Справа № 600/1561/24-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 р. м. Чернівці Справа №600/1561/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Віктор-Ком Імпекс" до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Приватного підприємства "Віктор-Ком Імпекс" до Головного управління ДПС у Чернівецькій області з такими позовними вимогами:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області №000006663/Ж10/24-13-04-08 від 03.10.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується з правомірністю застосування до нього штрафу у розмірі 25% від суми несвоєчасно виконаного податкового зобов`язання з податку на прибуток. Вважає, що обізнаність з термінами сплати узгодженої суми грошового зобов`язання не свідчать про наявність умислу в його діях, а сам по собі факт несвоєчасної сплати грошового зобов`язання не свідчить про умисне недотримання ним правил та норм ПК України та невжиття відповідних заходів в цій частині.

Ухвалою суду від 11.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем вчинено умисні дії щодо несвоєчасної сплати узгодженого грошового зобов`язання з податку на додану вартість. Вказував, що дії платника податків, вважаються винними, зважаючи що платник мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких ПК України передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання. Вина платника підтверджується тим, що платник самостійно визначив та подав декларацію з ПДВ, в якій задекларував суму податкового зобов`язання з ПДВ. Вказана декларація складена і підписана відповідно до статті 48 ПК України, та подана у спосіб визначений діючим законодавством; у попередній звітних періодах своєчасно та в повному обсязі сплачував задекларовані суми ПДВ; в електронному кабінеті платника засобами податкового календаря контролюючий орган нагадує терміни декларування та сплати податків. Тому просив суд відмовити у задоволенні повних вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Приватне підприємство "Віктор-Ком Імпекс" () з 09.02.2007 зареєстроване, як суб`єкт господарювання та взяте на облік у Головне управління ДПС у Чернівецькій області. Основним видом економічної діяльності згідно КВЕД 46.73 є оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.

Згідно витягу з реєстру платників податку на додану вартість №039, Приватне підприємство "Віктор-Ком Імпекс" є платником податку на додану вартість.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20-розділу І, пункту 75.1 статті 75 розділу II ПК України, у порядку визначеному пунктом 76.2 статті 76 розділу II ПК України, Головним управління ДПС у Чернівецькій області проведено камеральну перевірку Приватного підприємства "Віктор-Ком Імпекс" щодо порушення термінів сплати (перерахування) податків, зборів, платежів з податку на додану вартість.

За результатами перевірки складено акт про результати камеральної перевірки щодо порушення правил (термінів) сплати (перерахування) податків, платежів, зборів від 05.09.2023 №5236/Ж5/24-13-04-08/34864103, в якому зафіксовано порушення п.57.1, ст.57, п.203.2 ст.203 ПК України, в частині несвоєчасної сплати узгодженого грошового зобов`язання з податку на додану вартість по уточнюючого розрахунку з ПДВ № від 13.10.2022, № від 21.09.2022 на загальну суму боргу 113266грн, податкових декларацій з ПДВ № від 13.07.2022, № від 20.09.2022, № від 20.09.2022, № від 20.09.2022, на загальну суму боргу 21751 грн.

Листом від 05.09.2023 №13353/6/24-13-04-08 Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області повідомлено позивача про надсилання на його адресу акту про результати камеральної перевірки щодо порушення правил (термінів) сплати (перерахування) податків, платежів, зборів від 05.09.2023 №5236/Ж5/24-13-04-08/34864103 щодо несвоєчасної сплати узгодженого грошового зобов`язання з податку на додану вартість.

На підставі висновків, викладених у акті перевірки, 03.10.2023 Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області винесено податкове повідомлення-рішення №000006663/Ж10/24-13-04-08, яким за затримку на 3, 5, 12 календарних днів сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 93178,00 грн до позивача застосовано штраф у розмірі 25 % у сумі 23294,50 грн.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення №000006663/Ж10/24-13-04-08 від 03.10.2023 протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом про його скасування.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02.12.2010 (далі - ПК України).

Відповідно до підп. 20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.

Згідно п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Статтею 67 Конституції України, закріплено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп.14.1.39. п.14.1 ст.14 ПК України передбачено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктом 16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п.31.1 ст.31 ПК України визначено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податковою обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений к порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Відповідно до п.38.1 ст.38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно з п.54.1 ст.54 ПК України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

У відповідності до вимог п.57.1 ст.57 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених Кодексом.

За приписами ст.203 ПК України визначено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

За порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова; адміністративна; кримінальна. Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з цим Кодексом, застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів). Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, може застосовуватися у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені (стаття 111 ПК України).

Таким чином, системний аналіз вищенаведених норм чинного податкового законодавства свідчить про те, що у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання у строки, визначені законом, такий платник податків притягується до фінансової відповідальності у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

Так, як встановлено із акту про результати камеральної перевірки щодо порушення правил (термінів) сплати (перерахування) податків, платежів, зборів від 05.09.2023 №5236/Ж5/24-13-04-08/34864103, позивачем 20.09.2022 було подано податкову декларацію з ПДВ №, в якій самостійно визначено суму грошового зобов`язання у розмірі 209,00 грн. Граничний термін сплати вказаного грошового зобов`язання 21.09.2022, натомість позивачем сплачено - 26.09.2022, тобто, затримка строків сплати становила 5 календарних днів.

20.09.2022 позивачем було подано податкову декларацію з ПДВ №, в якій самостійно визначено суму грошового зобов`язання у розмірі 361,00 грн. Граничний термін сплати вказаного грошового зобов`язання 21.09.2022, натомість позивачем сплачено - 26.09.2022, тобто, затримка строків сплати становила 5 календарних днів.

20.09.2022 позивачем було подано податкову декларацію з ПДВ №, в якій самостійно визначено суму грошового зобов`язання у розмірі 209,00 грн. Граничний термін сплати вказаного грошового зобов`язання 21.09.2022, натомість позивачем сплачено - 26.09.2022, тобто, затримка строків сплати становила 5 календарних днів.

20.09.2022 позивачем було подано податкову декларацію з ПДВ №, в якій самостійно визначено суму грошового зобов`язання у розмірі 16,00 грн. Граничний термін сплати вказаного грошового зобов`язання 21.09.2022, натомість позивачем сплачено - 26.09.2022, тобто, затримка строків сплати становила 5 календарних днів.

20.09.2022 позивачем було подано податкову декларацію з ПДВ №, в якій самостійно визначено суму грошового зобов`язання у розмірі 16,00 грн. Граничний термін сплати вказаного грошового зобов`язання 30.09.2022, натомість позивачем сплачено - 03.10.2022, тобто, затримка строків сплати становила 3 календарні дні.

21.09.2022 позивачем було подано уточнюючий розрахунок з ПДВ №, у якому позивачем визначено суму грошового зобов`язання у розмірі 91556,00 грн. Граничний термін сплати вказаного грошового зобов`язання 21.09.2022, натомість позивачем сплачено - 26.09.2022, тобто, затримка строків сплати становила 5 календарних днів.

21.09.2022 позивачем було подано уточнюючий розрахунок з ПДВ №, у якому позивачем визначено суму грошового зобов`язання у розмірі 16,00 грн. Граничний термін сплати вказаного грошового зобов`язання 21.09.2022, натомість позивачем сплачено - 26.09.2022, тобто, затримка строків сплати становила 5 календарних днів.

21.09.2022 позивачем було подано уточнюючий розрахунок з ПДВ №, у якому позивачем визначено суму грошового зобов`язання у розмірі 795 грн. Граничний термін сплати вказаного грошового зобов`язання 21.09.2022, натомість позивачем сплачено -03.10.2022, тобто, затримка строків сплати становила 12 календарних днів.

У зв`язку із затримкою на 3, 5, 12 календарних днів сплати грошового зобов`язання в сумі 93178,00 грн позивача у відповідності до п. 124.2 ст. 124 ПК України зобов`язано сплатити штраф у розмірі 25 % у сумі 23294,50 грн

Як вбачається із змісту позовної зави, позивач не оспорює наявності факту несвоєчасної сплати узгодженого грошового зобов`язання з ПДВ, а посилається, зокрема, на відсутність умислу в його діях щодо виявленого податковим органом в ході камеральної перевірки порушення п.57.1 ст.57 ПК України. Позивач наголошував на тому, що зміст акту камеральної перевірки не містить жодних обґрунтувань умисного вчинення позивачем порушення норм п.57.1 ст.57 ПК України, що є обов`язковою умовою для застосування штрафу на підставі п.124.2 ст.124 ПК України.

У свою чергу відповідач вважає, що позивачем умисно допущено порушення термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання і позивач мав можливість дотриматися норм чинного законодавства, що підтверджено тим, що позивач:

самостійно визначив та подав декларацію з ПДВ, в якій задекларував суму податкового зобов`язання з ПДВ. Вказані розрахунки складені і підписані відповідно до ст. 48 Кодексу, та подані у спосіб визначений діючим законодавством;

у попередній звітних періодах своєчасно та в повному обсязі сплачував задекларовані суми ПДВ;

в електронному кабінеті платника засобами податкового календаря контролюючий орган нагадує терміни декларування та сплати податків.

платника було обізнано з вимогами Кодексу в частині своєчасності та повноти сплати ПДВ у визначені законодавством терміни.

Надаючи оцінку доводам і запереченням учасників справи, суд зазначає наступне.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану" від 12.05.2022 № 2260-IX (далі - Закон №2260), який набрав чинності 27.05.2022, внесено зміни до пункту 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, згідно з яким тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 № 2102-IX, установлено особливості для справляння податків і зборів.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який на підставі Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжувався та станом на час розгляду справи триває.

Згідно з абз.17 п.69.2 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі виявлення порушень законодавства за результатами проведення перевірок до платників податків застосовується відповідальність згідно з цим Кодексом, законами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, з урахуванням обставин, передбачених підпунктом 112.8.9 пункту 112.8 статті 112 цього Кодексу, що звільняють від фінансової відповідальності. При цьому вимоги законодавства щодо мораторію (зупинення) застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на період дії воєнного, надзвичайного стану та/або на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), не застосовуються.

Відповідно до п.112.8. ст.112 ПК України обставинами, що звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є, зокрема: пп. 112.8.9. вчинення діяння (дії або бездіяльності) внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажору).

Як зазначалось вище, що контролюючим органом застосовано до позивача штрафну санкцію на підставі п.124.2 ст.124 ПК України в розмірі 25 % з посиланням на те, що позивачем допущено порушення терміни сплати узгодженої суми грошового зобов`язання умисно.

Так, згідно з п.124.1 ст.124 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього па підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Зазначена норма, як випливає з її змісту, є універсальним приписом, який підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення сплати узгодженого податкового зобов`язання незалежно від того, з яких причин платником податків було здійснено несвоєчасну сплату. Після фактичного погашення боргу платник податку повинен сплатити суму штрафу в розмірі, який залежить від терміну прострочення.

Відповідно до п.124.2 ст.124 ПК України діяння, передбачені пунктом 124.1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Відповідно до п.124.3 ст.124 ПК України діяння, передбачені п.124.2 цієї статті, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів або які призвели до прострочення сплати грошового зобов`язання на строк більше 90 календарних днів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Тобто пунктами 124.2 та 124.3 статті 124 ПК України передбачено штрафні санкції за діяння, передбачені пунктом 124.1, але ті, що вчинені умисно.

Отже, юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує відповідальність у вигляді штрафу за п.п.124.2 та 124.3 ст.124 ПК України, є обов`язок доведення контролюючим органом вини платника податків у формі умислу, а саме, - що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Податковим правопорушенням, у відповідності із п.109.1 ст.109 ПК України, є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (у т. ч. осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом. Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

У випадках, визначених пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2-125-1.4 статті 125-1 цього Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи (п.109.3 ст.109 ПК України).

Відповідно до п.112.1, п.112.2 ст.112 ПК України особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Отже, не вжиття платником податків достатніх заходів щодо дотримання правил та норм податкового законодавства, або якщо контролюючий орган доведе що вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються не достатніми, платник податків вважається винною у вчиненні правопорушення.

Суд зазначає, що ПК України не містить визначення поняття "вина", однак умови, за яких особа вважається винною, наведені у пунктах 112.1, 112.2 ст.112 ПК України та полягають у тому, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

При цьому, необхідно враховувати, що вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Таким чином, умовами, які визначають вину особи, у розумінні ст. 112 Кодексу є: - встановлення можливості дотримання особою правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжиття цією особою достатніх заходів щодо їх дотримання; - доведення контролюючим органом того, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Саме можливість особою дотримуватися правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, однак не вжиття нею достатніх заходів щодо їх дотримання, через вчинення дій, які можуть бути кваліфіковані як нерозумні, недобросовісні та без належної обачності, за умови доведення цього контролюючим органом, є свідченням вини особи, у вчинені податкового правопорушення.

Таким чином, обов`язок доведення вини, ПК України покладено на контролюючий орган, без виконання якого, особу не можливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого, умовою є наявність вини.

Вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених Кодексом правил та норм. Вина в податкових правопорушеннях завжди нерозривно пов`язана з встановленням умислу.

В противагу цьому слід зазначити, що умисел у діях платника податків відсутній, якщо результат його поведінки не залежить від змісту і порядку дій. Тобто у разі, коли платник, діючи своєчасно, добросовісно й з належною обачністю не зміг би уникнути негативних наслідків податкового характеру.

Відтак, особа вважається такою, що умисно допустила порушення податкової дисципліни, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких ПК України передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Вказаний правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 16.03.2023 у справі №600/747/22-а.

Слід відмітити, що згідно п.109.3 ст.109 ПК України, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи, лише у випадках визначених, зокрема, і пунктами 124.2, 124.3 статті 124 цього Кодексу.

У всіх інших випадках визначених Кодексом, за які передбачена фінансова відповідальність, обов`язок встановлення вини особи на контролюючі органи не покладений. Підставою для притягнення особи до фінансової відповідальності є виключно не дотримання нею вимог Кодексу, за які така відповідальність встановлена.

На підтвердження умислу з боку позивача у порушенні термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання в акті камеральної перевірки контролюючий орган посилається на те, що позивача обізнано: із граничними строками сплати податку, адже вони закріплені в Податковому кодексі України та знаходяться у вільному доступі. Інформація про терміни сплати міститься, в інтерактивному календарі на сайті ДПС та у відкритій частині електронного кабінету платника податку; з інформацією щодо бюджетного рахунку, який розмішено на сайті ДПС та в електронному кабінеті платника податку.

Контролюючий орган не отримував від платника податку будь-яких пояснень, листів з інформацією щодо неможливості виконання ним обов`язку зі своєчасної сплати податку.

Крім того, вина платника підтверджується тим, що платник податків мав можливість дотриматися норм чинного законодавства, зокрема: самостійно визначив та подав декларацію з ПДВ, в якій задекларував суму податкового зобов`язання з ПДВ. Вказана декларація складена і підписана відповідно до статті 48 Кодексу, та подана у спосіб визначений діючим законодавством; у попередній звітних періодах своєчасно та в повному обсязі сплачував задекларовані суми ПДВ; в електронному кабінеті платника засобами податкового календаря контролюючий орган нагадує терміни декларування та сплати податків; однак платник не вжив достатніх заходів для виконання податкового обов`язку, в частині своєчасної сплати податку на додану вартість, через те, ідо він діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Разом з цим, здійснивши аналіз наведених обставин, з урахуванням наведеного вище аналізу норм Податкового кодексу України, суд приходить до висновку, що ці обставини не доводять наявність умислу у діях позивача.

Так, те, що позивач самостійно визначив та подав декларацію з податку на додану вартість, в якій задекларував суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість та не зміг здійснити сплату узгодженої суми грошового зобов`язання у терміни встановлені ПК України, не мають між собою причинно-наслідкового зв`язку у навмисному невиконанні цього податкового обов`язку.

Стосовно того, що у попередніх звітних періодах позивач своєчасно та в повному обсязі сплачував задекларовані суми ПДВ, навпаки підтверджують добросовісність позивача у виконанні податкових зобов`язань у минулі періоди, що також, на думку суду, не може свідчити про наявність умислу в діях позивача.

Щодо того, що в Електронному кабінеті платника засобами податкового календаря контролюючий орган нагадує терміни декларування і сплати податків. А також стосовно того, що платника було обізнано з вимогами Кодексу в частині своєчасності та повноти сплати ПДВ у визначені законодавством терміни, то такі твердження контролюючого органу також не доводять, що позивач навмисно не виконував покладений на нього обов`язок.

Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 73.3 статті 73 Кодексу контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Тобто, у разі виявлення фактів несвоєчасної сплати узгодженої суми грошового зобов`язання контролюючий орган має право звернутися із запитом до платника податку.

Разом з цим суду не надано докази того, що відповідачем з`ясовувалась у позивача причина невиконання обов`язку зі своєчасного сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Отже, із аналізу змісту акту перевірки та наданих копій документів фактично, можна дійти висновку, що наведені у акті камеральної перевірки обставини щодо можливості позивачем дотриматися вимог податкового законодавства у наведеній частині та невжиття достатніх заходів для своєчасної сплати зобов`язання, з урахуванням його сплати 26.09.2022 та 03.10.2022, є лише припущеннями посадової особи контролюючого органу, які жодними доказами не підтверджені.

Верховний Суд у постанові від 04.03.2021 у справі №640/20899/18 зазначив, що при вирішенні питання своєчасності виконання платником податків податкового обов`язку за умови перебування такого платника під дією персональних економічних та інших обмежувальних заходів судам слід перевіряти, чи була у цієї особи за таких умов реальна можливість сплати належних платежів та зборів. У разі відсутності за наведених обставин для цього платника податків механізму виконання податкового обов`язку відповідальність за несвоєчасне його виконання не може бути покладена на нього в якості додаткового тягаря.

Верховний Суд, розглядаючи питання притягнення платників податків до відповідальності за несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов`язання, неодноразово вказував, що податковий обов`язок є безумовним і першочерговим.

Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку законодавчо покладено на платника податків. Водночас, для вирішення питання про наявність/відсутність підстав для застосування до платника податку відповідальності за несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов`язання необхідно встановити причини, що зумовили такий пропуск, та перевірити, чи вчинив платник податку усі залежні від нього дії з метою належного та своєчасного виконання податкового обов`язку.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.03.2021 у справі №640/20899/18, у разі доведеності того, що будь-якого іншого шляху виконання податкового обов`язку не було, то несвоєчасне його виконання з огляду на застосування персональних економічних та інших обмежувальних заходів до такого платника податків не утворює складу правопорушення, передбаченого статтею 109 ПК України.

Суд звертає увагу, що за приписами ПК України порушення термінів сплати узгодженої суми грошового зобов`язання є підставою для застосування штрафу до платника податків. Разом з цим, суд зазначає, що за результатами проведеної камеральної перевірки суд не вбачає можливим установлення в межах камеральної перевірки обставини, що свідчать саме про винність та умисність діянь платника податків.

Суд зазначає, що факт не своєчасної сплати узгодженої суми грошового зобов`язання є єдиним порушенням, на яке посилається податковий орган, однак дані посилання є доказом застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених п.124.1 ст.124 ПК України, але не є доказом наявності умислу в діях позивача, а саме не є доказом наявності діяння, передбаченого п.124.2 цієї статті та збільшення штрафних санкцій до 25 %.

Оскільки відповідачем не доведено факт умислу в діяннях позивача, а саме, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності, вчинені умисно, застосування п.124.2 ст.124ПКУ, є протиправним.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного суду від 03.08.2023 у справі № 520/22505/21.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази, подані учасниками справи на їх обґрунтування, суд приходить до висновку, що контролюючий орган дійшов помилкових висновків стосовно наявності у діях позивача умислу щодо порушення терміну сплати грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість, а тому при визначенні розміру штрафу у відповідності до п.124.2 ст.124 ПК України контролюючий орган діяв не на підставі, не у межах та не у спосіб встановлений чинним законодавством.

Таким чином, суд вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте з порушенням вимог чинного законодавства, є таким, що не відповідає критеріям правомірності, встановлених у статті 2 КАС України, а тому підлягає скасуванню.

Відтак, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши надані докази суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до ч. 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки, позов задоволено повністю, суд присуджує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 3028,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Приватного підприємства "Віктор-Ком Імпекс" до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області №000006663/Ж10/24-13-04-08 від 03.10.2023.

3. Стягнути на користь Приватного підприємства "Віктор-Ком Імпекс" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернівецькій області судові витрати - судовий збір на загальну суму 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп.

Згідно статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - Приватне підприємство "Віктор-Ком Імпекс" (вул. Корнец, 24, с. Йорданешти, Чернівецький район, Чернівецька область, );

Відповідач - Головне управління ДПС у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200-А, м. Чернівці, ).

Суддя В.О. Григораш