Справа № 140/9381/24
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2025-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року ЛуцькСправа № 140/9381/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Волдінера Ф.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів в частині та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_2 , відповідач), відповідно до якого просить суд:

1) визнати протиправними та скасувати пункт 3 наказу №591 (з основної діяльності) від 09.05.2023, яким на підполковника ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «сувора догана»;

2) здійснити перерахунок грошового забезпечення згідно з пункту 4 розділу ХVI наказу МО України №260 від 07.06.2018;

3) визнати протиправними та скасувати пункт 5 наказу №829 (з основної діяльності) від 15.06.2023, яким прийнято рішення про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді «догана» за порушення вимог абзацу 5 статті 11, статті 16, абзацу 1 статті 74, абзацу 9, 15 статті 75 Статуту Внутрішньої служби Збройних сил України;

4) скасувати пункт 8 наказу №829 (з основної діяльності) від 15.062023, яким вирішено здійснити перерахунок грошового забезпечення у частині пункту 5 даного наказу;

5) зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 шляхом видання відповідного наказу повернути підполковнику ОСОБА_2 грошові кошти (частки премії) не виплаченої у зв`язку з накладенням дисциплінарних стягнень наказами №591 (з основної діяльності) від 09.05.2023, №829 (з основної діяльності) від 15.06.2023.

Позов обґрунтований тим, що 09.04.2023 відповідачем - командиром в/ч НОМЕР_1 командиром військової частини НОМЕР_1 , виданий наказ №99 (по стройовій частині) про те, що підполковник ОСОБА_1 звільнений з займаної посади начальника озброєння заступника начальника логістики військовій частині НОМЕР_1 та зарахований у розпорядження

командира військової частини НОМЕР_3 з утриманням на всіх видах забезпечення та у списках особового складу НОМЕР_4 окремої механізованої ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ).

Тобто фактично цим наказом командир військової частини НОМЕР_1 не чекаючи передачі підполковником ОСОБА_1 посади та справ іншій особі увільнив остатнього від виконання службових обов`язків за займаною посадою, розуміючи що відповідно до абз. 21 п. 116 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» підполковник ОСОБА_1 продовжує проходити військову службу, але при цьому виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, у розпорядженні якої він перебуває, тобто командира в/ч НОМЕР_3 .

Нормою ст.55 підрозділу ІІ розділу ІІІ Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначені права командира полка (бригади) накладати дисціплінарні стягнення на підлеглих військовослужбовців.

Припис ст. 31. Статуту Внутрішньої служби ЗСУ визначає, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Нормою ст. 32. абз 4 Статуту Внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що за своїми військовими званнями полковники, капітани 1 рангу, бригадні генерали, командири, генерал-майори, контр-адмірали, генерал-лейтенанти, віце-адмірали є начальниками - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовець, який має військове звання підполковник є старшим офіцером.

Оскільки підполковник ОСОБА_1 09.04.2023 звільнений з посади начальника озброєння - заступника начальника логістики військовій частині НОМЕР_1 , та зарахований у розпорядження командира в/ч НОМЕР_3 , командир військової частини НОМЕР_1 перестав бути для підполковника ОСОБА_1 начальником як за посадою, так і за військом званням, у зв`язку з чим втратив повноваження накладати дисциплінарні стягнення. Ці права начальника набув командир військової частини НОМЕР_3 , у розпорядження якого зарахований позивач (абз 21 п. 116 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України»).

Проте, після звільнення підполковника ОСОБА_1 з посади у військовій частині НОМЕР_1 , відповідачем - командиром цієї військової частини, всупереч ст.55 ст. 83 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України тобто протиправно видано декілька наказів, якими на позивача накладені дисціплінарні стягнення.

Вважає такі накази відповідача протиправними. З метою захисту порушених прав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді від 16.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування цієї позиції зазначив, що наказом командира Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України №106 від 05.04.2024 підполковника ОСОБА_2 звільнено з займаних посад та зараховано в розпорядження командира Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України. Цим же наказом визначено утримання ОСОБА_2 на всіх видах забезпечення та у списках особового складу НОМЕР_4 окремої механізованої Степової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України.

На підставі наказу командира Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України наказом командира військової частини НОМЕР_1 №99 від 09.04.2023 підполковника ОСОБА_2 звільнено з займаних посад та зараховано в розпорядження командира Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України та визначено утримання ОСОБА_2 на всіх видах забезпечення та у списках особового складу НОМЕР_4 окремої механізованої Степової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного командира (начальника) військової частини, у списках якої він перебуває, з дня, що настає за днем звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено (до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду).

Так зазначає, що командир військової частини НОМЕР_1 мав законне право притягувати

до дисциплінарної відповідальності офіцера запасу ОСОБА_1 .

Щодо проведення службового розслідування комісією без повноважень, відповідач зазначає таке.

Відповідно до положень ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування.

Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 за №608 службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено комісії або військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Заборона проводити службове розслідування щодо колишнього командира (начальника), як про це зазначає відповідач, законодавством не передбачена.

На підставі викладеного вище, просить відмовити повністю у задоволені позову.

Позивач надав суду відповідь на відзив, згідно якої не погодився з аргументами відповідача та підтримав заявлені позовні вимоги.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

05.04.2023 року, підполковник ОСОБА_1 наказом командира військової частини НОМЕР_3 №106 звільнений з займаної посади начальника озброєння - заступника начальника логістики військовій частині НОМЕР_1 та з 09.04.2023 року зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 .

При цьому у наказі командира в/ч НОМЕР_3 визначено утримувати підполковника ОСОБА_2 на всіх видах забезпечення та у списках особового складу НОМЕР_4 окремої механізованої ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ).

На виконання зазначеного наказу командира в/ч НОМЕР_3 , командиром в/ч НОМЕР_1 09.04.2023 виданий наказ №99 (по стройовій частині) п. 10 якого визначено звільнити підполковника ОСОБА_1 із займаної посади у військовій частині НОМЕР_1 та зарахувати у розпорядження командира ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_3 ) та утримувати на всіх видах забезпечення та у списках особового

складу НОМЕР_4 окремої механізованої ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ).

В ході службового розслідування встановлено факти порушення інструкції з діловодства посадовими особами військової частини НОМЕР_1 . Своїми діями підполковник ОСОБА_3 та підполковник ОСОБА_4 , вилучивши накази в службі діловодства військової частини НОМЕР_1 , перевищили посадові обов`язки та порушили пункти 1.12.1 та 1.12.2 наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 №124 «Про затвердження Інструкції з діловодства у Збройних Силах України» згідно яких служба діловодства військової частини здійснює реєстрацію та веде облік документів внутрішніх служб військової частини.

Так, 09.05.2023 командиром в/ч НОМЕР_1 прийнято наказ «Про результати службового розслідування за фактом порушення порядку діловодства у військовій частині НОМЕР_1 », яким притягнуто підполковник ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього накладення дисциплінарного стягнення «Сувора догана».

Також, 15.06.2023 командиром в/ч НОМЕР_1 прийнято наказ «Про результати службового розслідування з`ясування причин та обставин виникнення надлишку майна служби ракетно-артилерійського озброєння, виявленого під час щорічної планової інвентаризації 2023 року», яким за порушення вимог абзацу 5 статті 11, статті 16, абзацу 1 статті 74, абзаців 9, 15 статті 75 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України притягнуто начальника озброєння - заступника начальника логістики військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 до дисціплінарної відповідальності та застосувати до нього накладання дисціплінарного стягнення «ДОГАНА».

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Спірні відносини, що склались між сторонами, врегульовані Законами України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу», від 24.03.1999 №551-XIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», від 24.03.1999 №548-XIV «Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України», від 24.03.1999 №550-XIV «Про Статут гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України», Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII).

Згідно із частиною першою статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частинами другою-четвертою статті 2 Закону №2232-XII передбачено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений у Положенні про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженому Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до пункту 4 розділу І Положення №1153/2008 громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ).

Відповідно до правових норм, зазначених в статтях 4, 6 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Відповідно до статті 26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Разом з тим, сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ, у редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Приписами статей 1 та 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна досягається, зокрема, й шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України (стаття 3 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».

Згідно із частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Положеннями статті 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б)догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-95 Дисциплінарного статуту ЗСУ.

Відповідно до вимог статті 83 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Частиною першою статті 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу (частина перша статті 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць (частина третя статті 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування (частина четверта статті 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Порядок проведення службового розслідування врегульований нормами розділу ІІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (далі - Порядок №608, у редакції на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування.

Особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Відповідно до пункту 1 розділу ІV Порядку Порядок №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника.

Згідно вимог пункту 9 розділу ІІІ Порядку №608 посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

В свою чергу, згідно пункту 3 розділу ІV військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

Правовими нормами розділу V Порядку №608 визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Відповідно до пунктів 1 та 2 розділу VІ Порядку №608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Аналогічні норми закріплені також і в статті 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ, яка окрім права командира прийняти рішення про накладення дисциплінарного стягнення на військовослужбовця, вину якого повністю доведено, також передбачає, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно із пунктом 2 розділу VІ Порядку №608 наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник). У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

За приписами статті 87 Дисциплінарного статуту ЗСУ дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення. При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може передувати проведення службового розслідування.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з виданням 09.04.2023 року, наказу №99 (по стройовій частині) про звільнення підполковника ОСОБА_1 з займаної посади начальника озброєння - заступника начальника логістики військовій частині НОМЕР_1 та зарахуванням у розпорядження командира в/ч НОМЕР_3 з утриманням на всіх видах забезпечення та у списках особового складу НОМЕР_4 окремої механізованої ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ).

Таким чином командир військової частини НОМЕР_1 з 09.04.2023 втратив повноваження безпосереднього начальника, визначені ст.55 підрозділу ІІ розділу ІІІ Дисциплінарного статуту Збройних Сил України накладати дисциплінарне стягнення на підполковника ОСОБА_1 , при цьому ці повноваження відповідно до абз. 21 п.116 Положення «Про проходження військової служби громадянами України у Збройних Силах України» набув командир в/ч НОМЕР_3 , у розпорядження якого був підполковник ОСОБА_1 зарахований.

Також, суд звертає увагу, що всупереч п. 1 та п. 3 розділу IV Наказу МО України № 608 від 21.11.2017 року, яким затверджений «Порядок проведення службового розслідування у ЗСУ» тимчасово виконуючим обов`язки заступника командира бригади начальника артилерії підполковником ОСОБА_6 до підполковника ОСОБА_1 суть справи не була доведена, пояснення не відібрані, що свідчить про відсутність всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення.

Таким чином з викладених правових підстав, суд дійшов висновку про скасування пункту 3 наказу № 591 (з основної діяльності) від 09.05.2023, яким на підполковника ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «сувора догана» та визнання протиправним та скасування пункту 5 наказу № 829 (з основної діяльності) від 15.06.2023, яким прийнято рішення про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді «догана» за порушення вимог абзацу 5 статті 11, статті 16, абзацу 1 статті 74, абзацу 9, 15 статті 75 Статуту Внутрішньої служби Збройних сил України.

Щодо вимог позивача в частині зобов`язання військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення згідно з пункту 4 розділу ХVI наказу МО України № 260 від 07.06.2018; повернути підполковнику ОСОБА_2 грошові кошти (частки премії) не виплаченої у зв`язку з накладенням дисциплінарних стягнень наказами № 591 (з основної діяльності) від 09.05.2023, № 829 (з основної діяльності) від 15.06.2023, скасувати пункт 8 наказу № 829 (з основної діяльності) від 15.062023, яким вирішено здійснити перерахунок грошового забезпечення у частині пункту 5 даного наказу, суд вважає їх передчасними та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на те, що вказаним рішенням суду скасовано накази про результати службового розслідування і відсутні підстави вважати, що після виконання рішення суду будуть порушенні права позивача на отримання грошового забезпечення у розмірі, встановленому діючим законодавством України.

Суд наголошує, що судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.

Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.

Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 72-77, 244-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу №591 (з основної діяльності) від 09.05.2023, яким на підполковника ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «сувора догана».

Визнати протиправним та скасувати пункт 5 наказу №829 (з основної діяльності) від 15.06.2023, яким прийнято рішення про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді «догана» за порушення вимог абзацу 5 статті 11, статті 16, абзацу 1 статті 74, абзацу 9, 15 статті 75 Статуту Внутрішньої служби Збройних сил України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_6 ).

Суддя Ф. А. Волдінер