Справа № 420/12611/25
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції, про визнання протиправною та скасування довідки, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати Довідку Національного агентства з питань запобігання корупції від 11.04.2025 року № 257/25 про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2023 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , начальником 6-го відділу (сервісної служби) управління протидії кіберзлочинам в Одеській області.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 420/12611/25 за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції, про визнання протиправною та скасування довідки, визначено, що справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, обставини, якими обґрунтовано позовні вимоги, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пунктів 2, 7 частини першої статті 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір, як публічно-правовий. Проте, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Зокрема, предметом позову у даній справі є Довідка Національного агентства з питань запобігання корупції від 11.04.2025 року № 257/25 Про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2023 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , начальником 6-го відділу (сервісної служби) управління протидії кіберзлочинам в Одеській області.

Так, суд акцентує, що предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав/ охоронюваних законом інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Згідно з п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Закон України "Про запобігання корупції" визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про запобігання корупції" встановлено, що Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Повноваження та права Національного агентства безпосередньо регламентовані ст. 11 та 12 Закону України "Про запобігання корупції".

Відповідно до п. 7-1 ч. 1 ст. 11 Закону № України "Про запобігання корупції"до повноважень Національного агентства належать здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій суб`єктів декларування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя суб`єктів декларування.

Частинами ч. 1, 2, 3 ст. 51-1 Закону України "Про запобігання корупції" визначено, що Національне агентство проводить щодо декларацій, поданих суб`єктами декларування, такі види контролю:

1) щодо своєчасності подання;

2) щодо правильності та повноти заповнення;

3) логічний та арифметичний контроль.

Національне агентство проводить повну перевірку декларацій відповідно до цього Закону.

Порядок проведення передбачених цієї статтею видів контролю, а також повної перевірки декларації визначається Національним агентством.

Порядок проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затверджений наказом Національного агентства від 29.01.2021 № 26/21, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2021 року за № 158/35780 (далі - Порядок № 26/21).

Відповідно до п.1, 2 розділ III Порядку 26/21 складовими предмета повної перевірки є:

1) з`ясування достовірності задекларованих відомостей;

2) з`ясування точності оцінки задекларованих активів;

3) перевірка на наявність конфлікту інтересів;

4) перевірка на наявність ознак незаконного збагачення чи необґрунтованості активів.

Декларація, залежно від показника рейтингу ризику декларації, перевіряється за такими етапами:

1) визначення декларації, яка може бути перевірена автоматизовано;

2) перевірка відомостей, що зазначені або повинні бути зазначені у декларації, яка може бути перевірена автоматизовано, програмними засобами Реєстру (далі - автоматизована перевірка) відповідно до розділу IV цього Порядку;

3) повна перевірка уповноваженою особою декларації, яку не може бути перевірено автоматизовано або якою не пройдено автоматизовану перевірку (далі - повна перевірка) відповідно до розділу V цього Порядку.

Пунктом 1 розділу IV Порядку 26/21 визначено, що за результатами проведення повної перевірки, у тому числі повторної, уповноважена особа складає та підписує довідку про результати проведення повної перевірки декларації (далі - довідка) у двох примірниках, один з яких після погодження відповідно до пункту 3 цього розділу надсилається суб`єкту декларування.

Пунктом 2 розділу IV Порядку 26/21 визначено, що довідка містить таку інформацію:

підстави для проведення повної перевірки;

дату початку та завершення строку повної перевірки;

відомості про результати автоматизованого розподілу (повторного автоматизованого розподілу, якщо він проводився);

джерела інформації, що були використані під час проведення повної перевірки;

перелік запитів, на які на дату завершення строків проведення повної перевірки не отримано відповіді;

виявлені неточні та недостовірні відомості у декларації, неточність оцінки задекларованих активів, встановлені ознаки конфлікту інтересів, незаконного збагачення або необґрунтованості активів, з наведенням відповідного обґрунтування та посиланням на джерела інформації, врахування пояснень суб`єкта декларування (у разі їх надання);

висновок за результатами проведення повної перевірки.

У довідці також зазначаються відомості, які не були перевірені, із зазначенням причин неможливості проведення їх перевірки.

В оскаржуваній довідці міститься висновок про те, що за результатами повної перевірки декларації, щорічної за 2023 рік (виправленої), унікальний ідентифікатор документа 93-4681-ad0a-99c419a109bf, поданої ОСОБА_1 , начальником 6-го відділу (сервісної служби) управління протидії кіберзлочинам в Одеській області, встановлено, що суб`єкт декларування вказав у декларації недостовірні відомості (п.п. 4.1 п. 4. п.п. 5.1, 5.2 п. 5 розділу 3.1 цієї Довідки) та неточні відомості (пп. 1-3, п.п. 4.2 п. 4, п.п. 5.3, 5.4 п. 5, пп. 6, 7 розділу 3.1 цієї Довідки), чим не дотримав вимоги пп. 1, 2, 3, 7, 8, 8, 10 ч. 1 ст. 46 Закону.

Також, у довідці зазначено, що у діях суб`єкта декларування встановлено ознаки правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України.

Пунктом 6 розділу IV Порядку 26/21 визначено, що у разі виявлення за результатами проведення повної перевірки ознак корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, за яке передбачено кримінальну відповідальність, уповноважена особа, яка проводила повну перевірку, упродовж 5 робочих днів з наступного робочого дня за днем погодження довідки складає та підписує відповідний обґрунтований висновок у двох примірниках.

Обґрунтований висновок містить таку інформацію:

підстави для проведення перевірки;

дату початку та завершення строку перевірки;

відомості про результати автоматизованого розподілу (повторного автоматизованого розподілу, якщо він проводився);

виявлені порушення, обґрунтування відповідних висновків, у тому числі посилання на матеріали, які стали підставою для висновку, та врахування пояснень суб`єкта декларування (у разі їх надання);

висновок за результатами проведення перевірки.

Обґрунтований висновок одразу після підписання уповноваженою особою передається на погодження керівнику відповідного рівня, який погодив довідку, або особі, яка виконує його обов`язки.

Керівник відповідного рівня, який погодив довідку, або особа, яка виконує його обов`язки, погоджує обґрунтований висновок в строк не пізніше 5 робочих днів з наступного робочого дня за днем його підписання уповноваженою особою.

Після погодження обґрунтованого висновку його затверджує Голова Національного агентства або заступник Голови Національного агентства. Затверджений обґрунтований висновок разом із відповідними матеріалами надсилається органу досудового розслідування або прокурору з урахуванням положень статей 216, 480, 480-1, 482-2 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 51-1 Закону №1700-VII проведення контролю та перевірки декларацій, а також рішення, прийняті за їхніми результатами, не перешкоджають проведенню досудового розслідування та судового провадження у порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Проте суд зацвяхує, що ані положення Закону №1700-VII, ані Порядок 26/21 не встановлюють можливість оскарження довідки або обґрунтованого висновку.

Отже, спеціальними законодавчими та підзаконними актами не передбачено можливість та порядок оскарження прийнятих актів НАЗК за результатами проведення повної перевірки декларацій.

Відтак, зважаючи на вище викладене, суд доходить висновку, що довідка та обґрунтований висновок НАЗК складені за результатами здійснення повної перевірки декларації по суті фактично є формою акта перевірки, який складається за наслідками здійснених заходів контролю відповідними контролюючими органами, та які, при цьому, не породжують правових наслідків, та не мають зобов`язального характеру для осіб, що перевіряються, натомість є лише документами-носіями доказової інформації про виявлені порушення.

Окрім того, за наслідками виявлених у ході повної перевірки декларації порушень суб`єкт декларування підлягає, в залежності від виду та наслідків цих порушень, дисциплінарній, адміністративній чи кримінальній відповідальності, та, як наслідок, в межах відповідного провадження про притягнення до відповідальності, може спростовувати певні висновки НАЗК.

Таким чином, враховуючи наведене, суд доходить висновку, що довідка та обґрунтований висновок не можуть бути предметом судового спору, тобто справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, суд зазначає, що поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, у цій справі слід тлумачити в контексті частини третьої статті 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію не лише адміністративних судів, а взагалі не підлягають судовому розгляду.

Такий спір не підпадає під юрисдикцію не лише адміністративних судів, а взагалі не підлягають судовому розгляду.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 813/5892/15 (провадження № 11-132апп20).

При цьому, Велика Палата Верховного Суду акцентувала, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Враховуючи зазначене, суд доходить до висновку, що суд першої інстанції, розглянувши цей спір по суті заявлених позовних вимог, дійшов помилкового висновку про те, що цей спір належить до юрисдикції адміністративних судів.

Такий спір не підпадає під юрисдикцію не лише адміністративних судів, а взагалі не підлягають судовому розгляду.

Отже, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі № 420/12611/25 за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції, про визнання протиправною та скасування довідки.

Керуючись ст.ст. 19, 238, 241, 248, 256, 294, 295, 297 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі № 420/12611/25 за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції, про визнання протиправною та скасування довідки.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку і у строки, встановлені статтями 295, 297 КАС України.

Суддя Ю.В.Харченко

.

22.05.25.