Справа № 520/26280/24
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 р. Справа № 520/26280/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., повний текст складено 04.02.25 по справі № 520/26280/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області по підтвердженню періодів роботи, що зараховується до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах

про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

1) скасувати протиправне рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №45/5-24 від 31.05.2024;

2) скасувати одноосібний лист Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за №23208-24064/3-03/8-2000/24 від 08.08.2024;

3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області почати виплачувати пільгову пенсію за Списком №2 з 24.10.2022 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області по підтвердженню періодів роботи, що зараховується до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії. Скасовано рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №45/5-24 від 31.05.2024 про відмову у підтвердженні стажу роботи ОСОБА_1 у період з 01.06.1997 по 09.12.2004 за професією апаратник дозування в цеху ГЛЗ фасувальної дільниці за Списком №2. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 01.06.1997 по 09.12.2004 за професією апаратник дозування в цеху ГЛЗ фасувальної дільниці. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 по справі №520/26280/24 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що Комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області від 31.05.2024 №45/5-24 правомірно відмовлено в зарахуванні до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 01.06.1997 по 09.12.2004 за професією апаратник дозування в цеху ГЛЗ фасувальної дільниці. Також зазначає, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Позивачка подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення по справі № 520/26280/24 в повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т. ч. копію апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції , доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 24.10.2022 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про призначення пенсії за віком

Вказану заяву розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області та прийнято рішення від 27.10.2022 №04 про відмову в призначенні пенсії, відповідно до якого вік заявниці 54 роки, необхідний страховий стаж 29 років, страховий стаж особи - не визначено, спеціальний стаж особи - не визначено. Підставою для відмови у призначенні пенсії вказано: подання недійного документу, що посвідчує особу, а саме, в сканкопії паспорту громадянина України відсутнє фото заявниці після досягнення нею 45-річного віку.

Також, рішенням Комісії при Головному управлінні в Харківській області по підтвердженню періодів роботи, що зараховується для призначення пенсії на пільгових умовах від 25.11.2022 №97/5-22 відмовлено у підтвердженні стажу роботи ОСОБА_1 у період з 01.06.1997 по 09.12.2004 за професією апаратник дозування в цеху ГЛЗ фасувальної дільниці за Списком №2, оскільки з наданих Комісії документів не вбачається з якими саме препаратами і продуктами (напівпродукти) працювала заявниця у виробництві готових лікарських засобів (форм), як це передбачено Списком №2.

10.04.2024 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з анкетою застрахованої особи для внесення/зміни даних в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та заявою про підтвердження стажу роботи, в якій просила повторно розглянути питання про підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за період з 01.06.1997 по 09.12.2004, виходячи з документів, наданих 24.10.2022 та додатково наданих документів (лист №8667-8479/3-02/8-2000/23 від 07.04.2023, заява від 27.02.2023, заява від 29.01.2024 №3216/3-2000-24, заява від 14.02.2024, заява від 12.03.2024, рішення №97/5-22 від 25.11.2022, анкета №14884).

Рішенням Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області від 31.05.2024 №45/5-24 відмовлено у підтвердженні стажу роботи ОСОБА_1 у період з 01.06.1997 по 09.12.2004 за професією апаратник дозування в цеху ГЛЗ фасувальної дільниці за Списком №2.

Підставою для відмови зазначено, що підтвердити період з 01.06.1997 по 09.12.2004 немає підстав, оскільки з наданих документів не вбачається з якими саме препаратами і продуктами (напівпродукти) працювала заявниця у виробництві готових лікарських засобів (форм), як це передбачено Списком та не вбачається робота заявниці у виробництві крапель для очей виробництва ГЛЗ, а також відсутні документи, які б підтверджували зайнятість заявниці на машині або вручну в цеху ГЛЗ за професією апаратник дозування фасувальної дільниці.

Листом від 08.08.2024 №23208-24064/З-03/8-2000/24 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області надано відповідь на звернення від 23.07.2024, в якій повідомлено, що Комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення від 31.05.2024 №45/5-24 про відмову у підтвердженні стажу роботи. Вказано, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області № №04 від 27.10.2022 відмовлено в призначенні пенсії, однак позивачка не позбавлена можливості звернутися з новою заявою для призначення пенсії.

Вважаючи такі рішення про відмову у підтвердженні стажу та дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах протиправними, а свої права порушеними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Частково задовольняючи вимоги , суд першої інстанції виходив з протиправності рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №45/5-24 від 31.05.2024 про відмову у підтвердженні стажу роботи ОСОБА_1 у період з 01.06.1997 по 09.12.2004 за професією апаратник дозування в цеху ГЛЗ фасувальної дільниці за Списком №2, яке підлягає скасуванню.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 01.06.1997 по 09.12.2004 за професією апаратник дозування в цеху ГЛЗ фасувальної дільниці.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про скасування одноосібного листа Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за №23208-24064/3-03/8-2000/24 від 08.08.2024, суд першої інстанції виходив з того, що лист-відповідь не є актом індивідуальної дії в розумінні статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, а лише містить інформацію щодо результатів раніше прийнятих територіальними органами Пенсійного фонду України рішень за наслідками розгляду заяв позивачки.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області почати виплачувати пільгову пенсію за Списком №2 з 24.10.2022, суд першої інстанції виходив з того, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією органів пенсійного фонду.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційних скарг, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до положень частин 1, 4 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Пунктом 2 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Частиною 1 статті 114 Закону України №1058-IV визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Водночас згідно з пунктом "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 5 листопада 1991 року (далі - Закон № 1788-ХІІ) в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, статтю 13 Закону № 1788-ХІІ викладено в іншій редакції, зокрема, пунктом "б" зазначеної статті передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлює право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

При цьому наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах, а також загального страхового стажу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20.

Системний аналіз наведених норм законодавства свідчить, що умовами для призначення жінці пільгової пенсії за віком за Списком 2 відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, є: 1) досягнення 50-річного віку; 2) зайнятість повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці 3) наявність страхового стажу не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; 4) проведення атестації робочих місць.

При цьому, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV, що узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим, п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII та частини першої статті 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок № 637).

Згідно Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку).

Відповідно до п.3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Системний аналіз викладених вище правових норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17, від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, від 25.04.2019 у справі №593/283/17.

Згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 19.03.1986 року позивачка працювала:

з 01.10.1986 по 25.06.1994 - в цеху ГЛС ДП "Дослідний завод ГНЦЛС" ДАК "Укрмедпром" укладчиком-упаковщиком 3 розряду з нормальними умовами праці;

з 26.06.1994 по 26.06.1997 - надана відпустка без збереження заробітної плати до досягнення дитиною 6-річного віку (вказаний трудовий стаж не зараховується);

з 01.06.1996 - приступила до роботи;

з 01.06.1997 по 09.12.2004 - апаратник дозування фасувальної дільниці цеху ГЛЗ, 3 розряду з шкідливими умовами праці.

Згідно архівної довідки ТОВ "Архіваріус" від 22.02.2022 №С-48, у наказах з кадрових питань (особового складу) ДП "Дослідний завод ГНЦЛС" ДАК "Укрмедпром" за 1986-2004 роки значиться ОСОБА_2 :

- з 19.03.1986 року ОСОБА_3 прийнята на роботу в цех ГЛЗ, фасувальна дільниця, укладчиком-упаковщиком 2 розряду з нормальними умовами праці;

- з 01.10.1986 року - укладчик-упаковщик 3 розряду з нормальними умовами праці;

- з 26.06.1994 по 26.06.1996 - надана відпустка без збереження заробітної плати до досягнення дитиною 6-річного віку. Вказаний період не зараховується до трудового стажу;

- з 22.01.1996 року укладчик цеху ГЛЗ приступила до роботи;

- з 01.06.1997 року наказом від 23.06.1997 №93 переведено на тій же дільниці апаратником дозування 3 розряду зі шкідливими умовами праці;

- з 09.12.2004 року - наказом від 09.12.2004 №230 звільнено з роботи за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП УРСР.

Рішенням Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області від 31.05.2024 №45/5-24 відмовлено у підтвердженні стажу роботи ОСОБА_1 у період з 01.06.1997 по 09.12.2004 за професією апаратник дозування в цеху ГЛЗ фасувальної дільниці за Списком №2.

Підставою для відмови зазначено, що підтвердити період з 01.06.1997 по 09.12.2004 немає підстав, оскільки з наданих документів не вбачається з якими саме препаратами і продуктами (напівпродукти) працювала заявниця у виробництві готових лікарських засобів (форм), як це передбачено Списком та не вбачається робота заявниці у виробництві крапель для очей виробництва ГЛЗ, а також відсутні документи, які б підтверджували зайнятість заявниці на машині або вручну в цеху ГЛЗ за професією апаратник дозування фасувальної дільниці.

Постановою Кабінету Міністрів від 11 березня 1994 року №162 Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затверджено Список № 2 виробництв, цехів, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Розділом ХХІІІ Постанови Кабінету Міністрів від 11 березня 1994 року №162 "Виробництво медикаментів, медичних і біологічних препаратів і матеріалів" пунктом 1 "Хіміко-фармацевтичне і фармацевтичне виробництво" Хіміко-фармацевтичне і фармацевтичне виробництво" визначає виробництво вітаміну В12, натрію бензоату, гідропериту, кальцію сульфату, уродану, кальцію хлористого, терпінгідрату, валідолу, колларголу, закису азоту, препарату АСД, танальбіну, гірчичників, лейкопластирів, глютамінової кислоти, етилацетату, емульсій гексахлорану, бактерійних препаратів (крім перелічених у розділі XVIII Списку №1), розфасування препарату МАП, мазей і емульсій, що містять леткі, сильнодіючі наповнювачі, пелоїдину, барію гідроокису, виробництво препаратів, зв`язаних із застосуванням шкідливих органічних розчинників не нижче 3 класу небезпеки, виробництво готових лікарських засобів (форм) з препаратів і продуктів, перелічених у розділі XVIII Списку №1 і цьому розділі здійснюється робітниками: апаратниками всіх найменувань.

Колегія суддів зазначає, що наказами від 18.08.1994 №107-а "Про затвердження Переліку робочих місць на пільгове пенсійне забезпечення (за результатами робочих місць)", від 17.11.1998 №142-а "Про результат проведеної атестації робочих місць за умовами праці та затвердження Переліку робочих місць виробництв, професій та посад", від 14.02.2001 №18 "Про додатково проведену атестацію робочих місць за умовами праці та затвердження Переліку робочих місць виробництв, професій та посад" підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення апаратнику дозування у виробництві крапель для очей ГЛЗ за Списком №2, апаратнику дозування на машині та апаратнику дозування вручну в цеху ГЛЗ за Списком №2.

При цьому, додатки до наказів від 18.08.1994 №107-а , від 17.11.1998 №142-а та від 14.02.2001 №18 не містять градації по дільницям, які входять до складу виробництва готових лікарських засобів, в них зазначається перелік посад, що мають право на пільгове забезпечення відповідно до типів виробництв.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що з наданих позивачем документів вбачається, що посада апаратника дозування в цеху ГЛЗ відноситься до Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію на пільгових умова, відтак період роботи з 01.06.1997 по 09.12.2004 року підлягає зарахуванню до пільгового стажу ОСОБА_1 .

Також, колегія суддів наголошує, що згідно з п.п.2 п.6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 за №28-2, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.0.12015 за №40/26485, Головне управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань.

Отже, законодавець не тільки наділив відповідача правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а й зобов`язав витребовувати в установленому законодавством порядку відомості, необхідні для здійснення покладених на Головне управління Фонду завдань та сприяти особам, що звернулись за призначенням пенсії, в одержанні відсутніх у них документів для призначення пенсії.

Колегія суддів зазначає, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було недостатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини.

Наведені висновки узгоджуються з правою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, відповідно до якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Водночас, слід звернути увагу, що Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі по тексту - Порядок №22-1) встановлено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів, які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій в тому рахунку і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає.

Однак, матеріали даної справи не містять, а пенсійним органом в обґрунтування правомірності прийняття оспорюваного рішення не надано до суду доказів самостійного звернення до відповідних установ з метою отримання додаткових документів для підтвердження пільгового стажу позивачки.

Натомість, в даному випадку пенсійним органом покладено тягар негативних наслідків із необґрунтованих підстав виключно на позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №45/5-24 від 31.05.2024 про відмову у підтвердженні стажу роботи ОСОБА_1 у період з 01.06.1997 по 09.12.2004 за професією апаратник дозування в цеху ГЛЗ фасувальної дільниці за Списком №2 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 01.06.1997 по 09.12.2004 за професією апаратник дозування в цеху ГЛЗ фасувальної дільниці.

Посилання відповідача на дискреційні повноваження колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у разі відмови у зарахуванні пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи з 01.06.1997 по 09.12.2004 за професією апаратник дозування в цеху ГЛЗ фасувальної дільниці, належним способом захисту порушеного права позивача в цій частині вимог буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 01.06.1997 по 09.12.2004 за професією апаратник дозування в цеху ГЛЗ фасувальної дільниці.

Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в оскаржуваній відповідачем частині. Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 по справі № 520/26280/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко І.С. Чалий