року м. Київ справа №320/58434/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жука Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області,

Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

І. Зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач 2), в якому просить суд

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 33 від 19 вересня 2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25 грудня 1990 року, а також призначити пенсію ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку відповідно до положень статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 12 вересня 2024 року.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що він є громадянином, який постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення та має більше 30 років страхового стажу.

Також, позивач вказує, що з січня 1991 року по жовтень 1995 року працював водієм у Поліському АТП смт Поліське Поліського району Київської області та проживав у гуртожитку, по АДРЕСА_1 , яке, за твердженнями позивача, віднесено до зони безумовного (обов`язкового) відселення, тобто, загальний термін роботи та проживання у вказаній зоні складає більше 4 років.

12 вересня 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з заявою про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19 вересня 2024 року № 33 позивачу відмовлено у призначенні пенсії з посиланням на те, що ним не підтверджено факт роботи у зоні безумовного (обов`язкового) відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 2 роки, а також, що страховий стаж позивача становить 22 роки 6 місяців 14 днів, якого недостатньо для зниження пенсійного віку.

Позивач не погоджується з прийнятим відповідачем 2 рішенням, вважає його протиправними та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що, на переконання позивача, ним підтверджено факт того, що він постійно працював у зоні безумовного (обов`язкового) відселення станом на 01 січня 1993 року не менше двох років, а загальний термін роботи у зазначеній зоні складає більше 4 років.

Також позивач стверджує, що стаж роботи підтверджено записами у його трудовій книжці. При цьому, законодавством на позивача не покладено обов`язку здійснювати перевірку правильності її заповнення роботодавцем.

Зазначені вище обставини стали підставою для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача 1 у відзиві на позовну заяву послався на те, що 12 вересня 2024 року позивач звернувся до відповідача 1 з заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зі зниженням пенсійного віку, передбаченого статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За принципом екстериторіальності заяву з доданими документами було розглянути відповідачем 2 та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 12 вересня 2024 року № 33, оскільки на дату звернення документами не доведено право на даний вид пенсії.

На дату звернення позивача, як вказує представник відповідача 1, вік позивача становив 53 роки 11 місяців, необхідний страховий стаж не менше 25 років, страховий стаж позивача становить 22 роки 6 місяців 14 днів.

За результатами розгляду заяви позивача до загального страхового стажу не враховано трудову книжку НОМЕР_1 від 25 грудня 1990 року, оскільки на титульній сторінці вказана неповна дата народження; довідку № 29 від 25 липня 2024 року, оскільки в ній зазначений сам період роботи з січня 1991 року по жовтень 1995 року та не вказані номер та дата розпорядчого документу, які б виступили для підтвердження даного періоду; довідку про заробітну плату для обчислення пенсії № 30 від 25 липня 2024 року можливо врахувати після перевірки. За доданими документами до заяви не підтверджено проживання на території у зоні безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, а довідка № 05-07/598 від 09 серпня 2024 року з копіями адресних листків прибуття та вибуття щодо проживання в смт Поліське Поліського району Київської області не може слугувати для зарахування проживання, також, не враховано довідку № 169 від 04 серпня 2024 року, оскільки в ній відсутня інформація про те, до якої саме категорії належить населений пункт с. Рагівка Вишгородського району Київської області.

Тобто, як вказано у відзиві на позовну заяву, на дату звернення щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку позивачу відмовлено, оскільки на дату звернення документами не доведено право на даний вид пенсії.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача 2 у відзиві на позовну заяву послався на аналогічні обставини тим, що викладені у відзиві на позовну заяву відповідача 1, а також зазначено, що позивач набуде право на пенсію з 30 вересня 2035 року відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Копія ухвали суду 19 грудня 2024 року разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами направлені на юридичну адресу відповідачів, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 19 грудня 2024 року опублікована у Єдиному державному реєстрі судових рішень згідно вимог чинного законодавства України.

Пунктом 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Враховуючи вимоги статті 263 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з частиною другою статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у селі Рагівка Поліського району Київської області, є громадянином України, що підтверджується наданою суду копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 .

12 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зі зниженням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

До вказаної заяви позивачем додано такі документи:

1) довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру

2) паспорт;

3) військовий квиток НОМЕР_3 від 15 листопада 1998 року;

4) довідка про джерела доходів з 01 липня 2000 року (Довідка 169);

5) довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01 липня 2000 року (довідка 06-04/5 від 21 серпня 2024 року);

6) архівна довідка № 05-07/98 від 09 серпня 2024 року;

7) пам`ятка пенсіонера;

8) посвідчення постраждалого від ЧАЕС серія НОМЕР_4 від 27 серпня 1993 року;

9) трудова книжка № НОМЕР_5 від 25 грудня 1990 року.

За принципом екстериторіальності заява та додані до неї документи були розглянуті Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

За результатом розгляду заяви позивача та доданих до неї документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 19 вересня 2024 року № 33, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком з таких підстав:

- не враховано трудову книжку НОМЕР_1 від 25 грудня 1990 року, оскільки на титульній сторінці вказана неповна дата народження, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (відсутні передбачені число і місяць народження);

- довідку № 29 від 25 липня 2024 року, оскільки в ній зазначений сам період роботи з січня 1991 року по жовтень 1995 року та не вказані номер та дата розпорядчого документу, які б виступили для підтвердження даного періоду. Довідку про заробітну плату для обчислення пенсії № 30 від 25 липня 2024 року можливо врахувати після перевірки.

- за доданими документами до заяви не підтверджено проживання на території у зоні безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, а довідка № 05-07/598 від 09 серпня 2024 року з копіями адресних листків прибуття та вибуття щодо проживання в смт Поліське Поліського району Київської області не може слугувати для зарахування проживання, оскільки не відповідає Порядку № 22-1, а саме: довідка не видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями). Довідку № 169 від 04 серпня 2024 року не враховано, оскільки в ній відсутня інформація про те, до якої саме категорії належить населений пункт с. Рагівка Вишгородського району Київської області.

Так, як вбачається з наданої суду копії трудової книжки НОМЕР_1 , вона заповнена 25 грудня 1990 року на ім`я ОСОБА_1 , у графі «дата народження» зазначено « 1970».

Згідно з наявною в матеріалах справи копією довідки № 29 від 25 липня 2024 року, виданої Красятицьким споживчим товариством, ОСОБА_1 дійсно працював водієм у Поліському АТП смт Поліське Поліського району Київської області з січня 1991 року по жовтень 1995 року, про що свідчать дані книг особових рахунків по нарахуванню заробітної плати. Поліське районне споживче товариство ліквідовано відповідно до постанови № 1 п. 1 від 04 січня 1999 року Київської облспоживспілки без правонаступникам. Книги нарахування заробітної плати знаходяться на зберіганні в Красятицькому споживчому товаристві (1991 1995 роки).

Як вбачається з копії адресного листка прибуття від 15 грудня 1992 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прописаний за адресою: АДРЕСА_1 , працю водієм у Поліському АТП-11, у наданій копії листка вибуття від 01 серпня 1995 року зазначено, що позивач 10 грудня 1991 року прибув до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до наявної в матеріалах справи копії довідки № 169 від 04 серпня 2024 року, виданої Поліською селищною радою, ОСОБА_1 дійсно був зареєстрований та проживав з дати народження по ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 16 грудня 1990 року по 11 грудня 1991 року за адресою: АДРЕСА_2 . В період з 15 листопада 1988 року по 15 грудня 1990 року служив в рядах Радянської Армії.

Також, матеріалами справи підтверджено, що позивач має статус громадянина, який постійно працював або працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення (категорія 3), про що свідчить надана суду копія відповідного посвідчення серія НОМЕР_4 , виданого 27 серпня 1993 року Облдержадміністрацією.

V. Оцінка суду.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов таких висновків.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV), який набрав чинності 01 січня 2004 року, передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV.

Згідно частини першої статті 26 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Згідно з пункту 13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV, у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ) умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Частиною третьою статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 № 796-XII (далі - Закон України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ) прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, провадиться, у разі вибору цих осіб, згідно з нормами Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом України від 28 лютого 1991 року № 796-XII. Іншими словами, норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Пунктом 4 частини першої статті 11 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ передбачено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років

Статтею 55 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII, визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

У частині першій статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ зазначено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Зокрема, згідно абзацу 4 пункту 2 частини першої статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років мають право на зменшення віку на 4 роки та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років.

Відповідно до частини другої статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII, пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Отже, для застосування початкової величини зниження пенсійного віку та, відповідно призначення особі, яка постійно проживала або постійно проживає чи постійно працювала або постійно працює у зоні безумного (обов`язкового) відселення, є обов`язкове виконання наступної умови: постійне проживання або постійна робота у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

При цьому, згідно зі статтею 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку № 637).

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 1.1 розділу 1 «Загальні положення» Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Наведене в сукупності свідчить, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

У розділі 2 «Заповнення трудових книжок» Інструкції № 58 зазначені загальні вказівки, зокрема, визначено, що трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами. Заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем» кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування. До трудової книжки вносяться, у тому числі, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження. Відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Постановою Держкомтруда СРСР від 20 червня 1974 року № 162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі - Інструкція № 162), яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Абзацом 1 пункту 2.10 Інструкції № 162 визначено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Згідно з пунктом 2.11 Інструкції № 162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що підставою для неврахування трудової книжки НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 стало не зазначення на титульному аркуші числа та місяця народження останнього, а зазначення лише року народження, як « 1970».

Суд наголошує, що відповідач 2 не надав суду належних та допустимих доказів на спростування того факту, що трудова книжка НОМЕР_1 була видана не ОСОБА_1 , позивачу у справі, а іншій особі.

Водночас суд зауважує, що недоліки у заповненні трудової книжки, враховуючи наявність інших обов`язкових реквізитів, є формальним та таким, що не спричиняє втрату юридичної сили всього документу.

На переконання суду, зазначені відповідачами обставини щодо не зазначення на титульному аркуші числа та місяця народження позивача в даному випадку є формальним недоліком.

Суд також вважає за необхідне наголосити й на тому, що законодавством визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Вищевикладене дозволяє дійти висновку, що на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань про зарахування стажу) за формальні недоліки оформлення записів трудової книжки, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства.

У своїй постанові від 19 грудня 2019 року у справі № 307/541/17 Верховний суд зазначив, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, а у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

За таких підстав, суд вважає, що неврахування відповідачем 2 при вирішенні питання щодо призначення пенсії позивача трудової книжки НОМЕР_1 є протиправним та таким, що не грунтується на вимогам чинного законодавства.

Щодо не підтвердження проживання на території у зоні безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення та неврахування довідки № 169 від 04 серпня 2024 року, оскільки в ній відсутня інформація про те, до якої саме категорії належить населений пункт с. Рагівка Вишгородського району Київської області.

Відповідно до частин третьої четвертої статті 15 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Так, згідно пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року№ 1058-IV, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи: для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення; для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування; для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»)

Як вбачається з записів у трудовій книжці НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у період з 01 липня 1987 року по 25 грудня 1990 року працював членом колгоспу «Прогресс» села Рагівка Поліського району, з 27 грудня 1990 року прийнятий на роботу водія АТП ОПС та наказом № 52 від 20 жовтня 1995 року звільнений за переведенням у зв`язку з переселенням в іншу місцевість з території радіоактивного забруднення наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно постанови Ради Міністрів УРСР № 333 від 30 грудня 1989 року.

Крім того, як вже зазначалось судом, згідно довідки № 29 від 25 липня 2024 року, виданої Красятицьким споживчим товариством, ОСОБА_1 дійсно працював водієм у Поліському АТП смт Поліське Поліського району Київської області з січня 1991 року по жовтень 1995 року, про що свідчать дані книг особових рахунків по нарахуванню заробітної плати. Поліське районне споживче товариство ліквідовано відповідно до постанови № 1 п. 1 від 04 січня 1999 року Київської облспоживспілки без правонаступникам. Книги нарахування заробітної плати знаходяться на зберіганні в Красятицькому споживчому товаристві (1991 1995 роки). У копії адресного листка прибуття від 15 грудня 1992 року зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прописаний за адресою: АДРЕСА_1 , працю водієм у Поліському АТП-11, а у наданій копії листка вибуття від 01 серпня 1995 року вказано, що позивач 10 грудня 1991 року прибув до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Також у довідці № 169 від 04 серпня 2024 року, виданій Поліською селищною радою, зазначено, що ОСОБА_1 дійсно був зареєстрований та проживав з дати народження по ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 16 грудня 1990 року по 11 грудня 1991 року за адресою: АДРЕСА_2 . В період з 15 листопада 1988 року по 15 грудня 1990 року служив в рядах Радянської Армії.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 106 від 23 липня 1991 року, с. Рагівка, Поліського району Київської області відносяться до зони посиленого радіоекологічного контролю, а смт Поліське Київської області до зони безумовного (обов`язкового) відселення.

Суд також зазначає, що позивач має статус посвідчення громадянина, постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантійного добровільного відселення (категорія 30, що підтверджується наданою суду копією відповідного посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 27 серпня 1993 року Київською обласною державною адміністрацією.

Так, статтею 14 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій. До них, зокрема, належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Відповідно пункту 5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 501 від 25 серпня 1992 року (далі - Порядок № 501), який був чинним на момент видачі позивачці посвідчення, потерпілим від Чернобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на теріторіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років і відселені або самостійно переселилися з цих територій, а також постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Згідно пункту 10 Порядку № 501, посвідчення видаються громадянам, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток N 5) та громадянам, які постійно проживають або працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - не менше трьох років, - на підставі довідки встановленого зразка

Відповідно до пункту 2 Порядку № 501, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зазначені норми також закріплені у пункті 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року № 551, який був чинним на момент звернення позивача до відповідача 1 з заявою про призначення пенсії, й кореспондуються зі змістом частини третьої статті 65 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ.

Наведене в сукупності дозволяє суду дійти висновку, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами в сукупності підтверджується, що позивач має право на застосування початкової величини зниження пенсійного віку, що є підставою для додаткового зменшення йому пенсійного віку, передбаченого статтею 55 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 569/7589/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 162/760/17.

Крім того, суд наголошує, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 569/7589/17 зазначалось: «…Таким чином, право на пенсію відповідно до Закону № 796 мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Тобто, відсутність у довідці № 29 від 25 липня 2024 року номеру та дати розпорядчого документу, які б виступили підставою для підтвердження періоду роботи з січня 1991 по жовтень 1995 року, а також невидача довідки про проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) й відсутність у довідці № 169 від 04 серпня 2024 року інформації, до якої саме категорії належить населений пункт с. Рагівка Вишгородського району Київської області, не може спростувати факту його постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, що підтверджено вказаними вище письмовими доказами.

Водночас, суд зазначає, що факт проживання та праці у зонах добровільного (обов`язкового ) та гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року перевірявся відповідним органом місцевого самоврядування при видачі позивачці відповідного посвідчення серії НОМЕР_4 Київською обласною державною адміністрацією 27 серпня 1993 року.

Відповідно до статті 15 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, довідка про період проживання, роботи на цих територіях є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на час звернення до суду належність позивача до категорії осіб, потерпілих від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, сторонами не оспорювалась, а отже він має право на користування пільгами, встановленими Законом України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ.

При цьому, однією із таких пільг є зменшення віку, необхідного для призначення і виплати пенсії відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV і Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ.

Зазначена права позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 11 вересня 2019 року у справі № 205/8713/16-а, від 25 листопада 2019 року у справі № 464/4150/17, від 09 січня 2020 року у справі № 363/3976/16-а та від 06 квітня 2020 року у справі № 752/15346/17.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Водночас, зважаючи, що судом не встановлено, позивачем не доведено, а матеріалами справи підтверджено, що відповідачами документи позивача розглянуті не повно та не всебічно, без надання відповідної оцінки, зазначеним у трудовій книжці позивача записам, суд доходить висновку про передчасність позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахування ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25 грудня 1990 року, а також призначити пенсію ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку відповідно до положень статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 12 вересня 2024 року та відповідно відсутність правових підстав для їх задоволення.

В той же час, у відповідності до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 4.2 Порядку № 22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно пункту 4.3 Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Враховуючи вказані вимоги Порядку № 22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Згідно з пояснювальною запискою Фонду до проекту Постанови № 25-1 Указом Президента України від 04 вересня 2019 року № 647/2019 «Про деякі заходи із забезпечення надання якісних публічних послуг» для забезпечення належної реалізації прав осіб y сфері надання адміністративних послуг передбачено забезпечення Кабінетом Міністрів України, зокрема, спрощення процедури надання та отримання послуг. Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року № 681 «Про оптимізацію надання адміністративних послуг у сфері пенсійного забезпечення» визначено перелік державних реєстрів, відомості з яких враховуються органами Пенсійного фонду при зверненні осіб за призначенням, перерахунком, поновленням, припиненням, продовженням виплати пенсій, надбавок, допомог, доплат та компенсацій або переведенням з одного виду пенсії на інший. У зв`язку з цим постала необхідність у приведенні актів Пенсійного фонду України у відповідність до вимог чинного законодавства Єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства, централізована прозора система контролю за процесами призначення та перерахунків пенсій, мінімізація корупційних ризиків, зумовлених особистими контактами з громадянами, попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, оптимізація навантаження на працівників, розширення способів звернень до територіальних органів Пенсійного фонду України стало результатом запровадження принципу екстериторіальності щодо призначення пенсії.

Суд зазначає, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання (статті 113, 116 та 117 Конституції України).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2023 року яку залишено без змін Верховним Судом у постанові від 25 липня 2023 року у справі № 640/1873/22, відмовлено у задоволені позовних вимог до Пенсійного фонду України про визнання протиправними (такими, що не відповідають правовому акту вищої юридичної сили) та нечинними положення абзацу 13 пункту 4.2 та абзацу 2 пункту 4.3 Розділу IV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України № 13-1 від 07 липня 2014 року) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846.

Також, Верховний Суд за результатами аналізу положень статей 5, 44 Закону № 1058-IV, підпункту 2 пункту 10 Положення №280, абзацу 13 пункту 4.2 та абзацу 2, 3 пункту 4.3 Розділу IV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку №22-1 вважав за необхідне сформулювати такі правові висновки:

- правлінню Пенсійного фонду України надано право приймати у межах повноважень, передбачених законом, постанови, затверджувати положення, інструкції та інші нормативно-правові акти Пенсійного фонду України, зокрема, і щодо порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії;

- з моменту набрання чинності змін до абзацу 13 пункту 4.2 Розділу IV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку №22-1, а саме з 1 квітня 2021 року, після реєстрації заяви, зокрема і щодо перерахунку пенсії, та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу;

- рішення за результатами розгляду заяви, розподіленої за принципом екстериторіальності, у тому числі про перерахунок пенсії, приймається не пізніше 10 днів після її надходження та підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків) та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Таким чином, впровадження принципу екстериторіальності передбачає опрацювання заяв про призначення пенсій будь-яким з територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає заявник.

У даному випадку відповідно до матеріалів справи, оскаржуване рішення було прийнято саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, у зв`язку з чим, суд доходить висновку про безпідставність позовних вимог, пред`явлених до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, а також керуючись частиною другою статті 9 КАС України, доходить висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та доцільність зобов`язання відповідача 2 повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 12 вересня 2024 року, з урахуванням висновків суду, викладених в даному рішенні, а також із вчиненням необхідних дій для витребування документів, що підтверджують стаж роботи позивача, зазначений у його трудовій книжці, або інших обставин, які мають значення для розгляду заяви, у разі наявності такої необхідності.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно частини другої статті 2 КАС України справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

VI. Судові витрати.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд, керуючись частиною третьою статті 139 КАС України, вважає за доцільне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 605,60 грн.

Керуючись статтями 132, 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, місто Фастів, вулиця Саєнка Андрія, будинок 10, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, місто Харків, Майдан Свобод, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, ) про визнання протиправним та скасування, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 від 19 вересня 2024 року № 33.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 12 вересня 2024 року, з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі.

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жук Р.В.