Справа № 420/8921/23
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/8921/23

Перша інстанція: суддя Василяка Д.К.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.

секретар Афанасенко Ю.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Реу К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року у справі № 420/8921/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління державного агентства Меліорації та рибного господарства у Одеській області, № 45-О від 23 березня 2023 року Про звільнення ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на роботі в Управління державного агентства Меліорації та рибного господарства у Одеській області з 25.03.2023 на посаді головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів Рибоохоронний патруль;

- стягнути з Управління державного агентства Меліорації та рибного господарства у Одеській області на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- стягнути з Управління державного агентства Меліорації та рибного господарства у Одеській області на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів Рибоохоронний патруль Управління державного агентства Меліорації та рибного господарства у Одеській області та стягнення з Управління державного агентства Меліорації та рибного господарства у Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць без утримання податків й інших обов`язкових платежів.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що 22 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся за медичною допомогою до сімейного лікаря, Комунального некомерційного підприємства Яськівський центр первинної медико-санітарної допомоги Яськівської сільської ради Одеського району Одеської області. В той же день 22 березня 2023 року сімейним лікарем був відкритий лікарняний, який став підставою для звільнення ОСОБА_1 від роботи на період його тимчасової непрацездатності.

Про факт звернення за медичною допомогою, а також про те, що починаючи з 22.03.2023 він перебуватиме на лікарняному та не матиме змоги працювати, ним було повідомлено усно за допомогою засобів телефонного зв`язку свого роботодавця, тобто відповідача.

Отже починаючи з 22.03.2023 по 24.03.2023 ОСОБА_1 перебував на лікарняному та тимчасово був не працездатний у зв`язку із захворюванням, про що свідчить інформаційна довідка з електронної системи охорони здоров`я від 27.03.2023.

Перебуваючи на лікарняному 24.03.2023 на особистий номер мобільного телефону позивача зателефонував представник відповідача та повідомив, що йому необхідно терміново прибути на роботу де його особисто хоче бачити керівник Управління державного агентства Меліорації та рибного господарства у Одеській області.

Того ж дня він прибув на роботу, де йому при вході до адміністративної будівлі відповідача повідомили, що його звільнено із займаної посади. Про дату та підставу звільнення його не повідомили, з наказом про звільнення його в цей день також не було ознайомлено, остаточні розрахунки при так званому звільненні з ним не були проведені, та трудова книжка йому не видавалася.

Більше до свого місця роботи його не допустили. Приблизно 01.04.2023 на домашню адресу ОСОБА_1 від відповідача надійшло поштове відправлення, в якому знаходилася копія наказу виданого начальником Управління державного агентства Меліорації та рибного господарства у Одеській області (Одеський рибоохоронний патруль№ 45-О від 23 березня 2023 року Про звільнення ОСОБА_1 , де підставою звільнення визначено, заява ОСОБА_1 від 23.03.2023.

Також у поштовому відправленні знаходився лист Відповідача від 24.03.2023 вих № 1-7-15/626-23 в якому зазначено, що позивача звільнено, а також що йому необхідно прибути до сектору роботи з персоналом Управління державного агентства Меліорації та рибного господарства у Одеській області (Одеський рибоохоронний патруль) для отримання трудової книжки, копії наказу про звільнення від 23.03.2023, а також для здачі матеріальних цінностей.

23.03.2023 жодних заяв про звільнення позивач не писав, до відповідача в цей день із будь-якими усними заявами про звільнення не звертався. Більш того, в цей день хворів та за рекомендацією сімейного лікаря, займався своїм лікуванням і взагалі не планував свого звільнення.

У вересні 2022 року, під тиском з боку керівництва відповідача, ОСОБА_2 , в кабінеті, позивачем написана та підписана власноруч заява про звільнення за угодою сторін, без зазначення дати з якої необхідно звільнитися, а також без зазначення дати підпису заяви про звільнення. Вищезазначену заяву змушений залишити у відповідача.

Позивач вказує на нікчемність такої заяви з огляду на відсутність таких реквізитів в заяві про звільнення, як дата з якої необхідно звільнитися, а також відсутність дати написання цієї заяви про звільнення.

Отже ані в день написання нікчемної заяви про звільнення у вересні 2022 року, а ні в день його незаконного звільнення, тобто 23.03.2023, так звана заява про звільнення не відповідала дійсному волевиявленню ОСОБА_1 , оскільки в заяві не було вказано дати її складання та дати, з якої він має бажання звільнитися з займаної посади державної служби.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що до Управління надійшла зава від гр. ОСОБА_1 про звільнення з займаної посади за угодою сторін згідно частини другої статті 86 Закону України Про державну службу, та пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, відповідним працівником за ведення кадрового діловодства, було прийнято в роботу дану заяву.

Відповідно до пункту 5 розділу 4 Правил внутрішнього службового розпорядку Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області затверджено протоколом трудового колективу від 22.04.2020№ 1 У разі необхідності відкриття листка непрацездатності, працівник повідомляє безпосереднього керівника або сектор роботи з персоналом про дату відкриття листка та непрацездатності та найменування та адресу лікарні, в якій листок непрацездатності було відкрито.

Про те що, ОСОБА_1 перебуває на лікарняному він не повідомив відразу після відкриття лікарняного.

Законом не передбачено заборони щодо звільнення за угодою сторін особи, яка перебуває на лікарняному, оскільки це волевиявлення державного службовця, та в першу чергу громадянина України. Скасувати свою заяву працівник може тільки у випадку згоди на це роботодавця, (п. 8 постанови ВСУ від 06.11.1992 № 9). Письмово ОСОБА_1 у разі зміни свого попереднього рішення або волевиявлення письмово не звертався до Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області з клопотання про скасування заяви про звільнення за угодою сторін. При домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним орган про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Відповідач вказує, що факт тиску не підтверджено жодним документом та який саме тиск на нього здійснювався.

Відповідач вважає, що волевиявленням під час написання заяви був намір звільнитися із займаної посади, а згодом без доказів заявити що до нього було здійснено тиск про вчинення протиправних дій з боку керівника, а саме написання заяви про звільнення без дати.

Після підписання наказу про звільнення ОСОБА_1 , на підставі його заяви, гр. ОСОБА_3 було викликано до Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області, та в присутності працівників оголошено наказ про звільнення, підставу для звільнення та отримання трудової книжки. Позивач відмовився від ознайомлення з наказом та в отриманні трудової книжки. Про що було складено акт про оголошення наказу. Після звільнення позивача з займаної посади, йому було нараховано та виплачено всі обов`язкові виплати згідно наказу про звільнення.

Оскільки позивач відмовився від отримання трудової книжки в день звільнення та ознайомлення з наказом про звільнення, в день звільнення, листом від 24.03.2023 року № 1-7- 15/626-23 йому було направлено копію наказу про звільнення та повідомлення про отримання трудової книжки у сектора роботи з персоналом. На даний час трудова книжка позивача зберігається кадровою службою в Управлінні Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області.

Протоколом доведення інформації та документів до відома державного службовця від 24.03.2023 року позивачу на його мобільний номер телефону надіслано копію наказу про звільнення.

Інструкцією № 58 прямо вказується, що днем звільнення вважається останній день роботи. Після прийняття наказу про звільнення кадровою службою було припинено ведення табелю обліку робочого часу та було припинено залучення позивача до проведення рейдових заходів щодо охорони, використання і відтворення водних біоресурсів

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 28 лютого 2025 року позов задовольнив частково.

Визнав протиправним та скасував наказ Управління державного агентства Меліорації та рибного господарства у Одеській області № 45-О від 23 березня 2023 року Про звільнення ОСОБА_1 .

Поновив ОСОБА_1 з 25.03.2023 на посаді головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів Рибоохоронний патруль.

Стягнув з Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 195 465,30 грн. з вирахуванням обов`язкових податків та зборів.

Допустив негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення суми за один місяць у розмірі 8515,32 гривень.

Стягнув на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з проведенням експертизи, у розмірі 4 543,70 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Одеській області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Управління державного агентства Меліорації та рибного господарства у Одеській області подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не врахував, що законом не передбачено заборони щодо звільнення за угодою сторін особи, яка перебуває на лікарняному, оскільки це волевиявлення державного службовця, та в першу чергу громадянина України;

- суд першої інстанції не дослідив, що факт тиску на позивача не підтверджено жодним документом та не зазначено який саме тиск на нього здійснювався;

- інші доводи апеляційної скарги відтворюють зміст відзиву на позовну заяву.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 проходив службу на посаді головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів Рибоохоронний патруль.

23 березня 2023 року ОСОБА_1 на ім`я начальника Управління Державного господарства в Одеській області В.Грибенку написав заяву в якій просив звільнити його з займаної посади за угодою сторін відповідно до частини 2 статті 86 Закона України Про державну службу 24.03.2023.

Наказом Управління державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області від 23.03.2023 №45-о ОСОБА_1 звільнено з посади головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів Рибоохоронний патруль 24 березня 2023 року за угодою сторін відповідно до частини другої статті 86 Закону України Про державну службу, пункту 1 статті 36 КЗпП України на підставі заяви позивача від 23.03.2023.

Вважаючи прийнятий відповідачем наказ про звільнення з посади протиправним, позивач звернувся до суду із цим позовом до суду.

Висновок суду першої інстанції.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив того, що недосягнення сторонами згоди щодо припинення трудового договору, позбавляє відповідача права на звільнення позивача з 24.03.2023 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулює Закон України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), який набрав чинності з 01 травня 2016 року.

Відповідно до ч. 2-3 ст. 5 Закону № 889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (ст. 86 цього Закону).

Умови припинення державної служби за ініціативою державного службовця або за угодою сторін визначені ст. 86 Закону № 889-VIII.

Так, згідно з ч. 1 ст. 86 Закону № 889-VIII державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 Закону № 889-VIII державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом.

Суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю (ч. 3 ст. 86 Закону № 889-VIII).

Системний аналіз Закону № 889-VIII свідчить про те, що основними умовами припинення державної служби за ч. 1 ст. 86 Закону № 889-VIII є наявність заяви працівника на звільнення саме із зазначенням бажаної дати звільнення, що є істотною умовою для припинення державної служби за власним бажанням. Водночас, визначення дати звільнення є обов`язковою умовою досягнення взаємної домовленості з суб`єктом призначення, оскільки при наявності лише заяви про звільнення за власним бажанням та у випадку недосягнення взаємної домовленості щодо дати звільнення, державний службовець підлягає звільненню на підставі ч.1 ст. 86 Закону № 889-VIII, оскільки ч. 2 вказаної статті передбачає умови звільнення державного службовця до закінчення двотижневого строку встановленого ч.1 ст. 86 Закону № 889-VIII.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач звільнений із займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України за угодою сторін.

Обґрунтовуючи незаконність звільнення позивач посилається на ту обставину, що наміру звільнятися з посади за угодою сторін він не мав, а заява була написана на вимогу керівництва.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За приписами частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Однією із підстав припинення трудового договору є угода сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України).

Відповідно до обставин справи 23.03.2023 ОСОБА_1 подав на начальника Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства в Одеській області заяву про звільнення за угодою сторін з 24.03.2023.

Отже, підставою для прийняття спірного наказу стала особиста письмова заява позивача, що містила прохання звільнити його із займаної посади за угодою сторін.

Суд першої інстанції вирішуючи спірне питання зазначив, що у пункті 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 01.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін щодо підстави припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (стаття 38 КЗпП України).

За такого правового регулювання основними умовами угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення угоди сторін та строк, з якого договір припиняється. Визначення дати звільнення за згодою сторін є обов`язковою умовою такого звільнення, оскільки сприяє свідомому волевиявленню працівника щодо звільнення з підстав передбачених пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України. Відсутність належного волевиявлення не дає підстави вважати наявність наміру працівника звільнитись саме за згодою сторін, а сама по собі згода роботодавця задовольнити прохання працівника про звільнення також не означає наявність угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін).

Угода - це дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків і розуміє під собою вільне волевиявлення обох сторін. Волевиявлення - це засіб, яким особа має намір досягти певних юридичних результатів і пов`язується із вчиненням фактичних дій. Дія - це зовнішнє вираження волі і свідомості людей.

Тобто, звільнення за угодою сторін передбачає, що роботодавцем та найманим працівником досягнуто спільної згоди щодо припинення трудового договору у визначений строк.

Суд першої інстанції у судовому засіданні 06.02.2025 допитав у якості свідка ОСОБА_4 , яка перебуває на посаді заступника начальника управління начальник відділу іхтіології, регулювання рибальства, меліорації та аквакультури Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Одеській області, яка повідомила про те, що була присутня під час складення акту про оголошення наказу від 24.03.2023 рок, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився ознайомлюватися з наказом та відмовився від отримання трудової книжки та протоколу доведення інформації та документів до відома державного службовця від 24.03.2023 та відповідно підписала зазначені документи. Також свідок зазначила, що позивач зазначав про незгоду з наказом про його звільнення та має намір оскаржувати його до суду.

Допитана в суді першої інстанції 06.02.2025 в якості свідка ОСОБА_5 , яка перебуває на посаді завідувача сектору юридичної роботи Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Одеській області, повідомила про те, що була присутня під час складення акту про оголошення наказу від 24.03.2023, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився ознайомлюватися з наказом та відмовився від отримання трудової книжки. Також повідомила про те, що їй невідомо коли позивач написав заяву про звільнення. Зазначила, що позивач відмовився від ознайомлення з наказом про звільнення та зазначила, що позивач мав намір звернутись до суду.

06.02.2025 також була допитана в суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_6 , яка перебуває на посаді завідувача сектору документаційного забезпечення Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Одеській області, та повідомила про те, що була присутня під час складення акту про оголошення наказу від 24.03.2023, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився ознайомлюватися з наказом та відмовився від отримання трудової книжки. Також зазначила, що їй невідомо коли позивач написав заяву про звільнення та повідомила, що позивач відмовився від ознайомлення з наказом про звільнення та зазначила, що позивач мав намір оскаржувати наказ до суду.

Допитаний в суді першої інстанції 06.02.2025 в якості свідка ОСОБА_7 , який перебуває на посаді головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Одеській області повідомив про те, що були наявні факти про примушування керівником управління написання заяв на звільнення без зазначення дати в 2022-2023 роках. Повідомив, що писав подібну заяву про звільнення без дати.

Допитаний в суді першої інстанції 06.02.2025 в якості свідка ОСОБА_1 , який перебував на посаді головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів Рибоохоронний патруль Управління державного агентства Меліорації та рибного господарства у Одеській області повідомив про те, що під тиском з боку керівництва відповідача, ОСОБА_2 , в кабінеті, ним написана та підписана власноруч заява про звільнення за угодою сторін, без зазначення дати з якої необхідно звільнитися, а також без зазначення дати підпису заяви про звільнення у вересні 2022 року.

Колегія суддів констатує, що з обсягу встановлених судом першої інстанції обставин випливає, що показаннями свідків підтверджено обставину, що позивач не мав бажання звільнятись та попередив про те, що буде звертатись до суду з метою оскарження наказу про його звільнення, що свідчить про відсутність волевиявлення (пропозиції) позивача та визначення строку, з якого трудовий договір пропонується розірвати за угодою сторін.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що не досягнення сторонами згоди щодо припинення трудового договору та відсутність узгодженої дати звільнення, позбавляє роботодавця права на звільнення працівника за угодою сторін.

Отже, законність припинення трудових відносин за угодою сторін фактично поставлено у залежність від наявності взаємної згоди працівника та роботодавця на таке звільнення.

Однак матеріалами справи не підтверджено наявності згоди позивача на звільнення, відповідачем протилежного не спростовано.

Разом із тим, за пунктом 1 ст. 36 КЗпП України безстроковий трудовий договір може бути припинено у будь-який строк, стосовно якого досягли домовленості працівник та роботодавець. Такий строк може бути як меншим, так і перевищувати встановлений для звільнення за власним бажанням двотижневий період.

При цьому, дату припинення трудових відносин за угодою сторін сторони (працівник і роботодавець) визначають за взаємною домовленістю.

Крім того, суд першої інстанції встановив, що позивач перебував на лікарняному в період з 22.03.2024 по 24.03.2024, що може свідчити про відсутність позивача 23.03.2024 на роботі та викликає сумніви щодо написання ним заяви про звільнення 23.03.2024.

Також відповідно до ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено судовим експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (вул.Рішельєвська, 8, м.Одеса, ). На вирішення експертизи поставлено наступне питання: Чи виконано рукописні записи у документі: Заява рядок 4 графа « 24.03.2023» та рядок 5 графа « 23.03.2023» ОСОБА_1 ? Чи виконані рукописні тексти (рукописні записи) у документі Заява однією особою, а саме основний текст та рядок 4 графа « 24.03.2023» та рядок 5 графа « 23.03.2023»?

Відповідно до висновку експертизи від 10.12.2024 №СЕ-19/115-24/19469-ПЧ зазначено, що відповісти на питання: Чи виконано рукописні записи у документі: Заява рядок 4 графа 24.03.2023 та рядок 5 графа 23.03.2023 ОСОБА_1 ? не виявилось можливим з причин, вказаних у дослідницькій частині. Відповісти на питання: Чи виконані рукописні тексти (рукописні записи) у документі Заява однією особою, а саме основний текст та рядок 4 графа 24.03.2023 та рядок 5 графа 23.03.2023? не виявилось можливим з причин, вказаних у дослідницькій частині (аа.с.39,об., т.2).

З урахуванням наведених висновків експертизи , колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо не можливості достеменно стверджувати про те, що саме позивачем зазначено дату з якої звільнити та дату заяви.

В аспекті наведеного вище колегія суддів наголошує, що у відповідності до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 травня 2019 року по справі № 813/1007/13, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Окрім зазначеного вище колегія суддів звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень тлумачаться на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Беручи до уваги наведені вище обставини, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що недосягнення сторонами згоди щодо припинення трудового договору, позбавляє відповідача права на звільнення позивача з 24.03.2023 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач належними та допустимими доказами не довів факту досягнення згоди з позивачем для звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та не спростував твердження ОСОБА_1 про відсутність наміру звільнитися з цих підстав.

За встановлених фактичних обставин та зазначеного правового регулювання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання протиправним та скасування наказа Управління державного агентства Меліорації та рибного господарства у Одеській області, № 45-О від 23 березня 2023 року Про звільнення ОСОБА_1 та відповідно поновлення його на посаді головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів Рибоохоронний патруль та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10 000 грн, колегія суддів зазначає, що в частині відмови у задоволенні позову рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось, а тому відповідно до частини 1 статті 308 КАС України апеляційний суд не дає правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно по суті дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. В апеляційній скарзі апелянт, як на підставу для задоволення поданої скарги, посилається лише на висновки оскаржуваного рішення. Водночас, як вже зазначалось вище такі висновки спростовуються матеріалами справи та судом усім наведеним висновкам надано оцінку.

Відхиляючи доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував, що законом не передбачено заборони щодо звільнення за угодою сторін особи, яка перебуває на лікарняному, оскільки це волевиявлення державного службовця, та в першу чергу громадянина України колегія суддів зазначає про таке.

Так, пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року визначено, що у справах про звільнення особи за власним бажанням суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору.

У постанові від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1269цс16 Верховний Суд України висловив правову позицію, що розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору суди повинні з`ясувати, зокрема, чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення.

Ці ж правові висновки містяться і у постанові Верховного Суду від 11.07.18 по справі № 821/761/17.

Водночас, апеляційна скарга не містить аргументів які б спростували висновки суду першої інстанції про відсутність волевиявлення ОСОБА_1 на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення.

Окрім іншого колегія суддів звертає увагу і на те, що заява ОСОБА_1 про звільнення від 23.03.2024 не містить реквізитів її реєстрації, що додатково свідчить на користь доводів позивача про те, що така заява ним 23.03.2024 не подавалась.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року у справі № 420/8921/23 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Дата складення та підписання повного тексту судового рішення 22 травня 2025 року.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді А.Г. Федусик Г.В. Семенюк