Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2025-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
номер провадження №3Д/380/15/25
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

23 травня 2025 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мричко Н.І., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 - Романенка Олега Володимировича про забезпечення позову

встановив:

22.05.2025 до Львівського окружного адміністративного суду до подання позовної заяви надійшла заява представника ОСОБА_1 - Романенка Олега Володимировича про забезпечення позову шляхом:

- заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 до військової частини з метою проходження військової служби в Збройних Силах України до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

Заяву про забезпечення позову обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 14.05.2025 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) із заявою про надання йому відстрочки від мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як особа, яка здійснює постійний догляд за матір`ю, особою з інвалідністю ІІ групи, внаслідок психічного розладу. До зачви надав повний пакет документів, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560. Вказує, що раніше вже мав відстрочку від мобілізації.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) не розглянувши в законний спосіб його заяву, не повідомивши про рішення за результатами розгляду його заяви, скерував ОСОБА_1 на медичний огляд ВЛК для визначення придатності до військової служби та після завершення такого огляду йому було вручено повістку на відправку. Станом на 21.05.2025 ОСОБА_1 утримується в сулжбовому приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ).

Заявник зазначає, що особа яка має право на відстрочку не повинна підлягати призову на військову службу під час мобілізації. За наведених осбавин заявник вважає, що якщо ОСОБА_1 , буде призвано на військову службу під час мобілізації в особливий період, він набуде юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію права на відстрочку, а також унеможливить виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, оскільки надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації особі, яка вже є військовослужбовцем є неможливим.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи подані заявником матеріали, суд вважає за можливе розглянути відповідну заяву без повідомлення учасників справи.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову суддя виходила з такого.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені вказаною статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Зазначені підстави є оціночними, а тому містять небезпеку застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям вказаної статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до негативних правових наслідків для позивача та/чи відповідача, а також інших осіб, що не є сторонами провадження.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

У зв`язку з цим необхідно, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач, співмірним з позовними вимогами та чи відповідає він меті і завданням правового інституту забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані у вказаній Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі Пантелеєнко проти України зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Своєю чергою, у рішенні від 31.07.2003 у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Салах Шейх проти Нідерландів, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Відтак, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Суддя зазначає, що заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 до військової частини з метою проходження військової служби в Збройних Силах України до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі. На обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову, заявник серед іншого зокрема вказав, що позивача може бути призвано на військову службу під час мобілізації, в особливий період, як наслідок він набуде нового юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію права на відстрочку, а також унеможливить виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, оскільки надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації особі, яка вже є військовослужбовцем, є неможливим.

На переконання судді ймовірна можливість настання негативних наслідків чи порушення прав ОСОБА_1 , в майбутньому не може визнаватись достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, позаяк відповідно до вимог пункту 60 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, до ухвалення комісією рішення (про відстрочку чи про відмову у наданні відстрочки) військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Отож, наведені доводи заявника не свідчать про конкретні негативні наслідки невідворотного характеру, які можуть спричинити порушення прав його довірителя в такій мірі, що для їх відновлення необхідно було б докласти значних зусиль, або захист цих прав був би неможливий без вжиття судом заходів забезпечення позову.

Крім того, за змістом пункту 56 Положення про підготовку та проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затверджене постановою Кабінету Міністрів від 21.03.2002 №352, оповіщення громадян про призов на строкову військову службу та їх прибуття на призовні дільниці здійснюється за розпорядженнями керівників районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за формою згідно з додатком 17. Конкретні строки явки до призовних дільниць установлюються районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки в повістках за формою згідно з додатком 18, вручення яких проводиться через відповідні органи місцевого самоврядування, керівників підприємств, установ, організацій, у тому числі закладів освіти, незалежно від підпорядкування і форми власності. Повістки громадянам можуть також вручатися безпосередньо посадовими особами районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

З наведеного слідує, що повістка є засобом оповіщення військовозобов`язаної особи для її прибуття на вказану дату до територіального центру комплектування.

Натомість, заявник не надав доказів суду щодо вручення ОСОБА_1 повістки, якою визначено обов`язкову явку до призовної дільниці з метою його мобілізації чи будь-яких інших дій для призову заявника на військову службу за мобілізацією, а тому твердження заявника про те, що невжиття судом заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення за його майбутнім позовом є нічим не підтвердженими та базуються на припущеннях.

Більше того, нерозгляд документів про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не означає автоматичного призову заявника на військову службу та набуття ним статусу військовослужбовця.

Суддя звертає увагу, що матеріали долучені до заяви про забезпечення позову не містять доказів щодо вчинення ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) дій стосовно ОСОБА_1 щодо призову його на військову службу під час мобілізації, згідно Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Таким чином, суддя не вбачає достатніх підстав, які б вказували на необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб та даних, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам ОСОБА_1 , захист яких стане взагалі неможливим без вжиття таких заходів, або ж для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Підсумовуючи викладене, суддя дійшла висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 150-152, 154, 248, 256, 294 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - Романенка Олега Володимировича про забезпечення позову - відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Мричко Н.І.