Справа № 520/20025/24
Суддя: Ширант А.А.
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 р., м. Харків cправа № 520/20025/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ширант А.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій з урахуванням уточненої позовної заяви просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у неврахуванні стажу позивача за період з січня 1986 року по грудень 1990 року відповідно до довідки № 13 від 15.05.202, виданої відкритим акціонерним товариством «Харківське автотранспортне підприємство» при здійсненні перерахунку пенсії позивачу.

2. Зобов`язати позивача здійснити з 27.09.2021 перерахунок пенсії позивачу із врахуванням вищевказаного стажу.

3. Стягнути з відповідача на користь позивача 1211,20 грн судового збору.

Процесуальні дії у справі, заяви та клопотання

Згідно зі ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Ухвалою суду від 22.07.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Позивач усунув недоліки позовної заяви у встановлений строк, в уточненій позовній заяві просить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу із врахуванням стажу за період з січня 1986 року по грудень 1990 року.

Ухвалою суду 02.08.2024 відкрито спрощене провадження по справі без виклику сторін в судове засідання та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Вказану ухвалу надіслано відповідачу до його електронного кабінету в системі "Електронний суд" та ним отримано, що підтверджено довідкою про доставку листа.

Через канцелярію суду 16.08.2024 відповідачем подано відзив на позовну заяву.

Через канцелярію суду 21.08.2024 позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву.

Заяв та клопотань від учасників справи не надходило.

Позиція позивача

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідачем при розрахунку пенсії не зараховано період з січня 1986 року по грудень 1990 року по довідці № 13 від 15.05.2021 у зв`язку з тим, що не було знайдено підприємство Відкрито акціонерне товариство "Харківське автотранспортне підприємство" (м. Харків, вул. Північна, буд. 4), тож відповідач не може здійснити відповідну перевірку та врахувати стаж та заробіток за раніше вказаний період для перерахунку пенсії.

Заперечення відповідача

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому, в обґрунтування правової позиції, зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону № 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку

Розрахунок пенсії з урахуванням заробітної плати за 60 календарних місяців підряд до 30 червня 2000 року проводиться після підтвердження відповідності даних в довідці про заробітну плату первинним документам. Згідно акту від 03.01.2023 під час перевірки Відкритого акціонерного товариства Харківське автотранспортне підприємство за адресою: м. Харків, вул. П. Свістуна, 4 (вул. Північна, 4), було виявлено, що підприємства за вказаною адресою не існує. Провести розрахунок пенсії з урахуванням заробітної плати за період з січня 1986 року по грудень 1990 року по довідці № 13 від 15.05.2021 в теперішній час підстав немає.

Обставини, встановлені судом та зміст правовідносин

Позивач 18.08.2022 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив підтвердити довідку про заробітну плату для обчислювання пенсії в період з січня 1986 року по грудень 1990 року для перерахування пенсії, Т.1, а.с. 95.

З довідки про заробітну плату від 15.05.2021 № 13 вбачається, що заробітна плата позивача, яка враховується при обчисленні пенсії склала нуль грн 23452 коп (за 1986 рік - 0,03330 грн, за 1987 рік - 0,04433 грн, за 1988 рік - 0,05252 грн, за 1989 рік - 0,05013 грн, за 1990 рік - 0,05424 грн). Перерахунок зроблено у гривні у відношенні 1:100000 відповідно до реформи 1996 року. На всі виплати нараховано страхові внески (єдиний внесок). Довідка видана на підставі особових рахунків за 1986-1990 роки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а.с. 103.

Листом відповідача від 30.08.2022 № 7937-13872/М-11/8-2000/22 позивача повідомлено наступне. До початку бойових дій управлінням контрольно-перевірочної роботи проводились перевірки по листах та службових записках відповідно до календарної черговості їх надходження. Враховуючи дію карантинних обмежень протягом 2021 року усі перевірки проводились за попереднім погодженням з підприємствами та організаціями, які видавали довідки. З метою погодження проведення перевірок 26.01.2022 на адресу Відкритого акціонерного товариства «Харківське автотранспортне підприємство» було направлено лист щодо погодження та систематизації проведення перевірок. В телефонному режимі підприємством було надано згоду на проведення таких перевірок. На теперішній час на території України діє воєнний стан, відповідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), який на сьогодні унеможливлює здійснення проведення контрольних заходів. Здійснення контрольних заходів можливо лише по тих підприємствах, які можуть надати документи для перевірки в таких умовах. На адресу Відкритого акціонерного товариства «Харківське автотранспортне підприємство» 26.08.2022 направлено листа для погодження проведення перевірки в умовах воєнного стану. У разі позитивної відповіді Відкритого акціонерного товариства «Харківське автотранспортне підприємство» перевірка відповідності первинних документів змісту довідки про заробітну плату від 15.05.2021 № 13 на гр. ОСОБА_1 за періоди з січня 1986 року по грудень 1990 року буде проведена після погодження у календарній черговості надходження запиту, у разі негативної відповіді - після закінчення воєнного стану та бойових дій, Т.1, а.с. 22-23.

Як зазначено у позовній заяві позивач 26.01.2024 повторно звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії.

Листом відповідача від 20.02.2024 № 5033-3033/М-02/8-2000/24 повідомлено позивачу, що пенсія призначена без урахування довідки про заробітну плату для обчислення пенсії №13 від 15.05.2021, у зв`язку з відсутністю підприємства за юридичною адресою, Т.1, а.с.24-25.

Сторонами не заперечується, що при призначенні пенсії не врахований стаж позивача за період з січня 1986 року по грудень 1990 року відповідно до довідки № 13 від 15.05.2021.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з бездіяльністю відповідача щодо неврахування стажу позивача за період з січня 1986 року по грудень 1990 року відповідно до довідки № 13 від 15.05.2021, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Норми права, які застосовує суд: процесуальні та процедурні положення

У Кодексі адміністративного судочинства України визначені завдання та основні засади адміністративного судочинства, зокрема вказано, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (ст. 2 КАС України).

У ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У ч.1 ст. 90 КАС України зазначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Закон України "Про адміністративну процедуру" № 2073-IX від 17.02. 2022 (далі Закон № 2073-IX) регулює відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів.

Дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час: 1) розгляду звернень осіб, що містять пропозиції, рекомендації щодо формування державної політики, вирішення питань місцевого значення, а також щодо врегулювання суспільних відносин; 2)конституційного провадження, кримінального провадження, судового провадження, виконавчого провадження (крім виконання адміністративних актів), оперативно-розшукової діяльності, розвідувальної діяльності, контррозвідувальної діяльності, вчинення нотаріальних дій, виконання покарань, застосування законодавства про національну безпеку і оборону, громадянство, надання притулку в Україні, захист економічної конкуренції, 3)державної служби, дипломатичної та військової служби, служби в органах місцевого самоврядування, служби в поліції, а також іншої публічної служби; 4) реалізації конституційного права громадян брати участь у всеукраїнському та місцевих референдумах, обирати і бути обраними до органів державної влади та органів місцевого самоврядування; 5) оскарження процедур публічних закупівель; 6) нагородження державними нагородами та відзнаками; 7) здійснення помилування; 8) здійснення оцінки впливу на довкілля (ст. 1 Закону № 2073-IX ).

Принципи адміністративної процедури є: 1) верховенство права, у тому числі законності та юридичної визначеності; 2) рівність перед законом; 3) обґрунтованість; 4)безсторонність (неупередженість) адміністративного органу; 5) добросовісність і розсудливість; 6) пропорційність; 7) відкритість; 8) своєчасність і розумний строк; 9)ефективність; 10) презумпція правомірності дій та вимог особи; 11) офіційність; 12)гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні; 13) гарантування ефективних засобів правового захисту (ст. 4 Закону № 2073-IX).

Адміністративний орган зобов`язаний діяти добросовісно для досягнення мети, визначеної законом. Адміністративний орган при здійсненні адміністративного провадження повинен діяти, керуючись здоровим глуздом, логікою та загальноприйнятими нормами моралі, з дотриманням вимог законодавства (ст. 10 Закону № 2073-IX).

Норми права, які застосовує суд: Конституція та закони

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України ( п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України).

Основний Закон України закріплює основоположні засади права громадян на соціальний захист і відносить до законодавчого регулювання механізм реалізації цього права (абз. 7 п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.06.2001 №10-рп/2001).

За Конституцією України Кабінет Міністрів України забезпечує виконання Конституції та законів України, в тому числі у сфері соціального захисту.

У ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ст.22 Закону № 1788-XII пенсії за віком призначаються довічно, незалежно від стану здоров`я.

Згідно ч.1 ст.24 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон - № 1058-IV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч.2 ст.24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до ч.3 ст.24 Закону № 1058-IV, страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом. За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Згідно ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Відповідно до ч.1 ст.56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до положень вказаної законодавчої норми, до стажу роботи зараховується також, зокрема: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю; військова служба; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі;

Згідно з ч. 1 ст. 66 Закону № 1788-XII до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону № 1058-IV нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

За приписами ст. 41 Закону № 1058-IV до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються:

1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону;

2) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Для осіб, які у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний місяць, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися і до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні, у розрахунку на кожний місяць виконання роботи. Перелік таких осіб, а також порядок визначення для них заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії встановлюється Кабінетом Міністрів України;

3) суми заробітної плати (доходу), визначені виходячи із здійсненої застрахованою особою доплати, передбаченої частиною третьою статті 24 цього Закону.

Так, відповідно до постанови КМУ від 20.04.2005 №306 "Про реалізацію абзацу другого п. 2 ст. 41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджено Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії особам, що у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць (далі - Порядок №306).

Відповідно до п.п. 1-8 Порядку № 306 дія цього Порядку поширюється на таких осіб, що до 1 липня 1998 р. отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць:

тих, що працювали в сільському господарстві, були зайняті на сезонних роботах, працювали у старательських артілях, виконували роботи (надавали послуги) за цивільно-правовими договорами та сплачували внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування;

творчих працівників (архітекторів, художників, артистів, музикантів, композиторів, критиків, мистецтвознавців, письменників, кінематографістів).

До суми заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії згідно з цим Порядком зараховуються суми виплат (доходу), з яких сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Для обчислення пенсії із врахуванням заробітної плати (доходу), що виплачена за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць (далі - робота), особа звертається із заявою до відповідного управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі в місті:

в якому зберігається пенсійна справа особи - у разі подання заяви особою, якій вже призначено пенсію;

за місцем подання заяви про призначення пенсії - у разі звернення особи за призначенням пенсії.

До заяви додаються документи, що підтверджують виплату особі заробітної плати (доходу) за результатами роботи.

Документом, що підтверджує виплату особі заробітної плати (доходу) за результатами роботи є:

для працівників старательських артілей - довідка про заробітну плату (дохід) для обчислення пенсії та трудова книжка;

для інших осіб, зазначених у п. 1 цього Порядку, - довідка підприємства, установи, організації про заробітну плату (дохід), оформлена згідно з додатком до Порядку, із зазначенням підстави для виплати заробітної плати (доходу) за результатами виконаної роботи.

Згідно з п.п. 7-9 Порядку № 306 управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі в місті не пізніше ніж через 10 днів після надходження заяви з необхідними документами приймає рішення щодо зарахування до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії суми заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, або надає вмотивовану письмову відповідь про причину відмови у здійсненні зарахування.

Заробітна плата (дохід), що підлягає зарахуванню до суми заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії, визначається шляхом ділення суми заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців виконання такої роботи.

Згідно ст.62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст.48 КЗпП України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону № 1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі Порядок № 637) за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Суд зазначає, що вищевказаний Порядок поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до п.23 Порядок № 637 документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

Згідно п.24 Порядку № 637 для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів.

Згідно п.2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" Постанова правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

За змістом п. 4.2 вказаного Порядку орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Висновки суду

При вирішенні спору суд враховує, що чинним законодавством обов`язок з`ясування відповідності розміру заробітної плати, зазначеної у довідці, покладено на органи ПФУ, а відсутність доступу до підприємства не може бути безумовною підставою для відмови у перерахунку пенсії, оскільки не підтверджує невідповідність інформації, зазначеної у довідці щодо отриманої позивачем заробітної плати, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 20.12.2018 у справі № 523/9383/16-а.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі "Ковач проти України" від 07 лютого 2008 року, пункт 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19 жовтня 2004 року, пункт 50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13 січня 2011 року, пункт 54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до ч.2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

ВАТ «Харківське автотранспортне підприємство» 15.05.2021, керуючись положеннями Порядку № 306, видано на ім`я позивача довідку про заробітну плату (дохід) для обчислення пенсії за період з січня 1986 по грудень 1990, яка фактично й слугувала підставою для звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати, зазначеної у вказаній довідці, Т.1, а.с. 103.

Як зазначає позивач у листі від 20.02.2024 № 5033-3033/М-02/8-2000/24, для перевірки та підтвердження відомостей, викладених у довідці про заробітну плату для обчислення пенсії відповідачем 03.01.2023 здійснена перевірка, під час якої виявлено, що підприємства за вказаною адресою не існує.

У відзиві на позовну заяву пенсійний орган посилаються на те, що за приписами ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

В свою чергу, положення Порядку № 306 не містять обов`язку для позивача надавати пенсійному органу разом із довідкою за формою згідно Додатку до Порядку № 306 також первинні документи, які слугували підставою для зазначення у цій довідці відомостей про його заробітну плату за 1986-1990 роки.

Таким чином, на переконання суду, перевірка достовірності виданих роботодавцями документів покладається саме на пенсійний орган, а сумніви пенсійного органу щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть слугувати підставою для відмови у врахуванні заробітної плати при призначенні чи перерахунку пенсії фізичній особі.

Враховуючи викладене, неврахування довідки № 13 від 15.05.2021, виданої відкритим акціонерним товариством «Харківське автотранспортне підприємство», порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності нарахування пенсії.

Як вже зазначалось, відповідач звертався до підприємства, яке видало довідку позивачу у 2022 році, задля її перевірки і отримав згоду підприємства на відповідну перевірку. Натомість з цього часу - з 2022 року по 2024 рік - відповідач не вчинив жодних дій задля перевірки інформації, зазначеної у довідці. І лише після повторного звернення позивача у 2024 році повідомив позивача про те, що підприємства за вказаною адресою не існує.

Суд оцінює такі дії відповідача як не своєчасні та не добросовісні, оскільки відповідач допустив невиправдану бездіяльність протягом двох років, що призвело до того, що позивач опинився у ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Отже відповідач не виконав вимоги ст. ст. 4, 10 Закону № 2073-IX (не діяв добросовісно для досягнення мети, визначеної законом - соціального забезпечення позивача згідно зі ст. 46 Конституції України, а тому допустив протиправну бездіяльність.

Вищевказане також свідчить, що відповідач не використав свої повноваження з метою, з якою це повноваження надано (пенсійне забезпечення позивача, який є пенсіонером військовослужбовцем), а тому бездіяльність відповідача не відповідає вимогам ст. 2 КАС України.

Поряд з цим суд вважає за необхідне звернути увагу на гарантоване ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на ефективний засіб юридичного захисту, під яким слід розуміти такий засіб (спосіб), що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Спосіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005р. (заява №38722/02)).

Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже в цьому випадку, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання вчинити дії після скасування його адміністративного акту.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

За таких обставин, суд вважає протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невжитті всіх розумних та достатніх засобів задля перевірки даних довідки з метою врахування стажу позивача за період з січня 1986 року по грудень 1990 року.

При цьому протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Тобто бездіяльність суб`єкта владних повноважень є такою, що порушує права та інтереси особи в тому разі, якщо такий суб`єкт повинен був вчинити, але не вчинив певних дій на реалізацію покладеної на нього компетенції.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про перерахунок пенсії із врахуванням стажу за період з січня 1986 року по грудень 1990 року.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Судові витрати

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України до судових витрат належить судовий збір. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується відповідною квитанцією.

У п. 8 ст. 139 КАС України передбачено: якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 2, 6-9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 263 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у неврахуванні стажу ОСОБА_1 за період з січня 1986 року по грудень 1990 року відповідно до довідки № 13 від 15.05.2021 при здійсненні перерахунку пенсії, виданої відкритим акціонерним товариством «Харківське автотранспортне підприємство».

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.01.2024 про перерахунок пенсії за віком з урахуванням заробітної плати, зазначеної у довідці № 13 від 15.05.2021, виданої відкритим акціонерним товариством «Харківське автотранспортне підприємство» з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

4. В задоволені інших вимог - відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судові витрати у вигляді судового збору, а саме 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України (протягом 30 днів з дати складання повного судового рішення) та набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

Cуддя А.А. Ширант