Справа № 380/2581/25
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 рокусправа №380/2581/25
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Кухар Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

До Львівського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, Запорізька область, м. Запоріжжя, проспект Соборний, будинок, 158б;), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ) в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення №86 від 25.12.2024 Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області (Відділу перерахунків пенсій №1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, надання житлових субсидій та пільг), яким відмовлено ОСОБА_1 у переведенні із пенсії по віку на загальних підставах на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII та ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723 XII у зв`язку з відсутністю законних підстав;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області () зарахувати до стажу роботи позивача, який дає право на призначення пенсії державного службовця, відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723 XII, Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII стаж роботи - ОСОБА_1 на посадах спеціалістів у органах податкової служби (інспекції, адміністрації) ДФС, Міндоходів України за період з 14.07.1999 по день подання позову по 05.02.2025 зокрема :

З 14.07.1999 по 20.04.2017 у ДПІ (ДПА) у Личаківському районі м, Львова а саме з:

14.07.1999 на посаді старшого державного податкового інспектора відділу оподаткування фізичних осіб ДПІ у Личаківському районі м. Львова;

12.02.2001 на посаді старшого державного податкового ревізора -інспектора відділу документальних перевірок фізичних осіб ;

02.09.2005 на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора сектору документальних перевірок фізичних осіб;

23.02.2007 на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи ;

09.06.2008 на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи ;

19.03.2012 на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу податкового контролю фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб ДПІ Личаківському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби ;

24.07.2013 на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб в Державній податковій інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області;

06.02.2015 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно- перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб в Державній податковій інспекції у Личаківському районі міста Львова Головного управління ДФС у Львівській області;

02.02.2016 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно- перевірочної роботи управління податків і зборів з фізичних осіб в Державній податковій інспекції у тій же інспекції;

04.02.2016 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно- перевірочної роботи управління податків і зборів з фізичних осіб в Личаківській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Львівській області.

З 21.04.2017 по час подання позову - 05.02.2025 у Головному управлінні ДФС (ДПС) у Львівській області а саме з :

21.04.2017 на посаді старшого державного ревізора інспектора відділу контрольно - перевірочної роботи само зайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Львівській області;

24.09.2019 на посаді старшого державного ревізора - інспектора відділу контрольно - перевірочної роботи само зайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДПС у Львівській області;

15.09.2020 на посаді старшого державного ревізора-інспектора відділу планових перевірок оподаткування фізичних осіб управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області;

05.01.2021 на посаді старшого державного ревізора-інспектора відділу планових перевірок оподаткування фізичних осіб управління , податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України;

21.10.2021 на посаді старшого державного інспектора відділу планових перевірок оподаткування фізичних осіб управління податкового аудиту ;?

20.07.2022 на посаді старшого державного інспектора планових перевірок оподаткування фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб ;

24.04.2023 відповідно до частини другої статті 86 Закону України в.д. 10 грудня 2015р. №889-VIII Про державну службу припинено державну службу та звільнено з займаної посади за угодою сторін;

25.04.2023 на посаді головного державного інспектора відділу перевірок податкових агентів управління оподаткування фізичних осіб Головного управління ДПС у Львівській області за строковим призначенням на умовах визначених статтею Закону України від 12 травня 2015 року №389-VIII Провадженням воєнного стану (зі змінами) де і працює по даний час;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області перевести ОСОБА_1 з пенсії по віку на загальних підставах на пенсію державного службовця за віком відповідно доп.12 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII та ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723 з 19.12.2024 - часу подання заяви зареєстрованої за №9637 та доданими до неї документами в тому числі і Довідками виданими ГУ ДПС у Львівській області 19.12.2024 : №710-13-01-10-00-11 ; №711-13-01-10-00-11 ; №164-13- 01-10-21;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області за рахунок його бюджетних асигнувань сплачені позивачем судові витрати, а саме суми судового збору у розмірі 3633 грн. 60 коп., сплаченої позивачем при поданні позову та витрати на правничу допомогу за договором у сумі 2000,00 грн. разом у сумі 5633,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 (далі- позивач) перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 19.12.2024 позивач звернувся до Залізничного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про переведення його з пенсії по віку на пенсію за віком по іншому закону. А саме відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу», долучивши до такої заяви довідки про складові моєї заробітної плати : №710-13-01-10-00-11 від 19.12.2024, № 711-13-01-10-00-11 від 19.12.2024, №164-13-01-10-21 від 19.12.2024. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 86 від 25.12.2024 позивачу відмовлено у переході на пенсію згідно із Законом України «Про державну службу». Підставою відмови зазначено те, що відсутністю необхідного стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.». Позивач вважає дії відповідачів протиправними та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, відтак звернувся із цим позовом до суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Кухар Н.А.

Ухвалою судді від 11.02.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою судді від 11 лютого 2025 року залучено до участі в адміністративній справі №380/2581/25 третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області через канцелярію суду подало відзив на позовну заяву (вх. №17121 від 27.02.2025 )в якому просить у задоволенні позову відмовити з огляду на наступне. За даними трудової книжки позивача до стажу державної служби не було враховано період роботи з 02.10.2000 по 01.05.2016, оскільки саме з 02.10.2000 позивачу було присвоєно спеціальне звання інспектор податкової служби ІІ рангу в ДПС у Личаківському районі м. Львова. Відтак не обіймала посади, віднесені до посад державної служби, а тому зазначений період не може бути зарахований до стажу державної служби. Щодо зарахування до стажу державної служби позивача періодів роботи з 01.05.2016 зазначає таке. Аналіз положень пунктів 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII та статті 37 Закону № 3723-ХІІ свідчить, що для призначення пенсії державного службовця після 01 травня 2016 року необхідно одночасне дотримання трьох критеріїв: досягнення відповідного віку, наявність страхового стажу та стажу державної служби, набутих до 01.05.2016. Стаж державної служби після 01.05.2016, навіть на відповідних посадах, зараховується виключно до страхового стажу відповідно до статті 90 Закону № 889-VIII та не може бути врахований для цілей, передбачених статтею 37 Закону № 3723-ХІІ. Така правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 500/1404/23 та рішенням Конституційного Суду України № 3-р/2022 від 23.12.2022. У зв`язку з цим відповідач, відмовляючи у переведенні позивача на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», діяв правомірно у межах наданих повноважень, у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, неупереджено та з урахуванням усіх істотних обставин справи.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області через канцелярію суду подав пояснення по справі ( вх.17726 від 03.03.2025), де зазначило таке. Оскільки станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 не обіймала посаду державного службовця, норми пунктів 10 і 12 розділу 10 «Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889 не дотримується. У зв`язку із цим немає підстав для врахування довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Головним управлінням ДПС у Львівській області. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

Позивач є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 .

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області (м. Львів) та отримує пенсію по віку на загальних підставах, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 05.04.2023 (пенсійне посвідчення серія НОМЕР_3 ).

19.12.2024 позивач звернувся до Залізничного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про переведення з пенсії по віку на пенсію за віком по іншому закону, а саме відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу».

Заяву позивача за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 86 від 25.12.2024, прийнятим за принципом екстериторіальності, розглянуто заяву № 9637 про переведення на інший вид пенсії, а саме на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 року № 889- VIII «Про державну службу».

У рішенні зазначено, зокрема:

«Згідно документів електронної пенсійної справи ОСОБА_1 з 14.07.1999 по теперішній час працює в Державній податковій службі України Головного управління ДПС у Львівській області. Стаж роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців складає 1 рік 2 місяці 18 днів (14.07.1999 по 01.10.2000).

Зважаючи на те, що посадовим особам контролюючих органів згідно із статтею 343.1 Податкового кодексу України присвоюються спеціальні звання і відповідно, ці посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ, період роботи заявниці з 02.10.2000 по 01.05.2016р. не може бути врахованим до стажу державної служби.

Оскільки, станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 не обіймала посаду державного службовця, норми пунктів 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» не дотримуються.»

Не погоджуючись з прийнятим рішенням про відмову у призначенні пенсії, позивач звернулася до суду з позовом.

При вирішення спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (частина 1 статті 92 Конституції України).

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначаються Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).

Відповідно до Закону України "Про державну службу" № 889-VIII та постанови Кабінету Міністрів України № 622 від 14.09.2016 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до статті 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII втратив чинність Закон України "Про державну службу" № 3723-XII від 16 грудня 1993 року, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII - на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Дослідивши положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що збереження права особи на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ після 01 травня 2016 року можливе лише за умови одночасного дотримання вимог, передбачених частиною першою зазначеної статті та пунктами Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII, зокрема щодо віку, наявності страхового стажу та стажу державної служби.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 822/524/18 та постанові Верховного Суду від 02.04.2020 у справі № 687/545/17.

Аналізуючи оскаржуване рішення, суд зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду в Запорізькій області відмовлено у зарахуванні стажу роботи позивача на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, у зв`язку з присвоєння позивачу у цей період спеціальних звань.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 10.12.2015 №889-VIII, стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності цим Законом (до 01.05.2016) обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

У зв`язку з цим, для обчислення такого стажу застосовується Порядок № 283, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994.

Відповідно до п. 1 Порядку № 283 цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно з п. 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба) (в тому числі): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України Про державну службу, а також на посадах, віднесених КМУ до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком; на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання;

Відповідно до п. 4 Порядку №283 документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Додатком до Порядку № 283 передбачено Перелік державних органів колишньої УРСР, інших союзних республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на керівних посадах та посадах спеціалістів підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Згідно з додатком до Порядку №283 до стажу державної служби зараховується період роботи на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової служби та на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання

Відповідно до ч. 17 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Правовий статус, функції та засади діяльності державної податкової служби України в період роботи позивача на відповідних посадах визначалися спеціальним законом Законом України від 04 грудня 1990 року № 509-XII «Про державну податкову службу в Україні» (далі Закон № 509-XII), а з 12 серпня 2012 року Податковим кодексом України.

Відповідно до п 342.4 ст. 342 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Згідно з абз. 1, 2 п. 344.1 ст.344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

У постанові від 22 жовтня 2013 року у справі № 21-340а13 (ЄДРСР № 35667359) Верховний Суд України, посилаючись на положення Закону № 509-XII, зазначив, що посадові особи державної податкової служби, яким за результатами атестації присвоєно спеціальні звання, обіймають посади в державних органах, здійснюючи практичне виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), отримують заробітну плату з державного бюджету, а відтак є державними службовцями.

В зазначеній постанові колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ.

Також Верховний Суд України в постанові зазначив, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 вересня 1997 року №503-р «Про віднесення посад працівників місцевих державних податкових адміністрацій до відповідних категорій посад державних службовців» не є підставою для відмови у зарахуванні до стажу державної служби періоду служби у податкових органах посадових осіб, які мають спеціальне звання, оскільки зазначений акт виданий для врегулювання правового статусу працівників цих органів, що не мають спеціальних звань, та не змінює правового статусу посадових осіб податкових органів, які такі звання мають.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 46 Закону № 889-VIII та Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229 (далі Порядок № 229) що діють з 01 травня 2016 року, до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові або спеціальні звання.

Згідно з п. 5 Порядку № 229 обчислення стажу державної служби здійснюється в днях, місяцях і роках.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що період роботи позивача в органах державної податкової служби підлягає зарахуванню до стажу державної служби з метою призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Таким чином, доводи відповідача про те, що посадові особи контролюючих органів, яким присвоєно спеціальні звання, не належать до категорій посад державної служби, є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Враховуючи встановлені обставини та наведені правові норми, судом встановлено, що позивач з 14.07.1999 року по 20.04.2017 у ДПІ (ДПА) у Личаківському районі м. Львова, з 21.04.2017 по 05.02.2025 у Головному управлінні ДФС ( ДПС) у Львівській області безперервно працював в органах державної податкової служби, 05.12.1995 прийняв присягу державного службовця, при цьому позивачу присвоювались спеціальні звання. Тому суд приходить до висновку, що всі періоди роботи (служби) позивача підлягають зарахуванню до стажу державної служби.

Отже, рішення відповідача, ухвалене за результатами розгляду заяви позивача про переведення на пенсію відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, є необґрунтованим, прийнятим без урахування всіх обставин, що мають істотне значення, та непропорційним, оскільки не забезпечує належного балансу між правами особи та поставленою метою. У зв`язку з цим воно визнається судом протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У зв`язку зі скасуванням оскаржуваного рішення, процедура розгляду питання щодо призначення позивачу пенсії за нормами статті 37 Закону № 3723-ХІІ вважається незавершеною. Відтак, пенсійний орган зобов`язаний повторно розглянути заяву позивача, врахувавши висновки суду, оскільки саме до його компетенції належить визначення права на пенсію, обчислення страхового стажу та розміру пенсії. При цьому суд звертає увагу, що пенсійним органом не було надано належної оцінки спірному періоду роботи позивача як можливій складовій спеціального стажу державної служби у сукупності з іншими критеріями, що впливають на право на пенсію державного службовця та її розмір.

Крім того, позовні вимоги позивача в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області перевести ОСОБА_1 з пенсії по віку на загальних підставах на пенсію державного службовця за віком відповідно доп. 12 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII та ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723 з 19.12.2024 - часу подання заяви зареєстрованої за №9637 та доданими до неї документами в тому числі і Довідками виданими ГУ ДПС у Львівській області 19.12.2024 : №710-13-01-10-00-11 ; №711-13-01-10-00-11 ; №164-13- 01-10-21 задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними, так як пенсійним органом в цій частині жодне рішення не приймалось. Відтак суд не може підмінити цей державний орган та прийняти замість такого суб`єкта владних повноважень рішення, або ж надати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, віднесених до компетенції такого органу, адже такі дії виходять за межі визначених для суду повноважень законодавцем.

Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 та ч. 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Щодо питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження сум понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано суду: договір про надання правничих послуг від 20.01.2025 в сумі 2000 гривень; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

З огляду на наведене, враховуючи задоволення судом позову частково суд вважає, що розмір вказаних витрат підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного Фонду України у Запорізькій області 1000 грн.

Судовий збір слід стягнути з Головного управління Пенсійного Фонду України у Запорізькій області в розмірі 2422,4 грн.

Керуючись ст.ст. 90, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 86 від 25.12.2024 про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком, призначеної йому відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону № 3723-XII.

Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.12.2024 про переведення з пенсії за віком, призначеної йому відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону № 3723-XII з урахуванням висновків суду за наслідками розгляду цієї справи.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн., разом 3422,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Реквізити учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, Запорізька область, м. Запоріжжя, проспект Соборний, будинок, 158б;).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ).

СуддяКухар Наталія Андріївна