Справа № 160/7022/25
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2025 рокуСправа №160/7022/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якому просить суд:
зобов`язати відповідача зарахувати до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років періоди роботи з 16.08.85 по 01.08.91 року, з 01.08.91 по 01.11.91 року, з 01.11.91 по 30.04.2003 року, з 05.05.2003 року по 15.09.2003 року, з 14.11.2005 року по 20.04.2007 року, з 16.07.2007 року по 18.03.2011 року, з 03.01.2012 року по 16.12.2024 року та період навчання з 01.09.86 по 28.12.88 року та повторно розглянути заяву.
В обґрунтування позову позивач посилався на протиправність оскарженого рішення, яким йому безпідставно відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років за наявності необхідного спеціального стажу, що надавало йому право на таке призначення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. Тією ж ухвалою суду запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
Відповідачі надали аналогічні за змістом відзиви на позовну заяву, в якому вказали про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на їх необгрунтованість.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що 18.02.2025 ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років.
У рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 25 років 5 місяців 6 днів. Згідно даних РЗО вислуга років 4 роки11 місяців 1 день. До страхового та спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 29.08.1985, оскільки запис про зміну «по батькові» здійснено з порушенням пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме відсутня інформація на підставі яких документів внесено зміни Також звернуто увагу, що в даних РЗО відсутній спецкод з 03.01.2012 по 11.10.2017.
Вважаючи це рішення протиправним, позивач звернувся до суду із цим позовом.
При вирішені спору суд виходить із того, що відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Загальні засади державного пенсійного забезпечення визначені в Законі України "Про пенсійне забезпечення" (далі Закон), який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Відповідно до ст. 51 Закону окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком, встановлюються пенсії за вислугу років.
Відповідно до ст. 52, пункту "е" ч. 1 ст. 55 Закону право на пенсію за вислугу років мають працівники працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати. з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років
У редакції до внесення змін в абзац перший пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на підставі Закону України від 24.12.2015 р. N 911-VIII він був викладений в редакції: "Право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.".
Рішенням Конституційного Суду України від 4 червня 2019 року N 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року N 911-VIII, та передбачено, що дані положення втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 04.09.2019 при вирішенні питання про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" ч. 1 ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи Пенсійного фонду України, зокрема і відповідач у справі, мають керуватися вказаною нормою в редакції до внесення змін Законом N 213-VIII та Законом N 911-VIII.

При цьому, згідно п. «д» ст. 56 Закону, до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

У спірному випадку станом на день звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії позивач досягла 50 років, її загальний трудовий стаж становить більше 25 років, з яких стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, складає 04 роки 11 місяців 01 день, що визнається відповідачем в спірному рішенні.

У цьому ж рішенні, відповідач не зарахував до страхового та спеціального стажу позивача період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 29.08.1985, оскільки запис про зміну «по батькові» здійснено з порушенням.

З цього приводу суд зазначає, що статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Матеріалам справи підтверджується, що факт зайнятості позивача, зокрема, з 16.08.85 по 01.08.91 року, з 01.08.91 по 01.11.91 року, з 01.11.91 по 30.04.2003 року, з 05.05.2003 року по 15.09.2003 року, з 14.11.2005 року по 20.04.2007 року, з 16.07.2007 року по 18.03.2011 року, з 03.01.2012 року по 16.12.2024 року, та навчання у період з 01.09.86 по 28.12.88 підтверджується даними трудової книжки, копією диплома НОМЕР_2 , наявними в матеріалах справи.

Таким чином, період роботи позивача на посаді, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, та навчання підтверджений належними та допустимими доказами, що, у свою чергу доводить протиправність дій відповідача щодо відмови в призначенні їй цього виду пенсії.

Між тим, зважаючи, що період навчання припав на визначений у трудовій книзі проміжок періодів роботи з 16.08.85 по 01.08.91 року суд не вбачає за необхідне зобов`язати відповідача окремо зараховувати до спеціального стажу позивача період навчання.

Із приводу посилань відповідача на недоліки трудової книжки позивача суд враховує правову позицію Верховного Суду у постановах від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Враховуючи вищезазначене, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Крім того, нормативно-правовими актами не передбачено визнання трудової книжки недійсною в разі виявлених помилок.

Крім того, суд не погоджується з посиланням відповідача на абзац другий пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, відповідно до якого положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку відповідача, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Суд вважає, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.

Таким чином, враховуючи правову позицію Верхового Суду, а також встановлені у цій справі обставини справи, суд дійшов висновку, що періоди роботи позивача з 16.08.85 по 01.08.91 року, з 01.08.91 по 01.11.91 року, з 01.11.91 по 30.04.2003 року, з 05.05.2003 року по 15.09.2003 року, з 14.11.2005 року по 20.04.2007 року, з 16.07.2007 року по 18.03.2011 року, з 03.01.2012 року по 16.12.2024 року підлягають зарахуванню до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, тоді як рішення відповідача з цього приводу як і в цілому підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявності підстав для їх часткового задоволення.

Розподіл судових витрат здійснюється за правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у повному обсязі попри часткове задоволення позову.

Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 26.02.2025 №34 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 16.08.85 по 01.08.91 року, з 01.08.91 по 01.11.91 року, з 01.11.91 по 30.04.2003 року, з 05.05.2003 року по 15.09.2003 року, з 14.11.2005 року по 20.04.2007 року, з 16.07.2007 року по 18.03.2011 року, з 03.01.2012 року по 16.12.2024 року до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.02.2025 року про призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні та зарахованих цим рішенням періодів роботи ОСОБА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна