Справа № 380/1843/25
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2025-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/1843/25 пров. № А/857/13250/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Носа С.П.;

суддів: Кухтея Р.В., Шевчук С.М.;

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року у справі № 380/7095/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя у І інстанції Грень Н.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

30 січня 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся у Львівський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач-1), Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач-2), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягала у не направленні позивача на обстеження військово-лікарською комісією у період з 07.04.2024 до 17.09.2024. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , що полягала у не проведенні обстеження військово-лікарською комісією ОСОБА_1 у період з 07.04.2024 - 01.05.2024. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання позивачеві відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення з 07.04.2024 до 17.09.2024. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за останньою займаною посадою за період 07.04.2024 - 05.10.2024 у зв`язку із хворобою (пораненням) та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягала у не направленні ОСОБА_1 на обстеження військово-лікарською комісією у період з 07.04.2024 до 17.09.2024. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , що полягала у не проведенні обстеження військово-лікарською комісією ОСОБА_1 у період з 07.04.2024 - 01.05.2024. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_1 відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення з 07.04.2024 до 17.09.2024. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за останньою займаною посадою за період 07.04.2024 27.09.2024 у зв`язку із хворобою (пораненням) та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач-1, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Свою апеляційну скаргу Військова частина НОМЕР_1 обґрунтовує тим, що відповідно до п. 6.1. Розділу ІІ Положення № 402 направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням. ОСОБА_1 з 09.08.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у лікувальних закладах у зв`язку з пораненням, отриманим при здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, проте солдат ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку із отриманим пораненням та хворобою та прибув до військової частини НОМЕР_1 лише 05.10.2024, про що видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 279 від 05.10.2024. Цим же наказом солдата ОСОБА_1 звільнено з військової служби на підставі пп. б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Відповідно до абз. 1 п. 11 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) становить не менше тижня та не може перевищувати в цілому чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).

Крім цього апелянт вказує на те, що після 07.04.2024 на адресу військової частини НОМЕР_1 не надходило висновку ВЛК, на підставі якого військовою частиною НОМЕР_1 , згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, могло б бути прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу апелянта, вважаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги є безпідставними. Тому, з підстав, викладених у відзиві, просить апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України у складі військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 29.04.2024 №807 позивач у період з 28.02.2022 по 13.06.2022, з 15.06.2022 по 21.12.2022, з 27.12.2022 по 02.05.2023, з 10.06.2023 по 09.08.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у Житомирській області, Дніпропетровській області та Запорізькій області.

Відповідно до довідки про обставини травми від 20.08.2023 №3614/а, солдат ОСОБА_1 09.08.2023. одержав вогнепальне осколкове сліпе поранення задньої поверхні середньої третини правого стегна, забій верхньої половини стегнової кістки. Контузія стегнової артерії з пошкодженням стегнової вени.

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії Військово-медичного клінічного центру західного регіону(далі - ВМКЦ ЗР) від 05.12.2023 №2854/1 солдату ОСОБА_1 проведено медичний огляд та продовжено лікування у ВМКЦ ЗР терміном на 60 днів.

09.12.2023 наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 продовжено строк лікування понад 4 місяці на 60 днів з 09.12.2023 по 06.02.2024.

07.02.2024 Військово-лікарська комісія військової частини НОМЕР_2 (військовий госпіталь у АДРЕСА_1 ) надала висновок про необхідність продовження лікування у цій частині ще на 30 календарних днів.

07.03.2024 наказом командира військової частини НОМЕР_2 продовжено строк лікування ще на 30 днів.

07.03.2024 військово-лікарська комісія військової частини НОМЕР_1 надала висновок про необхідність продовження лікування у цій частині ще на 30 календарних днів.

04.04.2024 наказом командира військової частини НОМЕР_1 продовжено строк лікування ще на 30 днів з 08 березня 2024.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №98 від 07.04.2024 військовослужбовцю ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , який перебуває на довготривалому лікуванні понад 4 місяці з 07.04.2024 призупинити виплату грошового забезпечення.

Згідно з довідкою з медичної карти стаціонарного хворого №1102 (від 16.04.2024 №1082) солдат ОСОБА_1 знаходиться на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_2 від 18.03.2024. Станом на 16.04.2024 термін перебування військовослужбовця на лікуванні не визначений.

01.05.2024 позивача переведено з військової частини НОМЕР_2 в інший лікувальний заклад - КНП ЛОР «Львівський онкологічний регіональний лікувально-діагностичний центр». Згідно п.п. 53, 54 перевідного епікризу від 01.05.2024: Консультація хірурга-онколога від 25.04.2024: «Са ротоглотки справа с Т3N1M0 стадія ІІІ, клінічна група ІІ. 54. Діагноз заключний клінічний. Основний діагноз - S72.3 - Перелом тіла стегнової кістки. Супутній діагноз: С10.2 - Злоякісне новоутворення бічної стінки ротової частини глотки».

Відповідно до витягу з медичної карти стаціонарного хворого №4630 ОСОБА_1 перебував на лікуванні (променеве лікування і хіміо-, гормоно-, імунотерапія) у КНП ЛОР «Львівський онкологічний регіональний лікувально-діагностичний центр» у період з 01.05.2024 по 07.05.2024.

Відповідно до витягу з медичної карти стаціонарного хворого №4791 ОСОБА_1 перебував на лікуванні (променеве лікування і хіміо-, гормоно-, імунотерапія) у КНП ЛОР «Львівський онкологічний регіональний лікувально-діагностичний центр» у період з 08.05.2024 по 09.05.2024.

Відповідно до витягу з медичної карти стаціонарного хворого №4912 ОСОБА_1 перебував на лікуванні (променеве лікування і хіміо-, гормоно-, імунотерапія) у КНП ЛОР «Львівський онкологічний регіональний лікувально-діагностичний центр» у період з 10.05.2024 по 15.08.2024.

Згідно з випискою із медичної карти стаціонарного хворого №11523 позивач перебував на лікуванні у Військово медичного клінічного центру Західного регіону м. Львів (ВМКЦ ЗР) у період з 15.08.2024 по 27.09.2024.

17.09.2024 ВЛК ВМКЦ ЗР провела огляд позивача. Позивача визнано непридатним до військової служби з виключенням його з військового обліку та онкологічне захворювання «Са кореня язика з поширенням на мигдалик ротоглотки справа Т4Х2МО 62, метастази в лімфатичні вузли шиї, стадія IV, клінічна група II. (С01)» пов`язано із захистом Батьківщини, що підтверджується свідоцтвом про хворобу № 2497/1 (довідка № 7252 від 21.09.2024).

07.10.2024 позивач отримав довідку до акту огляду МСЕК, згідно якої йому присвоєно першу групу інвалідності. Згідно довідки: 8. поранення, захворювання пов`язане із захистом Батьківщини. …13. Рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності: Лікування в онколога.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №279 від 05.10.2024 військовослужбовця ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів щодо не проведення ВЛК у період з 07.04.2024 17.09.2024 та не надання позивачу відпустки для лікування у зв`язку з хворобою та як наслідок не виплата грошового забезпечення у період фактичного лікування онкологічного захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини до звільнення, позивач звернувся до суду першої інстанції з цим позовом за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону. Аналогічне положення викладено і в п. 1. ч. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Правовою основою зазначеного обов`язку є Конституція України, Закони України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про оборону України», «Про збройні сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також інші закони України, а також прийняті відповідно до них Укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Статтею 2 Закону № 2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-XII).

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За приписами частини 4 статті 9 Закону № 2011-XIІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Кабінет Міністрів України 30 серпня 2017 року прийняв постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Постанови № 704 встановлено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Президентом України 24 лютого 2022 року прийнято Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який указами Президента України продовжено до сьогоднішнього дня.

На затвердження вказаних указів Верховною Радою України прийнято відповідні закони.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію».

З матеріалів справи вбачається, що позивач проходив військову службу у Збройних Силах України та отримав порання пов`язане із захистом Батьківщини.

Порядок надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них регулюється Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей право військовослужбовців на відпустки.

Відповідно до статті 10 пункту 11 військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). … Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) становить не менше тижня та не може перевищувати в цілому чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).

Абзацом 3 пункту 11 статті 10 Закону України № 2011-ХІІ передбачено, що після закінчення встановленого абзацом першим цього пункту строку безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про придатність його до військової служби.

Відповідно до абз. 4 п. 11 ст. 10 Закону України № 2011-ХІІ після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не надається.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що законодавство передбачає більш тривалий строк лікування, тому на підставі рішень ВЛК у грудні 2023, лютому 2024 і березні 2024 позивачу продовжували строки лікування понад 4 місяці, а саме до 9 місяців (09.08.2023 - 07.04.2024).

Згідно з «Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» від 17 листопада 2008 р. за № 1109/15800 вказано, що направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування.

У разі коли є незаперечні дані, що здатність до проходження військової служби за станом здоров`я не відновиться, постанова ВЛК про потребу військовослужбовців у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не приймається, а вирішується питання про придатність їх до військової служби.

На підставі постанови ВЛК відпустка для лікування у зв`язку з хворобою надається військовослужбовцям на 30 календарних днів, а за медичними показаннями після травм (поранень, контузій) або оперативного лікування - на 45 або 60 календарних днів. За наявності медичних показань відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) продовжується ВЛК на 30 календарних днів, а в окремих випадках - на 45 або на 60 календарних днів.

Загальний час безперервного перебування військовослужбовців на лікуванні в закладах охорони здоров`я (установах), включаючи відпустку для лікування у зв`язку з хворобою та відпустку для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), не повинен перевищувати 4 місяці. Після закінчення визначеного строку перебування на безперервному лікуванні та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовці підлягають медичному огляду для визначення ступеня придатності до військової служби. У разі визнання їх ВЛК непридатними до військової служби вони можуть бути подані до звільнення з військової служби до виписки із закладу охорони здоров`я (установи).

Відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу, установи), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК.

Під час вибуття військовослужбовця у відпустку для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустку для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) довідка ВЛК видається йому на руки.

Після закінчення відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовці (крім курсантів ВВНЗ) за рішенням керівників ТЦК та СП можуть пройти повторний медичний огляд за місцем проведення відпустки для визначення придатності їх до військової служби або для вирішення питання про потребу у наданні відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва).

Для вирішення питання про потребу у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або про потребу у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно) військовослужбовець може направлятися на медичний огляд начальником (керівником) відділення або профільним головним (провідним) фахівцем закладу охорони здоров`я (установи), у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в медичній карті стаціонарного (амбулаторного) хворого (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи.

Враховуючи зазначені вище норми законодавства, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що Військова частина НОМЕР_1 та Військова частина НОМЕР_2 , а також лікарі КНП ЛОР «Львівський онкологічний регіональний лікувально-діагностичний центр» мали повноваження щодо направлення ОСОБА_1 на медичний огляд ВЛК у період 07.04.2024 - 15.08.2024.

З матеріалів справи вбачається, що 07.02.2024 і 07.03.2024 Військова частина НОМЕР_2 продовжила строк лікування ОСОБА_1 (понад 4 місяці) на 30 днів, видаючи відповідні постанови ВЛК.

Крім того, лікування позивача не було припинено, оскільки 16.04.2024 Військова частина НОМЕР_2 направила Військовій частині НОМЕР_1 довідку з медичної карти позивача такого змісту: «солдат ОСОБА_1 … знаходиться на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_2 …».

Станом на 16.04.2024 термін перебування військовослужбовця на лікуванні не визначений. 01.05.2024 Військова частина НОМЕР_2 переводить позивача до КНП ЛОР «Львівський онкологічний регіональний лікувально-діагностичний центр».

Згідно перевідного епікризу від 01.05.2024: Основний діагноз - S72.3 - Перелом тіла стегнової кістки. Супутній діагноз: С10.2 - Злоякісне новоутворення бічної стінки ротової частини глотки».

У період лікування позивача в онкологічному центрі (01.05.2024 - 15.08.2024) Військова частина НОМЕР_1 та Військова частина НОМЕР_2 не направляли позивача на ВЛК.

15.08.2024 онкологічний центр, після проведення лікування, направив позивача до ВМКЦ ЗР для проведення ВЛК.

Лише 17.09.2024 ВЛК ВМКЦ ЗР провела огляд позивача і визнала його непридатним для проходження військової служби.

Враховуючи зазначені вище обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в період 07.04.2024 - 17.09.2024 мала місце протиправна бездіяльність Військова частина НОМЕР_1 та Військова частина НОМЕР_2 щодо направлення на проходження ВЛК і щодо проведення ВЛК.

Як наслідок, 07.04.2024 Військова частина НОМЕР_2 обстеження ВЛК ОСОБА_1 не здійснила, а тому відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.04.2024 №98 позивачу припинено виплату грошового забезпечення.

Аналогічний висновок відображено у постановах Верховного Суду України (постанова від 13.06.2017 у справі №21-1393а17), а також Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2018 у справі №П/9901/137/18 (800/426/17), від 13.12.2018 у справі №800/434/17 та інших).

Щодо нарахувати та виплатити Позивачеві грошове забезпечення за останньою займаною посадою за період 07.04.2024 27.09.2024 у зв`язку із хворобою (пораненням) та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260).

Згідно абзаців 3 і 4 пункту 8 розділу 1 Порядку № 260 грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир). Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.

Відповідно абзацу 1 пункту 9 розділу 1 Порядку № 260 виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток.

Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Відповідно до п. 10.2. розділу 10 Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовцям, зазначеним у пункті 10.1 цієї Інструкції, після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні й у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою виплачується, якщо таке перебування передбачене законодавством та продовжене рішенням командира з`єднання, керівника органу військового управління вищого рівня на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії).

На підставі довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 02.12.2024 № 1062, суд першої інстанції встановив, що позивачу виплачували грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні, а саме: вересня 2023 квітень 2024, тобто, мав випадок, передбачений чинним законодавством України, більш тривалого (понад 4 місяці) строку перебування на лікуванні.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати грошове забезпечення за останньою займаною посадою за період з 07.04.2024 (дата, коли позивачу припинили виплачувати грошове забезпечення) по 05.10.2024 ( дата наказу про звільнення позивача з військової служби), слід зазначити, що відповідно до виписки з медичної картки стаціонарного хворого №11523 позивач перебував на лікуванні у Військово медичному клінічному центру Західного регіону м. Львів (ВМКЦ ЗР) у період з 15.08.2024 по 27.09.2024.

З врахування зазначених вище обставин, суд першої інстрації правомірно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити йому грошове забезпечення за останньою займаною посадою за період 07.04.2024 27.09.2024 у зв`язку із хворобою (пораненням) та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про те, що позовні вимоги є частково підставними та обґрунтованими, відтак підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року у справі № 380/7095/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук