Справа № 380/20399/24
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/20399/24 пров. № А/857/8978/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Кузьмича С. М., Курильця А. Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року у справі №380/20399/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

суддя в 1-й інстанції Клименко О. М.,

дата ухвалення рішення 21 січня 2025 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 21 січня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача, викладені у формі листа, отриманого 08 вересня 2024 року щодо відмови у проведенні перерахунку його довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці; зобов`язати відповідача провести перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з часу звернення до відповідача, тобто, з 20 серпня 2024 року та виплату йому довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% винагороди працюючого на відповідній посаді судді.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що він є суддею у відставці з 2011 року, стаж його роботи на посаді судді становить понад 25 років. Вказує, що на час його відставки діяв Закон України «Про судоустрій та статус суддів» 2010 року, а тому постановами Дрогобицького міськрайонного суду від 25 грудня 2013 року у справі №442/8141/13-а та 02 березня 2016 року у справі №442/97/16-а розмір його щомісячного грошового утримання судді у відставці було визначено 90% від винагороди працюючого на відповідній посаді судді. Зазначає, що у подальшому, відповідач зменшив стаж роботи позивача на посаді судді та розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а тому рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року у справі №380/17969/22 визнано незаконними дії відповідача та встановлено, що стаж роботи позивача на посаді судді становить понад 25 років, а тому розмір довічного утримання відповідач визначив неправильно. Вказує, що у подальшому звернувся до пенсійного органу із заявою, в якій просив усунути допущені пенсійним органом порушення чинного законодавства під час обчислення розміру довічного утримання і встановити його у розмірі 90% винагороди працюючого на відповідній посаді судді, однак відповідач відмовив у задоволенні такої вимоги. На думку позивача, така позиція відповідача є неправомірною, порушує його законні права та інтереси, суперечить чинному законодавству і судовій практиці, оскільки він має право на перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90%. З врахуванням наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про те, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2023 року у справі №380/17969/22, яке набрало законної (юридичної) сили 16 жовтня 2023 року, рішенням Головного управління від 24 жовтня 2023 року №47 позивачу здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року виходячи з 60% суддівської винагороди, зазначеної у довідці про суддівську винагороду від 03 березня 2020 року №428, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Львівській області, з урахуванням виплачених сум. Вказує, що розмір щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці з 19 лютого 2020 року становив 61356,60 грн, в тому числі: 60537,60 грн основний розмір (100896,00 грн х 60%); 819,00 грн - надбавка реабілітованим (50 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року у справі №876/10722/17). З 01 березня 2024 року розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 61718,10 грн, в тому числі: 60537.60 грн - основний розмір (100896,00 грн х 60%); 1180,50 грн надбавка реабілітованим (50 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року у справі №876/10722/17). Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 30 січня 2012 року ОСОБА_1 призначено довічне грошове утримання, як судді у відставці Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року у справі №380/5074/20 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду від 03 березня 2020 року №428, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Львівській області. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, здійснити з 19 лютого 2020 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду від 03 березня 2020 року №428, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Львівській області, з урахуванням виплачених сум.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2020 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задоволено частково. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року у справі №380/5074/20 скасовано в частині задоволення повністю адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, та прийнято в цій частині постанову, якою у позовній вимозі ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок позивачу довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці, як судді у відставці та виплату щомісячного довічного грошового утримання у відставці згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області від 03 березня 2020 року №428, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року виходячи з грошового утриманні працюючого судді у сумі 100896,00 грн та встановити його у розмірі 90% від даної суми, що становить 90806,40 грн щомісячно відмовлено. У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року у справі №380/5074/20 залишено без змін з урахуванням висновків викладених у мотивувальній частині постанови.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року у справі №380/17969/22, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо незарахування до обрахунку стажу роботи на посаді судді для призначення ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження строкової військової служби, що становить 02 роки 05 місяців 26 днів, та половини періоду навчання на денній формі у вищому юридичному навчальному закладі, що становить 01 рік 11 місяців 00 днів. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді для призначення довічного грошового утримання судді у відставці період проходження ним строкової військової служби, що становить 02 роки 05 місяців 26 днів, та половини періоду навчання на денній формі у вищому юридичному навчальному закладі, що становить 01 рік 11 місяців 00 днів. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 19 лютого 2020 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 60% суддівської винагороди, зазначеної в довідці про суддівську винагороду від 03 березня 2020 року №428, виданій Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Львівській області, з урахуванням виплачених сум.

Згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 04 березня 2024 року №47 про перерахунок пенсії, шифр та вид утримання «155 Довічне грошове утримання», стаж роботи позивача на посаді судді становить 25 років 06 місяців 02 дні, розмір довічного грошового утримання судді у відставці становить 60% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Листом, копія якого міститься у матеріалах справи, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило позивача у відповідь на його звернення від 20 серпня 2024 року, зокрема, про те, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року у справі №380/17969/22 виконано, розмір щомісячного довічного грошового утримання суді у відставці з 19 лютого 2020 року становив 60537,60 грн, в тому числі: 60537,60 грн основний розмір (100896,00 грн х 60%); 819,00 грн надбавка реабілітованим; з 02 березня 2024 року 60537,60 грн основний розмір (100896,00 грн х 60%); 1180,50 грн надбавка реабілітованим.

Позивач, вважаючи, що відповідач протиправно зменшив розмір його довічного грошового утримання судді у відставці з 90% до 60% суддівської винагороди, працюючого на відповідній посаді судді, звернувся з цим позовом у суд.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, враховуючи сформовану практику Верховного Суду, дійшов висновку щодо відсутності у позивача права на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, та правомірність дій відповідача щодо перерахунку щомісячного грошового утримання позивача, як судді у відставці, відповідно до положень статті 142 Закону №1402-VIII із розрахунку 60% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням стажу роботи позивача на посаді судді 25 повних років.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Закон України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №1402-VIII) визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

За змістом ч.1 ст.142 Закону №1402-VIІІ судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Частина 2 ст.142 Закону №1402-VIІІ передбачає, що суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч.3 ст.142 Закону №1402-VIІІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Згідно з ч.4,5 ст.142 Закону №1402-VIІІ у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

При цьому, розділом ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди, а також щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1 402-VIII, вказаний пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнаний неконституційним.

За змістом ст.91 Закону України 13 липня 2017 року №2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 Закон №1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Крім того, Законом України від 21 листопада 2023 року №3481-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 щодо забезпечення безперервності здійснення правосуддя найвищим судом у системі судоустрою України», який набув чинності 27 грудня 2023 року, пункт 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII виключено.

Отже, на спірні правовідносини розповсюджуються загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, передбачені статтею 142 Закону №1402-VIII.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з січня 2012 року отримує довічне грошове утримання, як суддя у відставці Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області.

Крім того, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року у справі №380/17969/22, яке набрало законної сили, встановлено, що стаж роботи позивача на посаді судді становить більше 25 повних років, а тому відповідно до вимог ч.4 ст.78 КАС України вказані обставини доказуванню не підлягають.

Таким чином, суд першої інстанції правильно зазначив, що, враховуючи вимоги ч.2 ст.142 Закону №1402-VIII, пенсійним органом правомірно проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача виходячи із розміру 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та додатково плюс два відсотки грошового утримання судді за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, що загалом становить 60% (50% + 5 х 2%) = 60%.

Колегія суддів зазначає, що 90% розміру довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді був визначений відповідачем в порядку, передбаченому Законом України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», однак такий відрізняється від порядку визначення розміру довічного грошового утримання, встановленого чинним Законом України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» на підставі якого ОСОБА_1 проведено перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2020 року у справі №380/5074/20.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, така відмінність полягає в тому, що Законом №2453-VI розмір довічного грошового утримання судді у відставці визначався у відсотках (80% і більше) виходячи із суддівської винагороди працюючого судді, зокрема з окладу у розмірі 15 мінімальних заробітних плат (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018), на відміну від положень Закону №1402-VIII, який передбачає зовсім інші базові показники суддівської винагороди, виходячи з окладу працюючого судді, в цьому випадку місцевого суду, - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (стаття 135), а також інший розмір довічного утримання судді у відставці 50% і більше від суддівської винагороди (частина третя статті 142).

Матеріалами справи стверджується, що позивачу проведено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі частини четвертої статті 142 Закону №1402-VIII.

При цьому, частиною третьою цієї ж статті визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Вказана норма неконституційною не визнавалась.

Таким чином, перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці позивачу проведено відповідно до вимог Закону №1402-VIII та рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року у справі №2-р/2020, а тому до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми саме Закону №1402-VIII, а не вибірково з різних законів, тому підстави для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу з 20 серпня 2024 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% відсутні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що до відносин з визначення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці при проведенні його перерахунку відповідно до частини четвертої статті 142 Закону №1402-VIII повинні застосовуватись виключно норми цього Закону. Оскільки чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування довічного щомісячного грошового утримання, а також виходячи із принципу єдності статусу суддів, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для обрахунку (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання виходячи із розміру суддівської винагороди діючого судді та розміру її відсоткового значення одночасно за складовими, які передбачені різними законами.

Тобто, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами частини четвертої статті 142 Закону №1402-VIII у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений частиною третьою Закону №1402-VIII.

Крім того, перерахунок грошового утримання судді у відставці, виходячи із розміру відсоткового значення, визначеного частиною третьої статті 141 Закону 2453-VI від заробітної плати працюючого судді, ставить діючих суддів та суддів, які вийшли у відставку за Законом №1402-VIII, у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом №2453-VI, що не відповідає базовому принципу єдності статусу суддів, який означає однаковий підхід до встановлення рівня матеріального забезпечення судді (…)».

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року у справі №380/20399/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді С. М. Кузьмич
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 21 травня 2025 року.