Справа № 320/20434/24
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Оксененка О.М., Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Анкора Трейд» до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Анкора Трейд» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Анкора Трейд») звернулося до суду з адміністративним позовом до Київської митниці (далі по тексту - відповідач) в якому просило:

- визнати противоправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA100320/2023/000074/2 від 06.12.2023, винесене Київської митницею;

- визнати противоправною і скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100320/2023/001084 від 06.12.2023.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року значений позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Київська митниця подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Анкора Трейд» є юридичною особою, зареєстроване 26.09.2005, його місцезнаходження 03083, м. Київ, вул. Пирогівський шлях, буд. 34; основний вид діяльності 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.

Так, 04.02.2021 між ТОВ «Анкора Трейд» (замовник) та компанією JIAXING CHIAYO IMPORT & EXPORT CO., LTD. (зареєстрована за законодавством Китайської народної республіки) (постачальник) укладено контракт №402/21 (а.с.17-20).

За його умовами постачальник виготовляє та продає будівельне кріплення покупцю, а покупець сплачує продукцію (товар) та отримує її.

Покупець за власний рахунок організує доставку товару та несе повну відповідальність за товар з моменту його завантаження на борт судна в порту постачальника.

На кожну окрему поставку постачальник виписує рахунок (проформу-інвойс), який містить асортимент, ціну кожної позиції, кількість товару.

Ціна товару включає вартість пакування та маркування товару, доставку до порту, узгодженого сторонами, визначається сторонами на кожну окрему партію товару.

Поставка товару здійснюється на умовах FOB (Циндао або Шанхай, Китай) згідно правил INCOTERMS-2010.

29.12.2021 додатком №1 до контракту №402/21 його строк дії продовжено до 31.12.2024 (а.с.20 на звороті).

15.06.2023 сторонами підписано специфікацію у межах контракту №402/21 на виготовлення та поставку гвинтів самонарізних та анкерів клинових з гайкою і шайбою (а.с.23).

12.09.2023 постачальником складено інвойс №23CY023332 на суму 24 847, 75 доларів США, що передбачає продаж переліку товару загальною вагою 3 757,20 кг на 30 палетах, який відповідає переліку товару, зазначеного в специфікації (а.с.23).

Як вбачається з названого інвойсу, портом завантаження є Ціндао (QINGDAO), Китай, портом розвантаження - Гданськ, Польща; умови оплати: 14 % передоплати та 86% оплата протягом 30 днів після завантаження; умови поставки: FOB QINGDAO, відповідно до Інкотермс-2010.

Також, 12.09.2023 постачальник надав позивачу: прайс-лист; калькуляцію до інвойсу №23CY023332, яка містить перелік товару, із зазначенням вартості виробництва товару, пакування, транспортування, ціну за одиницю товару; пакувальний лист до інвойса №23CY023332.

Передоплата за інвойсом №23CY023332 в сумі 3 634, 76 доларів США, що становить 14 % вартості товару, було зараховано сторонами контракту з попередніх оплат, а саме: з оплати, здійсненої позивачем за контрактом №402/21 та інвойсом №21CY021269 за платіжним дорученням №1304 від 23.11.2021. Такий залік оплати відбувся у відповідності до листа покупця від 14.03.2022 до постачальника з проханням зарахувати цю передплату як оплату за наступним інвойсом через повномасштабне вторгнення РФ на територію України.

15.09.2023 відповідно до платіжного документу в іноземній валюті №1425, позивач перерахував на користь постачальника 21 212,99 доларів США на виконання оплати за Контрактом №402/21 та інвойсу №23CY023332, що становить 86 % вартості товару.

Товариство стверджує, що оплатили постачальнику 24 847,75 доларів США, що становить 100 % вартості товару за інвойсом №23CY023332, виставленого за контрактом №402/21.

З метою здійснення перевезення товарів в Україну позивачем укладено з ТОВ «Клевер Тім» договір №0509/23/02 транспортного експедирування від 05.09.2023.

На підтвердження витрат транспортування товарів та включення вартості таких послуг до митної вартості надано довідку ТОВ «Клевер Тім» №2111/23 від 21.11.2023 відповідно до якої: вартість міжнародного перевезення за маршрутом CHINA, QINGDAO - GDANSK, POLAND згідно коносаменту HYSF складає 30 623,44 грн; додаткові послуги з контейнерів та вантажів за межами державного кордону України - 25 018,95 грн.; міжнародні транспортні послуги по маршруту Гданськ, Польща - м/п Шегині - 121 590,00 грн.; міжнародні транспортно-експедиційні послуги по маршруту м/п Шегині - Київ, Україна - 92 367,00 грн.

Як вбачається з товарно-транспортної накладної CMR №20364 від 21.11.2023, товари були доставлені з Польщі до України.Сстрахування вантажу не проводилось.

Згідно з платіжною інструкцією №2248 від 22.11.2023 позивач оплатив 57 642,39 грн. на користь ТОВ «Клевер Тім» за послуги з міжнародного морського перевезення згідно рахунку №РФ-18680 від 20.11.2023.

На підставі платіжної інструкцієї №2311 від 05.12.2023, товариство перерахувало 215 891,14 грн. на користь ТОВ «Клевер Тім» за міжнародні транспортні послуги, згідно рахунку №РФ-18699 від 21.11.2023.

Як видно із висновку за результатами цінового моніторингу №Ц-1559, проведеного Київською обласною (регіональною) торгово-промисловою палатою від 04.12.2023, - контрактна вартість товару, поставленого за договором №402/21 та інвойсом №23CY023332, є обґрунтованою та відповідає ціноутворюючим факторам ринку.

05.12.2023 під час митного оформлення товариством позивача подано до митного органу електронну митну декларацію №23UA79U2 із визначенням митної вартості товару за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (а.с.42-43).

На підтвердження заявленої митної вартості товару митному органу разом з митною декларацією №23UA79U2 позивачем подані:

- контракт 402/21 від 04.02.2021 (а.с.21);

- додаток №1 від 29.12.2021 до контракту 402/21 (а.с.20зв.);

- пакувальний лист від 12.09.2023 (а.с.26);

- інвойс 23СY023332 від 12.09.2023 (а.с.32);

- специфікацію від 15.07.2023 (а.с.21-22);

- прайс-лист від 12.09.2023 (а.с.24);

- товарно-транспортну накладну CMR 20364 від 21.11.2023 (а.с.36);

- коносамент HYSF від 17.09.2023 (а.с.44);

- супровідний документ (dispatch note model Т1) MRN23PL322080NU6A86G3 від

21.11.2023 (а.с.45);

- сертифікат походження № 23С3304А1454/00049 від 18.09.2023 (а.с.30);

- платіжне доручення SWIFT на підсумкову оплату №1425 від 15.09.2023 (а.с.29);

- платіжне доручення SWIFT на попередню оплату №1618 від 25.10.2023 (а.с.46);

- договір №0509/23/02 від 05.09.2023 транспортного експедирування з ТОВ «Клевер

Тім» (а.с.31-34);

- договір на автодоставку (перевезення) №ХП-251 від 10.11.2023 (а.с.47);

- договір №26/07/23 від 26.07.2023 перевезення вантажу автомобільним транспортом (а.с.48-52);

- разову перепустку ПР-70702 від 05.12.2023 (а.с.53);

- митну декларацію країни відправлення 00835209 від 14.09.2023 (а.с.59);

- висновок Торгово-промислової палати України Ц-1559 від 04.12.2023 (а.с.39-41);

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару (а.с.35).

За результатами розгляду поданих документів, митниця направила позивачу електронне повідомлення, в якому вказано, що заявлена декларантом митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана з тих причин, що подані для підтвердження митної вартості товару документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Митним органом зазначено наступне:

1) в пункті 1.2 контракту від 04.02.2021 № 402/21 вказано, що на кожну окрему поставку постачальник виписує рахунок (проформу-інвойс), який містить: асортимент, ціну кожної позиції, кількість товару, але проформу-інвойс до митного оформлення не надано;

2) в пункті 5.2 контракту від 04.02.2021 № 402/21 зазначено, що сторони домовилися про те, що 20 % вартості має бути сплачено як передоплата до початку виробництв. Решта 80 % вартості має бути сплачена протягом 20 календарних днів після отримання копії коносамента (дати завантаження товару на борт судна), але до дати тест-релізу. Тобто відповідно до вищезазначеного пункту контракту має бути 100 % передоплата, але в наданих банківських платіжних документах, що стосується товару від 15.09.2023 №1425 та від 25.10.2023 №1618 загальну сума передоплати становить 24 077, 69 доларів США, а відповідно до інвойсу від 12.09.2023 № 23CY023332 загальна фактурна вартість становить 24 847, 75 доларів США;

3) в пункті 7.1 контракту від 04.02.2021 № 402/21 зазначено, що постачальник має надати покупцю наступні документи до кожного відправлення: калькуляцію виробництва, однак до митного оформлення калькуляцію виробництва не надано;

4) в наданому прайс-листі від 01.09.2023 не зазначено умови поставки товару.

Запропоновано подати протягом 10 календарних днів наступні додаткові документи (за наявності):

- рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, пов`язаних із виконанням умов договору( угоди, контракту);

- рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору ( угоди, контракту);

- виписку з бухгалтерської документації;

- каталоги, специфікації, прейскуранти ( прайс-листи) виробника товару;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;

- страхові документи, а також документи що містять відомості про вартість страхування;

- банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- копію митної декларації країни відправлення;

- за власним бажанням подати додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

06.12.2023 ТОВ «Анкора Трейд» додатково подано до митного органу копії наступних документів:

- платіжне доручення №1304 від 23.11.2021 на суму 3 634,76 дол. США, оплата за яким була зарахована як 14 % вартості товару за інвойсом №23CY023332 (а.с.27);

- платіжну інструкцію №2311 від 05.12.2023 про оплату за міжнародні транспортні послуги (а.с.38);

- платіжну інструкцію №2248 від 22.11.2023 щодо оплати послуг з морського перевезення (а.с.37);

- заявку на доставку 3008/01 від 30.08.2023;

- довідку транспортної компанії №2111/23 від 21.11.2023 (а.с.35);

- проформу-інвойс від 23.11.2021 № 23CY023332;

- калькуляцію вартості виробництва від 12.09.2023 (а.с.25);

- лист ТОВ «Анкора Трейд» до постачальника про перезалік коштів від 14.03.2023 (а.с.28);

- лист ТОВ «Анкора Трейд» № 231205/01 від 05.12.2023 (а.с.56);

- рахунок на морське перевезення вантажу 18680 від 20.11.2023 (а.с.54);

- рахунок на авто доставку вантажу 18699 від 21/11/2023 (а.с.55);

- платіжну інструкцію № 2311 від 05.12.2023 про оплату за міжнародні транспортні послуги (а.с.38);

- платіжну інструкцію №2248 від 22.11.2023 щодо оплати послуг з морського перевезення (а.с.37).

У поясненнях зазначено про те, що додано платіжне доручення №1304 від 23.11.2021 на суму попередньої оплати по інвойсу, відправка по якому була відмінена, у зв`язку із воєнним станом в Україні. Зазначено, що сума платіжних документів №1304 та №1425 складає повну суму по інвойсу.

Також, позивачем подано до митниці письмові пояснення листом від 05.12.2023 №231205/01 щодо платіжних документів №1304 та №1425 і відповідних розрахунків із контрагентом.

Крім того, у названому листі товариство зазначило, що розрахунки платежів третім особам на користь продавця не проводилися; розрахунки сплати комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням договору, не проводилися; страхування вантажу не здійснювалося.

У свою чергу, відповідачем, з урахуванням додатково поданих позивачем документів, прийнято рішення №UA100320/2023/000074/2 від 06.12.2023 про коригування митної вартості товарів, визначено митну вартість товару за резервним методом, і зазначено, що митну вартість визначено на підставі митних декларацій № UA100320/2023/28794 від 12.09.2023 та № UA100320/2022/386638 від 07.07.2022 (далі по тексту - оскаржуване рішення №1).

Відповідачем зазначено, що причинами, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано є: неподання декларантом всіх запрошених документів; відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах.

Зокрема, митницею зазначено, що декларантом додатково надано банківський платіжний документ, що стосується товару, від 23.11.2021 № 1304, в якому зазначені інвойс від 23.11.2021 № 21CY021269, однак до митного оформлення його не надано та надано лист від отримувача щодо призупинення виробництва товару по проформі-інвойсу від 23.11.2021 № 21CY021269. Додатково надано проформу-інвойс від 23.11.2021 № 23CY023332 та калькуляцію виробництва від 12.09.2023.

Надані банківські платіжні документи, що стосується товару, не містять відомостей, передбачених платіжною системою SWIFT та Положенням про порядок виконання надавачами платіжним послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216 у редакції від 25.08.2022 № 189. Зокрема, дані платіжні інструкції не містять відміток банківської установи та підпису (власноручного/електронного) відповідальної особи платника, яка відповідно до законодавства України має право розпоряджатися рахунком та відміток банківської установи.

Наданий до митного оформлення висновок за результатами цінового моніторингу від 04.12.2023 № Ц-1559 виданий Київською обласною ТПП взято митницею до уваги, але він не може слугувати підставою для підтвердження заявленої митної вартості товарів. Вищезазначений висновок виданий на підставі аналізу наданих документів з урахуванням цінової пропозиції постачальника щодо вартості товару.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. У зв`язку з чим, наданий висновок підготовлений з порушенням вищезазначеного підходу, не може однозначно засвідчувати обґрунтованість висновків, які в ньому наведені у зв`язку з відсутністю документально підтверджених даних.

Митним органом проведено порівняння рівня заявленої митної вартості з рівнями митної вартості ідентичних, подібних (аналогічних) товарів та з довідковою інформацією, та встановлено заниження заявленого рівня митної вартості, що суперечить поняттю дійсної вартості товару у розумінні статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (ГАТТ 1947). Відомості щодо ціни, яка сплачена, не підтверджені документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини двадцять першої статті 58 Кодексу».

Митну вартість визначено із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 Кодексу з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях з урахуванням фізичних характеристик, розміру партії, торгівельної країни, країни призначення товарів та комерційних умов.

06.12.2023 виписано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100320/2023/001084 (далі по тексту - оскаржуване рішення №2).

З метою випуску товару у вільний обіг у порядку, передбаченому частиною 7 статті 55 та частиною 2 статті 263 МК України, позивач, з урахуванням коригувань, подав нову митну декларацію ІМ40ДЕ №23UA12U3 від 06.12.2023.

Позивач, вважаючи протиправними оскаржуване рішення та картку відмови в прийнятті митної декларації, звернувся до суду з даним позовом до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів, так як усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів ним було надано. Зазначене свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність прийнятого митним органом рішення про коригування митної вартості товарів і картки відмови.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Митним кодексом України (далі по тексту - МК України), Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України) та іншими законами України з питань оподаткування (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК).

Статтями 49, 50 МК визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 5 статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Правовими положеннями статті 57 МК України регламентовано, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст. 58 цього Кодексу.

Так, ст. 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Положеннями статті 53 МК визначено, що одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями ч.3 статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Проте, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 МК).

З аналізу частин першої та другої статті 53 МК слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа 21-591а15).

Аналіз даної норми дає змогу виокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості: 1) наявність розбіжностей між окремими документами; 2) наявність ознак підробки певних документів; 3) відсутність достатніх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованими та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

У даному випадку, під час дослідження первинних документів, які містяться в матеріалах справи та надані позивачем митному органу, встановлено, що їх обсяг дозволяє визначити митну вартість товару за основним (першим) методом.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що ТОВ «Анкора Трейд» надано митному органу ряд первинних документів, які не є обов`язковими, відповідно до ст. 53 МК України, на підтвердження вірно зазначеної вартості товарів, проте вказане протиправно не було взято до уваги відповідачем.

На думку відповідача, оскільки декларант не надав всі документ, які зазначені в електронному повідомленні, відтак у митниці відсутні у повному обсязі документально підтверджені відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості.

Разом з тим, митний орган при витребуванні додаткових документів навів загальний їх перелік, без конкретизації, які сумніви необхідно усунути.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, після подання додаткових документів, митниця прийняла оскаржуване рішення про коригування митної вартості, зазначивши, що декларантом додатково надано банківський платіжний документ, що стосується товару від 23.11.2021 № 1304, в якому зазначені інвойс від 23.11.2021 № 21CY021269, однак до митного оформлення його не надано.

Щодо зауважень до оформлення платіжних документів, суд апеляційної інстанції враховує пояснення позивача про те, що вони оформлені в електронній формі і до них не застосовуються вимоги обов`язкової наявності печатки та зазначення прізвища, ім`я і по батькові відповідальної особи з її підписом, оскільки при електронній ідентифікації клієнта банком за допомогою апаратного цифрового ключа його підпис на платіжних документах не вимагається.

Наявність в платіжній інструкції (дорученні) в іноземній валюті відомостей про суму коштів, яка перерахована за товар, найменування цього товару та чітке посилання на номер і дату контракту, дає можливість в повній мірі ідентифікувати товар. Так само, доказів підробки відповідних документах - не подано.

При цьому, суд наголошує, що такі платіжні документи одразу подавалися митному органу і під час проведення процедури консультацій, зауважень до них не висловлювалося.

Щодо інвойсу від 23.11.2021 № 21CY021269, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що перелік товару у спірному випадку визначено, зокрема, у таких документах: договорі №402/21, інвойсі №23CY023332, пакувальному листі, калькуляції виробництва від 12.09.2023, специфікації виробника товару від 15.07.2023, прайс-листі.

Вартість товару за інвойсом №23CY023332 - 24 847,75 доларів США. Товариством надано митному органу документи про 100 % оплату товару, у відповідності до порядку оплати, вказаному в інвойсі №23CY023332 (14 % передоплати та 86 % оплата після завантаження), а саме: - передоплата 14 % вартості товару за інвойсом №23CY023332 в сумі 3 634,76 доларів США - за платіжним дорученням №1304 від 23.11.2021 в якості оплати за інвойсом №21CY021269 від 23.11.2021.

У подальшому, через повномасштабне вторгнення РФ на територію України, товариство звернулося до постачальника з листом від 14.03.2022 з проханням призупинити виробництво товару за інвойсом №21CY021269, а вже сплачену суму передоплати 3 634,76 доларів США зараховувати за наступним інвойсом №23CY023332.

Згодом, післяплата 86 % вартості товару за інвойсом №23CY023332 в сумі 21 212,99 доларів США перерахована позивачем за платіжним документом №1425 від 15.09.2023. Разом сума коштів складає 24 847,75 доларів США, що є 100 % вартості товару за інвойсом №23CY023332.

Названі документи надавалися під час процедури митного оформлення, проте помилково не були взяті до уваги митним органом.

При цьому, доводи позивача про те, що інвойс від 23.11.2021 №21CY021269 - не стосується поставки товарів за митною декларацією №23UA79U2 і не впливає на визначення митної вартості даних товарів, не спростовані відповідачем.

Щодо наявної у відповідача інформації про вищу митну вартість подібного товару, то вказана обставина не може слугувати самостійною підставою, як для витребування додаткових документів від декларанта, так і для коригування митної вартості в цілому.

Щодо зауважень до висновку за результатами цінового моніторингу товару, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що такий документ не належать до основних документів, які підтверджують митну вартість товарів, відповідно до норм чинного законодавства. При цьому, вказаний документ може витребовуватися лише якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 Митного містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У цьому випадку відповідний висновок надавався на підтвердження відповідності заявленої митної вартості у сукупності із основними документами. Зазначений висновок підготовлений Київською торгово-промисловою палатою у відповідності до Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».

Щодо доводів апелянта про неналежний змісту прайс-листа, а саме - відсутності у ньому умов поставки, то суд враховує правовий висновок Верховного Суду, що міститься в постанові від 23.10.2020 у справі № 810/690/17, згідно з яким прайс-лист, по-перше, не є основним документом, відповідно до частини другої статті 53 МК України, який підтверджує митну вартість товарів, по-друге, прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, а по-третє, жодним нормативним актом, в тому числі і міжнародним, не встановлено вимоги до форми та змісту прайс-листів, тобто прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатись на неповноту чи обмеженість відомостей у прайс-листі, як на підставу для коригування митної вартості товару. Також суд зважає і на те, що зміст відповідного прайс-листа визначено продавцем, а не позивачем.

У відзиві на позовну заяву митний орган навів нові зауваження, які не висловлювалися як на стадії консультацій, так і прийняття рішення про коригування, а саме: відсутність перекладу на українську мову експортної митної декларації та незазначенні у ній номеру інвойсу і контракту; відсутність договору мультимодального перевезення і зауваження до транспортних документів; непроведення страхування як порушення вимог законодавства.

Крім того, у відзиві митний орган повідомив, що у випадку, який розглядається, спрацювала Автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Стосовно спрацювання Автоматизованої системи управління ризиками, то це не може слугувати самостійною підставою як для витребування додаткових документів від декларанта, так і для коригування митної вартості.

У свою чергу, спрацювання ризиків АСАУР не може бути достатньою підставою щодо твердження під час перевірки показників митної декларації наявності у митного органу сумнівів та наявності підстав для витребування додаткових документів, оскільки згідно Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.07.2015 №684, його розроблено з метою забезпечення вибірковості митного контролю шляхом застосування системи управління ризиками, поліпшення ефективності роботи Держмитслужби під час митного контролю, прискорення митного оформлення за рахунок застосування методів управління ризиками, у тому числі аналізу ризиків із використанням інформаційних технологій, та здійснення таргетингу та цей Порядок встановлює єдиний підхід до здійснення митними органами (їх структурними підрозділами) аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю.

Тобто, саме по собі спрацювання АСАУР не є достатнім доказом порушення декларантом положень МК України, а є тим розробленим методом, який покращує ефективність роботи митниці під час перевірки та оформлення митних декларацій, у свою чергу, посадові особи під час застосування СУР як системи управління ризиками мають діяти у відповідності до МК України.

Щодо зауваження до митної декларації країни відправлення, то вказаний документ не належить до обов`язкових документів, які підтверджують митну вартість товару і за змістом статті 254 Митного кодексу, документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

У даному випадку, відповідна декларація складена однією із мов міжнародного спілкування (китайською), а митниця не вимагала подання перекладеної українською мовою такої декларації від позивача, як і не надала суду доказів необхідності такого перекладу.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що названа експортна митна декларація одразу подавалася товариством із митною декларацією, однак митний орган не зазначав якихось її недоліків або ж необхідності подання перекладу, а тому доводи митниці у цій частині, як і клопотання про витребування такої декларації з перекладом на українську мову - не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

Щодо транспортних витрат, у тому числі необхідності наявності договору мультимодального перевезення, суд апеляційної інстанції зазначає, що у декларанта відсутній обов`язок подання саме договору мультимодального перевезення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав митному органу всі документи, що підтверджують транспортування товару спочатку морським транспортом з порту Циндао (Китай) до Гданська (Польща), а далі через м/п Шегині автотранспортом до м. Київ (Україна), з наданням достовірних та вичерпних даних, що підтверджують вартість витрат на транспортування, яка є складовою митної вартості, з метою здійснення перевезення товарів в Україну позивачем укладено з ТОВ «Клевер Тім» договір №0509/23/02 транспортного експедирування від 05.09.2023.

Так, на підтвердження витрат транспортування товарів та включення вартості таких послуг до митної вартості позивачем надано довідку ТОВ «Клевер Тім» вих. №2111/23 від 21.11.2023, зі змісту якої вбачається, що вартість міжнародного перевезення складається з наступного:

- вартість міжнародного перевезення за маршрутом CHINA, QINGDAO - GDANSK, POLAND згідно коносаменту HYSF - 30 623,44 грн.;

- додатковi послуги з контейнерiв та вантажiв за межами державного кордону України - 25 018, 95 грн.;

- міжнародні транспортні послуги по маршруту Гданськ, Польща - м/п Шегині - 121 590, 00 грн.;

- міжнародні транспортно-експедиційні послуги по маршруту м/п Шегині -Київ, Україна - 92 367, 00 грн.

Окрім того, на підтвердження витрат на транспортування надавалися:

- платіжна інструкція №2248 від 22.11.2023 про оплату 57 642,39 грн. на користь ТОВ «Клевер Тім» за послуги з міжнародного морського перевезення згідно рахунку №РФ-18680 від 20.11.2023;

- платіжна інструкція №2311 від 05.12.2023 про оплату 215 891,14 грн. на користь ТОВ «Клевер Тім» за міжнародні транспортні послуги згідно рахунку №РФ-18699 від 21.11.2023;

- договір №0509/23/02 від 05.09.2023 транспортного експедирування з ТОВ «Клевер Тім»;

- договір на автодоставку №ХП-251 від 10.11.2023;

- договір №26/07/23 від 26.07.2023 перевезення вантажу автомобільним транспортом;

- заявка на доставку 3008/01 від 30.08.2023;

- разова перепустка ПР-70702 від 05.12.2023;

- рахунок на морське перевезення вантажу 18680 від 20.11.2023;

- рахунок на автодоставку вантажу 18699 від 21.11.2023.

Також суд враховує, що страхування вантажу не здійснювалося, що не заборонено і не може слугувати підставою невизнання митної вартості.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що під час митного оформлення претензій до документів на підтвердження витрат позивача щодо перевезення не висловлювалося, а тому вони не можуть обґрунтовувати правомірність прийняття оскаржуваного рішення.

Отже, більша частина зауважень до наданих позивачем документів, вказана у відзиві на позовну заяву, не була зазначена митним органом ані під час проведення консультацій, ані під час винесення оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, у зв`язку з чим, вказані документи не можуть бути основними доводами під час розгляду справи в суді.

Відповідно до контракту ціну на товар який поставляється згідно даного контракту, встановлює виключно Продавець. Покупець жодним чином не впливає на принцип визначення ціни товару Продавцем. Крім того, Митним кодексом України не передбачено обов`язок імпортера надавати митному органу інформацію про принцип визначення Продавцем ціни товару.

Митний орган здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості і має право вимагати додаткові документи на підтвердження митної вартості лише у випадку, якщо подані декларантом документи, що підтверджують заявлену митну вартість, перелік яких визначений частиною другою статті 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, виходячи з наведеного в сукупності, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що наведені відповідачем у спірному рішенні доводи не могли бути підставою для коригування заявленої позивачем митної вартості товару за ціною контракту, оскільки не спростовують правомірність визначення такої митної вартості (її складових).

За таких підстав та враховуючи, що вказані вище твердження відповідача спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, а будь-яких доведених підстав для коригування митної вартості товару оскаржуване рішення не містить, суд дійшов висновку, що подані декларантом документи, в даному випадку, слід вважати належними та достатніми для підтвердження та визначення митної вартості товару за ціною договору.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до інших виявлених відповідачем недоліків у документах, наданих позивачем та які не належать до документів, які підтверджують митну вартість товару, адже виявлені недоліки не можуть спростовувати заявлений позивачем рівень митної вартості товару, який підтверджується наданими належними та допустимими доказами.

Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що митним органом не доведено, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що в документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

Отже, суд апеляційної інстанції зазначає, що додаткові документи декларант зобов`язаний надати за наявності, у разі якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (ч. 3 ст. 53 МК України).

Тому, витребувані відповідачем додаткові документи можуть бути витребувані за наявністю розбіжностей та надані декларантом виключно за їх наявності.

При цьому, п. 5 ст. 53 МК України встановлює заборону вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що позивачем до митного органу були надані всі необхідні документи для підтвердження числові значення складових митної вартості.

Тобто, вказані обставини свідчать про відсутність необхідних умов, передбачених статтею 59 МК України, для застосування методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що за умови подання позивачем при митному оформленні товару вищевказаного переліку документів, який відповідає вимогам закону, у митного органу не було обґрунтованих підстав вважати, що має місце заявлення неповної та/або недостовірної відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірне визначення їх митної вартості.

Надаючи оцінку доводам відповідача про відсутність всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів та невідповідність ціни товару документам, які надані декларантом, суд зазначає, що оцінюючи подані на підтвердження заявленої митної вартості докази, митний орган повинен перевіряти і брати до уваги лише ті обставини, що стосуються предмету доказування.

У процедурі контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються.

Будь-яких доказів того, що ціна імпортованих товарів є недостовірною, або що позивач поніс додаткові витрати, у зв`язку з їх придбанням, відповідач під час розгляду справи не надав.

Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що митним органом не доведено, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованих товарів, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена.

Отже, митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин і фактів, які перешкоджають митному оформленню товарів за основним методом визначення митної вартості.

Водночас матеріалами справи підтверджується, що визначена позивачем у відповідній митній декларації митна вартість товарів базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і піддається обчисленню.

Крім того, у рішенні про коригування заявленої митної вартості митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 року в справі № 826/6346/13 (№К/9901/36092/18).

Верховний Суд у постанові від 11.09.2020 року по справі № 820/10288/15 зазначив, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Водночас приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

У зв`язку з встановленими обставинами та зазначеними нормами чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржувані рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів №UA100320/2023/000074/2 від 06.12.2023, та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100320/2023/001084 від 06.12.2023 є протиправними та підлягають скасуванню.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду, оскільки позивачем була доведена належними доказами заявлена митна вартість товарів.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Керуючись ст.ст. 242, 257, 260, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської митниці - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: О.М. Оксененко

Ю.К. Черпак

Повний текст виготовлено 22.05.2025 року