Справа № 160/27201/24
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рищенка А.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішень
10.10.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» (далі - Позивач) звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Одеської митниці (далі - Відповідач), в якій, з урахуванням уточнень, наданих у відповіді на відзив, просить:
Визнати протиправним та скасувати Рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів від 06.06.2024 р. № UA500500/2024/000316/2.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови Одеської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 06.06.2024 р. № UA500500/2024/000605.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Одеської митниці на користь Позивача судові витрати на сплату судового збору у розмірі 4 845,00 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, Позивач зазначає, що ним було заявлено митну вартість імпортованого товару (товар № 4 «Взуття на підошві з полімерних матеріалів...», арт. MLMSP-8027) за основним першим методом (за ціною договору), надавши всі необхідні документи, передбачені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України (далі МК України). Вважає, що у Відповідача були відсутні підстави, визначені частиною 3 статті 53 МК України, для витребування додаткових документів, оскільки надані документи не містили розбіжностей, ознак підробки чи неповноти відомостей. Позивач надав пояснення щодо кожного зауваження митниці, зазначеного у повідомленні від 04.06.2024 р., та надав додаткові документи, які, на його думку, підтверджували заявлену митну вартість. Вважає, що Відповідач безпідставно проігнорував надані документи та пояснення, протиправно відмовив у визнанні заявленої митної вартості за першим методом та неправомірно застосував третій метод визначення митної вартості, не обґрунтувавши неможливість застосування другого методу (за ціною ідентичних/подібних товарів), а також належним чином не обґрунтував вибір митної декларації для порівняння та саму скориговану вартість. Внаслідок цього було незаконно прийнято оскаржувані Рішення про коригування митної вартості та Картку відмови.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву.
Відповідач у встановлений строк надав відзив на позовну заяву (отримано судом 01.11.2024), в якому проти позову заперечує. Свою позицію обґрунтовує тим, що під час митного контролю та перевірки документів, поданих Позивачем, було виявлено розбіжності та невідповідності (щодо умов оплати, інформації про виробника, даних у CMR та транспортних рахунках, відсутності банківських платіжних документів на момент оформлення), що викликало обґрунтовані сумніви у правильності визначення заявленої митної вартості та стало підставою для запиту додаткових документів згідно зі ст. 53 МК України. Вказує, що надані Позивачем додаткові документи не усунули виявлені розбіжності та сумніви. Зазначає, що спрацювала автоматизована система управління ризиками (АСУР), яка також вказувала на ризики заниження митної вартості. Посилаючись на положення МК України та судову практику (зокрема, щодо обов`язку декларанта доводити митну вартість), Відповідач вважає, що мав право відмовити у визнанні митної вартості за першим методом та застосувати інший метод. Застосування третього методу та коригування митної вартості на підставі наявної в митному органі цінової інформації (МД № UA403040/2024/1353) вважає правомірним, а оскаржувані Рішення та Картку відмови такими, що прийняті відповідно до вимог законодавства. Відповідач також зазначає, що Позивачу було направлено виправлене Рішення №UA500500/2024/000316/2 замість помилково зазначеного №UA500500/2024/000315/2
Позивач надав відповідь на відзив (отримано судом 07.11.2024), в якій наполягає на своїх доводах, детально спростовуючи аргументи Відповідача щодо кожної нібито виявленої розбіжності та підтверджуючи надання всіх необхідних пояснень та документів. Позивач акцентує увагу на неправомірності переходу до третього методу без належного обґрунтування неможливості застосування другого та на недоліках обґрунтування самого коригування у рішенні митниці, посилаючись на судову практику.
Відповідач надав заперечення на відповідь на відзив (отримано судом 12.11.2024), в яких повторює свої аргументи щодо наявності розбіжностей, обов`язку декларанта доводити митну вартість та правомірності своїх дій.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до наступних висновків.
05.06.2024 р. Позивач листом № 0506/24 надав Відповідачу пояснення та частину запитуваних документів (банківський swift, прайс-лист, комерційну пропозицію, копію МД країни відправлення, договір перевезення).
06.06.2024 р. Відповідач прийняв Рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2024/000316/2 (виправлений номер), яким визначив митну вартість товару № 4 за резервним методом (зазначено третій метод, але обґрунтування посилається на ціну подібних товарів з МД № UA403040/2024/1353 від 25.03.2024) на рівні 4,027 дол. США за пару. Цього ж дня, 06.06.2024 р., Відповідачем було оформлено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2024/000605.
29.07.2024 р., користуючись правом, наданим ч. 8 ст. 55 МК України, Позивач подав Відповідачу заяву № М-2024-4748 з додатковими документами (виписка з бух. обліку, копія swift, експертний висновок ТПП, копія МД країни відправлення, прайс-лист, комерційна пропозиція, банківські документи щодо оплати перевезення, акти виконаних робіт за експедирування, платіжні доручення про оплату товару) для підтвердження заявленої митної вартості.
Вказані обставини і слугували підставою для звернення до суду із цим позовом.
При вирішені спору суд виходить із наступного.
Відносини, пов`язані з визначенням митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, регулюються главами 8, 9 розділу III Митного кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) (ч. 2 ст. 57 МК України).
Частиною 2 ст. 53 МК України визначено перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом. Судом встановлено, що Позивач разом з МД подав основні документи з цього переліку (декларацію митної вартості, контракт, інвойс, транспортні документи, страхові документи, пакувальний лист, сертифікат якості, декларацію про походження).
Частина 3 ст. 53 МК України передбачає право митного органу вимагати додаткові документи лише у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни.
Суд, проаналізувавши доводи Відповідача щодо підстав для витребування додаткових документів, зазначені у повідомленні від 04.06.2024 р., та пояснення і документи, надані Позивачем, дійшов висновку, що зазначені Відповідачем обставини не свідчать про наявність розбіжностей чи неповноту відомостей, які б ставили під сумнів достовірність заявленої за першим методом митної вартості та виправдовували витребування додаткових документів. Зокрема:
Щодо вартості пакування: умовами контракту (п. 2.3) та умовами поставки FOB Ningbo прямо передбачено включення вартості пакування до ціни товару. Отже, відсутність окремого рядка щодо пакування в інвойсі не є розбіжністю чи неповнотою відомостей.
Щодо умов оплати: зміна строку оплати у специфікації порівняно з контрактом є узгодженою сторонами зміною умов договору, а не розбіжністю, що впливає на митну вартість. Позивач надав документи, що підтверджують здійснення оплати (хоча й частково після митного оформлення, що допускається умовами).
Щодо виробника: зазначення виробника у сертифікаті якості усуває питання щодо власника товару, порушене Відповідачем, і не є розбіжністю.
Щодо транспортних документів: пояснення Позивача щодо залучення експедитора (ТОВ «ТГЛ Україна») та перевізника (ТОВ «Транс-Авіс») на підставі відповідних договорів підтверджені копією договору перевезення, наданою 05.06.2024 р.
Щодо банківських документів: їх відсутність на момент подання МД сама по собі не є безумовною підставою для відмови у першому методі, особливо за умов післяплати. Позивач надав підтвердження оплати у встановлений ч. 8 ст. 55 МК України строк.
Таким чином, суд вважає, що у Відповідача були відсутні належні та обґрунтовані підстави, визначені ч. 3 ст. 53 та ч. 6 ст. 54 МК України, для відмови у визнанні заявленої Позивачем митної вартості за першим методом. Посилання на спрацювання АСУР має рекомендаційний характер і не може бути єдиною підставою для коригування митної вартості без наявності конкретних, документально підтверджених сумнівів.
Крім того, навіть якби підстави для незастосування першого методу існували, Відповідач мав би дотриматися послідовності застосування методів, визначеної ст. 57 МК України. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
У Рішенні про коригування митної вартості № UA500500/2024/000316/2 Відповідач не навів жодного обґрунтування неможливості застосування другого методу (за ціною ідентичних або подібних товарів) перед тим, як перейти до коригування на підставі цінової інформації з бази даних (що відповідає застосуванню резервного методу з елементами інших методів). Це є порушенням вимог ст. 57 МК України.
Також, саме обґрунтування числового значення скоригованої митної вартості (4,027 дол. США/пару) у Рішенні є недостатнім. Відповідно до ч. 2 ст. 55 МК України, рішення про коригування має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (щодо числових значень, умов тощо), яка призвела до коригування, та обґрунтування числового значення скоригованої митної вартості. Посилання лише на номер МД (№ UA403040/2024/1353) без детального аналізу та доведення повної комерційної порівнянності умов поставки, кількості, комерційного рівня, країни походження, виробника, якісних характеристик товару тощо, не може вважатися належним обґрунтуванням. Судова практика, зокрема Вищого адміністративного суду України та Верховного Суду, послідовно вказує на необхідність детального обґрунтування митним органом як неможливості застосування попередніх методів, так і обґрунтованості застосованої цінової інформації при коригуванні.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суд вважає, що Відповідач не довів правомірності своїх рішень належними та допустимими доказами.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів від 06.06.2024 р. № UA500500/2024/000316/2 та Картка відмови Одеської митниці в прийнятті митної декларації... від 06.06.2024 р. № UA500500/2024/000605 є протиправними та підлягають скасуванню.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд вказує таке.
Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. ч. 1-7 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду надано копії наступних документів:
1) Довіреність №01/01/24-ЮГ від 01.01.2024, видану на ім`я адвоката Адвокатського об`єднання «АЛЬЯНС» ОСОБА_1 ;
2) Договір №08/02-19/1 про надання правової (правничої) допомоги від 08.02.2019 (далі Договір);
3) Додаткова угода від 01.10.2024 №01/10/24 до Договору;
4) Акт здавання-приймання наданих послуг від 31.10.2024 до Договору;
5) Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №3633 від 14.04.2023 на ім`я Гусак Юлії Вікторівни;
6) Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом АО «АЛЬЯНС» Гусак Юлією Вікторівною;
7) платіжна інструкція №207766 від 06.11.2024 на суму 838000,00 грн;
8) платіжна інструкція №207767 від 06.11.2024 на суму 162000,00 грн;
Згідно п. 1.1. Договору №08/02-19/1 про надання правової (правничої) допомоги від 08.02.2019 об`єднання зобов`язується надавати клієнту правову (правничу) допомогу на умовах та у порядку, зазначених у цьому договорі, а клієнт зобов`язується приймати та оплачувати надану об`єднанням правову (правничу) допомогу на умовах та у порядку, зазначених у цьому договорі.
Відповідно до п. 3.1 Договору за надання об`єднанням правової (правничої) допомоги за цим договором клієнт щомісячно сплачує об`єднанню гонорар, розмір якого визначається за згодою сторін залежно від обсягу правової (правничої) допомоги, наданої об`єднанням клієнту у звітному місяці, та зазначається в акті здавання приймання наданих послуг за звітний місяць, підписаному обома сторонами.
Пунктами 4, 5 Додаткової угоди передбачено, що після надання об`єднанням послуг у судах кожної із судових інстанцій сторони підписують протокол про виконання робіт (надання послуг), в якому зазначають номер справи та вартість послуг. У випадку підписання протоколу про виконання робіт (надання послуг) сторони визнають, що послуги надані об`єднанням у повному обсязі, сторони не мають жодних претензій та зауважень з приводу наданих об`єднанням послуг. Оплата послуг здійснюється клієнтом в межах щомісячного гонорару за відповідний календарний місяць.
Відповідно до акта здавання-приймання наданих послуг від 31.10.2024 позивачу за жовтень 2024 року надано послуги на суму 1242000,00 грн.
Вирішуючи питання про обґрунтованість та пропорційність заявлених до відшкодування витрат суд зазначає, що в результаті коригування митної вартості товару позивача розмір митних платежів значно збільшився, що є безпосереднім погіршенням майнового становища позивача. Відповідно, результат наданої правової допомоги призвів до відновлення майнового становища позивача. Суд вважає такий розмір витрат обґрунтованим та пропорційним наданій правовій допомозі та результату розгляду справи.
Порівняння відповідача розміру витрат на адвоката із прожитковим мінімумом для працездатних осіб та мінімальною заробітною платою судом відхиляються в зв`язку з їх нерелевантністю. Відповідачем не обґрунтовано необхідність обчислення гонорару адвоката в цій справі в наведених величинах, при цьому не наведено власний результат їх застосування конкретну кількість прожиткових мінімумів або мінімальних заробітних плат, які були б співмірними. Суд наголошує на тому, що саме відповідач повинен був довести неринковість та неспівмірність заявлених до відшкодування витрат, чого останнім не зроблено, в т.ч. не надано прикладів судової практики для визначення ринкової вартості тотожних юридичних послуг, не здійснено порівняння з мінімальними (рекомендованими) ставками гонорару адвоката, не обґрунтовано зменшення розміру витрат на адвоката будь-яким іншим чином.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги співмірність складності справи із заявленим до відшкодування розміром витрат на адвоката, результат розгляду справи у вигляді задоволення позову повністю, вплив судового рішення на майновий стан позивача суд вважає розмір витрат на професійну правничу допомогу в цій справі обґрунтованим та пропорційним, в зв`язку з чим стягує їх розмір з відповідача.
Також, при зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 4 845,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 02.10.2024 року № 359530.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, сплачений позивачем судовий збір у сумі 4 845,00 грн підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправним та скасувати Рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів від 06.06.2024 р. № UA500500/2024/000316/2.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови Одеської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 06.06.2024 р. № UA500500/2024/000605.
Стягнути з Одеської митниці (ідентифікаційний код 44005631) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» (ідентифікаційний код 30487219) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 845 (чотири тисячі вісімсот сорок п`ять) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені ст. 295 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А. Ю. Рищенко