Справа № 460/5596/25
Суддя: О.О. Максимчук
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2025 рокум. Рівне№460/5596/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Максимчука О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України та Державного підприємства «Інфоресурс» та ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання відмови та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий виклад позицій учасників справи

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду (далі - суд) з вказаним адміністративним позовом (позовною заявою) до Міністерства освіти і науки України (далі - відповідач-1), Державного підприємства «Інфоресурс» (далі - відповідач-2), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач-3), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову Міністерства освіти і науки України №3/2218-25 від 12.03.2025 у внесенні змін до відомостей, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо позивача, та зобов`язати Міністерство освіти і науки України та Технічного адміністратора Єдиної державної електронної бази з питань освіти - Державне підприємство "Інфоресурс" внести зміни до даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо порушення позивачем черговості здобуття освіти, визначеної статтею 10 Закону України "Про освіту", а саме: в розділі "На підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної ч. 2 ст. 10 ЗУ "Про освіту" - вказати "Так, не порушує";

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у ненаданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати позивачу відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що отримав довідку про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти, відповідно до якої поточне здобуття освіти порушує послідовність, визначеної частиною 2 статті 10 Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 №2145-VІІІ (далі Закон №2145-VІІІ). Вважає видану довідку такою, що не відповідає вимогам закону та істотно порушує його права, оскільки він здобуває освіту в порядку, визначеному частиною другою статті 10 Закону №2145-VІІІ, оскільки в системі ЄДЕБО не міститься інформації про раніше здобутий ідентичний або вищий рівень освіти, яка б заперечувала послідовність здобуття рівнів освіти. Окрім того позивач зазначає, що відповідач-3 протиправно не розглянув заяву позивача про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку з навчанням на денній формі навчання. Вважає дії відповідачів протиправними, а тому звернувся до суду з цим позовом за захистом порушених прав та просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач-3 скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та подав до суду свій відзив, де зазначив, що на виконання вимог чинного законодавства 27.05.2024 ІНФОРМАЦІЯ_3 було надано відповідь позивачу на його звернення від 17.05.2024 з роз`ясненнями вимог норм чинного законодавства та надіслано її засобами поштового зв`язку (про що зроблено відмітку на відповіді на заяву позивача від 27.05.2024 вих.№1/5909). Відповідач зауважує, що в зазначеній відповіді позивачу роз`яснено порядок подання заяви на отримання відстрочки та процедура її розгляду згідно з нормами чинного законодавства, зокрема, у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі - Постанова №560), де передбачено додатком 5 долучення до заяви на відстрочку підтвердних документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543 (далі - Закон №3543-ХІІ). Також наголошує на тому, що відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації надається військовозобов`язаним, а у доданих позивачем до заяви документах відсутні військовий квиток, тимчасове посвідчення військовозобов`язаного, військово-обліковий документ, який підтверджує статус позивача як військовозобов`язаного і що саме він перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , та відповідно до даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів позивач не перебуває на обліку в жодному ТЦК та СП та не має військово-облікових документів. Окрім того відповідач-3 вважає, що відповідно до п. 58 Постанови №560 особиста присутність позивача під час подачі заяви про надання відстрочки є обов`язковою, водночас позивач особисто з такою заявою не звертався. З огляду на вказане, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач-2 скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та подав до суду свій відзив, де в обґрунтування заперечень на позовну заяву зазначив що не є суб`єктом владних повноважень, тобто не є органом державної влади, органом місцевого самоврядування, не здійснює публічно-владні управлінські функції, не надає адміністративні послуги, а законами України не передбачено випадків здійснення ним владних повноважень. Власником ЄДЕБО є держава в особі відповідача-1, який відповідно до покладених на нього завдань забезпечує ведення та функціонування ЄДЕБО, вживає організаційних заходів, пов`язаних із забезпеченням функціонування ЄДЕБО, встановлює вимоги до апаратного та програмного забезпечення ЄДЕБО та є володільцем інформації, що міститься в ЄДЕБО. Зазначає, що відповідач-1 визначив відповідача-2 технічним адміністратором ЄДЕБО, який лише забезпечує функціонування ЄДЕБО у порядку, визначеному відповідачем-1. Відповідач-2 зауважує, що не здійснював розроблення технічного опису та не забезпечував доопрацювання відповідно до нього програмного забезпечення ЄДЕБО з метою забезпечення закладам освіти можливості формування в ЄДЕБО довідки про здобувача освіти за даними ЄДЕБО за формою, визначеною у додатку 9 до Порядку, та не визначав особливості формування зазначених довідок. Відповідач-2 на виконання доручення Міністра освіти і науки України Оксена Лісового від 31.05.2024 №1/34-Д-24 та враховуючи лист Міністерства освіти і науки України від 03.06.2024 №1/9806-24 лише здійснив технічні заходи щодо встановлення додаткового скрипта (« 17886.sql»), розробленого ПАТ «Науково-дослідний інститут прикладних інформаційних технологій» на замовлення Міністерства освіти і науки України в рамках Договору. Формування та видача довідок про здобувача освіти за даними ЄДЕБО за формою, визначеною додатком 9 до Порядку, не відноситься до компетенції відповідачів, вчинення зазначених дій відноситься до компетенції закладів освіти. З огляду на наведене вважає, що позовні вимоги необгрунтовані та просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідач-1 не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, не подав до суду свій відзив на позов у строк, встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі, про причини неподання відзиву в установлений строк для суду не повідомив та вимог ухвали суду щодо витребування доказів у встановлений в ухвалі суду строк не виконав, що дає суду підстави для висновків про те, що у відповідача відсутні поважні причини неподання відзиву та витребуваних доказів в установлений судом строк, а тому наявні передбачені частиною 2 статті 175 КАС України умови і підстави для вирішення судом цього спору за наявними матеріалами справи та без відзиву відповідача.

2. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі.

Позовна заява подана до суду 25.03.2025 у паперовій формі безпосередньо через канцелярію суду, надійшла до суду і була зареєстрована в автоматизованій системі діловодства суду 25.03.2025.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2025 визначено суддю Максимчука О.О. головуючим суддею (суддею-доповідачем) з розгляду справи за вказаною позовною заявою.

Разом із вказаною позовною заявою у додатку до неї подано до суду також і заяву про забезпечення вказаного адміністративного позову.

Ухвалою від 26.03.2025 суд відмовив у задоволенні поданої до суду разом із позовною заявою заяви представника позивача про забезпечення адміністративного позову.

Ухвалою від 31.03.2025 суд прийняв вказану позовну заяву до розгляду і відкрив провадження в адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та встановив відповідачам строк для подання відзиву.

Ухвалою від 02.04.2025 суд вніс виправлення до ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 у справі №460/5596/25.

Відповідач-1 не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, не подав до суду свій відзив на позов у строк, встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі, про причини неподання відзиву в установлений строк для суду не повідомив.

Відповідач-3 скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та подав 08.04.2025 свій відзив на позов, в якому виклав заперечення щодо позовних вимог.

Відповідач-2 скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та подав 09.04.2025 свій відзив на позов, в якому виклав заперечення щодо позовних вимог.

На момент розгляду справи по суті і ухвалення судом цього рішення інші заяви, клопотання від учасників справи до суду не надійшли, а також суд не здійснював інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).

З урахуванням вимог частини 4 статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

3. Встановлені судом обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши наявні у справі матеріали, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх позовні вимоги і заперечення, дослідивши подані сторонами письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, що враховані судом при вирішення спору по суті.

Позивач ОСОБА_1 в період з 01.09.2013 по 08.05.2015 навчався в Львівському державному коледжі харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій за спеціальністю «Виробництво харчової продукції» на денній формі навчання. Наказом №25 від 08.05.2013 позивач був відрахований з коледжу за власним бажанням, що підтверджується наявною в матеріалах архівною довідкою Відокремленого структурного підрозділу «Львівський фаховий коледж харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій» №118/25 від 25.02.2025.

Позивач 01.09.2022 вступив до Львівського вищого професійного політехнічного училища ІІІ рівня акредитації на денну форму навчання, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки Державного навчального закладу Львівське вище професійне політехнічне училище від 14.05.2024 №237.

Відповідно до інформації про документи про освіту зазначену в довідці про здобувача освіти за даними ЄДЕБО №599063 від 07.02.2025 вбачається, що позивачу видано свідоцтво про базову загальну середню освіту від 12.06.2013 Рівненським навчально-виховним комплексом №12 РМР. Відповідно до інформації про поточне здобуття освіти, позивач з 01.09.2022 здобуває ступінь освіти «кваліфікованого робітника» в Державному навчальному закладі «Львівське вище професійне політехнічне училище».

В довідці про здобувача освіти за даними ЄДЕБО №599063 від 07.02.2025 зазначено про порушення позивачем послідовності здобуття освіти відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону №2145-VIII.

Представник позивача 04.03.2025 звернувся із скаргами до відповідача-1 та відповідача-2, де також просив видалити інформацію про наявність в системі Єдиної Державної Електронної Бази з питань освіти, інформації про порушення послідовності отримання освіти ОСОБА_1 , як таку, що не відповідає дійсності та внести інформацію про відсутність порушення послідовного отримання освіти в системі Єдиної Державної Електронної Бази з питань освіти, що відповідає підставам визначеним ч. 2 ст. 10 Закону №2145-VIII.

На звернення позивача щодо порушення послідовності здобуття освіти та внесення змін до ЄДЕБО, Міністерство освіти і науки України листом №5/442-25 від 22.03.2025 повідомило, що за інформацією, яка міститься в ЄДЕБО зазначено, що ОСОБА_1 у період з 01.09.2013 по 08.05.2015 навчався за освітньо-професійним рівнем молодший спеціаліст Національної рамки кваліфікацій (далі НРК) - 5 рівень НРК за спеціальністю «Виробництво харчової продукції» у Відокремленому структурному підрозділі «Львівський фаховий коледж харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій» та був відрахований із закладу освіти за власним бажанням (наказ №25 від 08.05.2015). У вересні 2022 року ОСОБА_1 зарахований на навчання до Державного навчального закладу «Львівське вище професійне політехнічне училище» для здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня «кваліфікований робітник» 4 рівень НРК за інтегрованою професією «Кухар»; «Кондитер», що свідчить про здобуття освіти в непослідовному порядку для формування зазначеної довідки. Тому у довідці, сформованій на підставі даних, які містяться в ЄДЕБО про здобувача освіти у відповідному полі буде зазначено «Ні, порушує». Таким чином, ОСОБА_1 здобуває освіту в непослідовному порядку, а в довідці, сформованій на підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, у відповідному полі зазначено «Ні, порушує», що відповідає дійсності.

Позивач також 16.05.2024 звернувся з заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про надання йому відстрочки від призову на підставі частини 3 статті 23 Закону №3543-ХІІ, оскільки навчається у Львівському вищому професійному політехнічному училищі ІІІ рівня акредитації на денній формі навчання. До заяви додано: копію паспорта, копію довідки про навчання від 14.05.2024 року №237, видану Державним навчальним закладом «Львівське вище професійне політехнічне училище»; копію студентського квитка на ім`я ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ); копію свідоцтва про базову загальну середню освіту ( НОМЕР_2 , виданого 12 червня 2013 року на ім`я ОСОБА_1 ). Позивач в своїй позовній заяві зазначає, що станом на дату подання позовної заяви відповідь від відповідача-3 не надходила.

Не погодившись з такими діями відповідачів, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом (позовною заявою) у цій справі з наведеними вище позовними вимогами до відповідачів.

Отже у цій справі, яка розглядається судом, предметом спору є дії відповідача-1 та відповідача-2 щодо невжиття організаційних заходів для забезпечення функціонування ЄДЕБО, за яких у Довідці про здобувача освіти за даними ЄДЕБО відображались відомості про порушення позивачем послідовності навчання та щодо невнесення відповідачем змін до системи ЄДЕБО щодо позивача в частині послідовності навчання та дати відрахування; та дії відповідача-3 щодо ненадання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону №3543.

4. Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та висновки суду.

Встановивши наведені вище фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини, суд вважає, що до спірних правовідносин за наведених фактичних обставин справи підлягають застосуванню такі норми права і висновки Верховного суду про їх застосування.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положенням про Міністерство освіти і науки України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №630 (далі - Положення №630), визначено, що Міністерство освіти і науки України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної діяльності, інноваційної діяльності в зазначених сферах, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Міністерство освіти і науки України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Згідно з підпунктом 78 пункту 4 Положення №630 Міністерство освіти і науки України забезпечує ведення та функціонування Єдиної державної електронної бази з питань освіти, інших державних електронних баз та реєстрів, інших інформаційних систем у сфері, що належить до його компетенції.

Суспільні відносини, що виникають у процесі реалізації конституційного права людини на освіту, прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у реалізації цього права, а також визначає компетенцію державних органів та органів місцевого самоврядування у сфері освіти регулюються Законом №2145-VIII.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону №2145-VIII у системі освіти функціонує інтегрована інформаційна система - Єдина державна електронна база з питань освіти (далі - Електронна база або ЄДЕБО).

Порядок функціонування ЄДЕБО визначено Положенням про Єдину державну електронну базу з питань освіти (далі - Положення №1132/32584), затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України від 08 червня 2018 року №620, зареєстрованим Міністерстві юстиції України 05.10.2018 за №1132/32584.

Відповідно до пункту 1 розділу І Положення №1132/32584, це Положення розроблено відповідно до статті 74 Закону України "Про освіту" з метою визначення порядку функціонування Єдиної державної електронної бази з питань освіти (далі - ЄДЕБО) в галузі освіти як автоматизованої системи збирання, оброблення, зберігання та захисту інформації щодо здобувачів освіти, суб`єктів освітньої діяльності, що формується (створюється) та використовується для забезпечення потреб фізичних та юридичних осіб.

Відповідно до пункту 5 розділу І Положення власником ЄДЕБО та виключних майнових прав на її програмне забезпечення є держава. Розпорядником ЄДЕБО є Міністерство освіти і науки України, технічним адміністратором - державне підприємство «Інфоресурс», що належить до сфери управління розпорядника ЄДЕБО.

Основні функції уповноважених суб`єктів у ЄДЕБО визначені розділом ІV Положення, зокрема, розпорядник ЄДЕБО, зокрема, вживає організаційних заходів, пов`язаних із забезпеченням функціонування ЄДЕБО; використовує інформацію, що міститься в ЄДЕБО, у тому числі персональні дані, з метою прийняття управлінських рішень та виконання повноважень, визначених законодавством; вносить до ЄДЕБО іншу інформацію, визначену законодавством; забезпечує верифікацію в ЄДЕБО інформації, визначеної підпунктами 1, 2 пункту 8, абзацами п`ятим - сьомим підпункту 1 та підпунктом 4 пункту 9 розділу III цього Положення, що підтверджується накладенням кваліфікованого електронного підпису.

Адміністратор ЄДЕБО забезпечує: функціонування ЄДЕБО у порядку, визначеному розпорядником ЄДЕБО; здійснення заходів із технічного і технологічного забезпечення ЄДЕБО, створення, модернізації і супроводження її програмного забезпечення та веб-сайту з інформаційно-пошуковою системою доступу до відкритих даних, що містяться в ЄДЕБО; структурну систематизацію даних, що містяться в ЄДЕБО, відповідно до державних та/або галузевих класифікаторів; взаємодію ЄДЕБО з іншими автоматизованими системами, інформаційними ресурсами та державними реєстрами у випадках та у порядку, визначених законодавством; оброблення, ведення обліку та зберігання в ЄДЕБО замовлень, поданих суб`єктами освітньої діяльності в електронній формі, на формування інформації, що відтворюється в документах про освіту, студентських (учнівських) квитках державного зразка, в порядку, визначеному розпорядником ЄДЕБО; оброблення в ЄДЕБО інформації про прийом, відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої та освіти дорослих, в тому числі післядипломної освіти; внесення та верифікацію в ЄДЕБО інформації, визначена відповідно до законодавства розпорядником ЄДЕБО; виконання інших заходів із забезпечення функціонування ЄДЕБО у порядку та обсягах, передбачених відповідно до законодавства розпорядником ЄДЕБО.

Отже, Міністерство освіти і науки України має повноваження щодо внесення змін до ЄДЕБО.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі- Порядок №560)

Додатком 9 до зазначеного Порядку затверджено форму довідки, яка формується за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти та має підтверджувати статус здобувача вищої освіти, а також на підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти формувати висновок щодо того, чи порушує поточне здобуття освіти послідовність, визначену частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону №3543-XII від 21.10.1993 призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також, зокрема: здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту", а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.

Відповідно до абзацу 1 пункту 62 Порядку №560, здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, надають до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки довідку про здобувача освіти, сформовану в Єдиній державній електронній базі з питань освіти за формою, визначеною у додатку 9, та документи (нотаріально засвідчені копії документів), що підтверджують зарахування на навчання до інтернатури згідно з додатком 5.

Відповідно до частини 2 статті 10 Закону №2145-VIII рівнями освіти є, зокрема, у послідовності:

перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти;

другий (базовий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти;

третій (вищий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти;

фахова передвища освіта;

початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти;

перший (бакалаврський) рівень вищої освіти;

другий (магістерський) рівень вищої освіти;

третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 7 Закону №2145-VIII, документ про вищу освіту видається особі, яка успішно виконала відповідну освітню програму та пройшла атестацію. Встановлюються такі види документів про вищу освіту за відповідними ступенями: - диплом молодшого бакалавра; - диплом бакалавра; - диплом магістра; - диплом доктора філософії/доктора мистецтва.

Для встановлення послідовності здобуття освіти беруться до уваги факти раніше здобутого рівня освіти, що підтверджується документом державного зразка - дипломом чи свідоцтвом, та теперішній рівень здобуття освіти, що є вищим за раніше здобутий.

Відповідно до ч. 10 ст. 7 зазначеного Закону, інформація про видані дипломи вноситься закладами вищої освіти, крім вищих військових навчальних закладів, до Єдиної державної електронної бази з питань освіти.

З метою реалізації пункту 62 Порядку №560 Міністр освіти і науки України дорученням від 31.05.2024 №1/34-Д-24 доручив директорату фахової передвищої, вищої освіти, директорату професійної освіти, департаменту атестації кадрів вищої освіти Міністерства освіти і науки України та робочій групі, утвореній відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 13 вересня 2023 №1122, здійснити розроблення технічного опису та забезпечити доопрацювання відповідно до нього програмного забезпечення ЄДЕБО з метою забезпечення закладам освіти можливості формування в ЄДЕБО довідки про здобувача освіти за даними ЄДЕБО за формою, визначеною у додатку 9 до Порядку №560.

Зазначеним дорученням визначено наступний алгоритм визначення послідовності здобуття освіти згідно частини 2 статті 10 Закону №2145-VIII:

якщо в даних здобувача освіти, що містяться в ЄДЕБО, зокрема у Реєстрі документів про освіту, є діючий документ про освіту з рівнем, не нижчим ніж рівень поточного навчання, за яким формується Довідка (за таблицею послідовності рівнів, наведеною в додатку 2 до цього доручення), в полі «На підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту" зазначається «Ні, порушує»;

в іншому випадку здійснюється автоматична перевірка даних усіх записів про здобуття особою освіти, що містяться в ЄДЕБО, - якщо наявна інформація про навчання, рівень якого не нижче рівня поточного навчання, за яким формується Довідка, у згаданому вище полі зазначається «Ні, порушує», а якщо відсутня - «Так, не порушує».

Водночас не вважається порушенням послідовності таке здобуття освіти:

1) здобувача освіти було поновлено на навчання або переведено з іншого закладу освіти (в історії поточного навчання перший статус «Поновлено», «Поновлено (з іншого ЗО)», «Переведено (з іншого ЗО)»), а попереднє навчання (запис про яке у статусі «Відраховано із ЗО») було за таким же рівнем, що й поточне навчання. При цьому в записах про попереднє навчання рік початку навчання не менше року початку поточного навчання. Як виняток рік початку навчання не порівнюється, якщо особу було відраховано до дати початку навчання або з причиною «За невиконання вимог навчального плану та графіка навчального процесу (після зарахування не приступили до занять протягом 10 днів)»;

2) наявні інші записи про навчання у статусі «Скасовано запис про навчання» (запис був створений помилково);

3) наявні інші записи про освіту, що здобувається або її здобуття призупинено, на такому ж рівні, як поточне навчання, в яких: дата початку іншого навчання більша ніж дата початку поточного навчання; дата початку іншого навчання співпадає з датою початку поточного навчання та його дата та його дата завершення не менше дати завершення поточного навчання; рік початку іншого навчання (не за денною або дуальною формою) не менше ніж рік початку поточного навчання.

Крім зазначеного, порушенням послідовності є поточне навчання за ОС «Магістр» (на основі ПЗСО/НРК5) за наявності диплома бакалавра.

Додатком 2 до доручення визначено послідовність освітніх рівнів:

кваліфікований робітник - диплом кваліфікованого робітника;

фаховий молодший бакалавр - диплом фахового молодшого бакалавра;

молодший спеціаліст - диплом молодшого спеціаліста;

молодший бакалавр - диплом молодшого бакалавра;

бакалавр - диплом бакалавра;

спеціаліст - диплом спеціаліста;

магістр - диплом магістра;

доктор філософії - диплом доктора філософії;

доктор філософії - диплом кандидата наук;

доктор мистецтва - диплом доктора мистецтва;

доктор наук - диплом доктора наук.

Підпунктами 1, 3, 22 пункту 10 «Положення про Міністерство освіти і науки України» передбачено, що міністр: очолює МОН України, здійснює керівництво його діяльністю; спрямовує та координує діяльність визначених Кабінетом Міністрів України центральних органів виконавчої влади, зокрема, видає обов`язкові для виконання центральними органами виконавчої влади, діяльність яких спрямовує і координує Міністр, накази та доручення з питань, що належать до компетенції таких органів; підписує накази МОН України.

Дорученням Міністра освіти і науки України визначено, що порушенням послідовності навчання є інформація про навчання, рівень якого не нижче рівня поточного навчання.

Згідно інформації що міститься в ЄДЕБО, позивач 12.06.2013 отримав свідоцтво про базову загальну середню освіту Рівненського навчально-виховного комплексу №12 РМР.

В 2013 році позивача було зараховано на навчання до Львівського державного коледжу харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій за спеціальністю «Виробництво харчової продукції» на денну форму навчання та який відрахований в травні 2013 на підставі наказу від 08.05.2013 №25, що підтверджується архівною довідкою Відокремленого структурного підрозділу «Львівський фаховий коледж харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій» №118/25 від 25.02.2025.

Суд зазначає, що Порядком №560 передбачено саме попереднє здобуття освіти, а не процес навчання без закінчення повного освітнього курсу. Аналогічний припис містить п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону №3543-XII.

На переконання суду, належним доказом про здобутий рівень вищої освіти є диплом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач має свідоцтво про базову загальну середню освіту, а станом на дату розгляд справи здобуває рівень освіти «кваліфікований робітник», що не суперечить послідовності, визначеній частиною 2 статті 10 Закону №2145-VIII, оскільки попереднє навчання позивача в Львівському державному коледжі харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій за рівнем «молодший спеціаліст» не призвело до отримання диплому за результатами навчання, а відтак у позивача відсутній будь-який рівень освіти окрім повної загальної середньої освіти та на рівні кваліфікованого робітника.

Тому відмова Міністерства освіти і науки України, яка надана листом №5/442-25 від 22.03.2025 у внесенні змін до відомостей, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо позивача є протиправною.

Щодо доводів відповідача-2 про те, що питання внесення інформації про здобувача освіти до ЄДЕБО належить до компетенції суб`єктів освітньої діяльності, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 8 Закону №1556-VII засади функціонування Єдиної державної електронної бази з питань освіти визначаються законодавством.

Інформація про здобувачів освіти та працівників закладів вищої освіти, що міститься у Єдиній державній електронній базі з питань освіти, надається безоплатно центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, для використання у статистичних цілях.

Статтею 74 Закону №2145-VIII встановлено, що у системі освіти функціонує інтегрована інформаційна система - Єдина державна електронна база з питань освіти (далі - Електронна база).

Електронна база містить такі складові: Реєстр суб`єктів освітньої діяльності, Реєстр здобувачів освіти, Реєстр документів про освіту, Реєстр сертифікатів зовнішнього незалежного оцінювання, Реєстр студентських (учнівських) квитків, Реєстр педагогічних, науково-педагогічних працівників, Реєстр сертифікатів педагогічних працівників (далі - публічні електронні реєстри у сфері освіти).

Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти та порядок її ведення затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Держателем Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти (далі - держатель Електронної бази) є центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки, що здійснює організаційні заходи, пов`язані із забезпеченням функціонування Електронної бази та її складових.

Власником Електронної бази є держава в особі центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Адміністратором Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти (далі - адміністратор Електронної бази) є визначена Кабінетом Міністрів України юридична особа, що належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Адміністратор Електронної бази: здійснює заходи із створення та супроводження програмного забезпечення Електронної бази; відповідає за технічне і технологічне забезпечення Електронної бази, збереження та захист інформації (даних), що містяться в Електронній базі; забезпечує надання та анулювання доступу до Електронної бази; проводить навчання для роботи з Електронною базою; здійснює інші заходи, передбачені законом.

Створення, ведення та адміністрування Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти здійснюються відповідно до цього Закону та законів України «Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах», «Про захист персональних даних», «Про авторське право і суміжні права» та «Про публічні електронні реєстри».

Суб`єктами ведення Електронної бази є, зокрема, держатель та адміністратор Електронної бази.

Адміністратором Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти (далі - адміністратор Електронної бази) є визначена Кабінетом Міністрів України юридична особа, що належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки. Адміністратор Електронної бази: здійснює заходи із створення та супроводження програмного забезпечення Електронної бази; відповідає за технічне і технологічне забезпечення Електронної бази, збереження та захист інформації (даних), що містяться в Електронній базі; забезпечує надання та анулювання доступу до Електронної бази; проводить навчання для роботи з Електронною базою; здійснює інші заходи, передбачені законом.

Відповідно до п. 1 розділу І Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 08.06.2018 року №620 (далі Положення №620), це Положення розроблено відповідно до статті 74 Закону 2145-VIII з метою визначення порядку функціонування Єдиної державної електронної бази з питань освіти (далі - ЄДЕБО) в галузі освіти як автоматизованої системи збирання, оброблення, зберігання та захисту інформації щодо здобувачів освіти, суб`єктів освітньої діяльності, що формується (створюється) та використовується для забезпечення потреб фізичних та юридичних осіб.

Пунктом 5 розділу І Положення №620 передбачено, що власником ЄДЕБО та виключних майнових прав на її програмне забезпечення є держава. Розпорядником ЄДЕБО є Міністерство освіти і науки України, технічним адміністратором - державне підприємство «Інфоресурс», що належить до сфери управління розпорядника ЄДЕБО.

Основні функції уповноважених суб`єктів у ЄДЕБО визначені розділом ІV Положення №620. Так, розпорядник ЄДЕБО, зокрема, вживає організаційних заходів, пов`язаних із забезпеченням функціонування ЄДЕБО; використовує інформацію, що міститься в ЄДЕБО, у тому числі персональні дані, з метою прийняття управлінських рішень та виконання повноважень, визначених законодавством; вносить до ЄДЕБО іншу інформацію, визначену законодавством; забезпечує верифікацію в ЄДЕБО інформації, визначеної підпунктами 1, 2 пункту 8, абзацами п`ятим - сьомим підпункту 1 та підпунктом 4 пункту 9 розділу III цього Положення, що підтверджується накладенням кваліфікованого електронного підпису.

Технічний адміністратор ЄДЕБО забезпечує: функціонування ЄДЕБО у порядку, визначеному розпорядником ЄДЕБО; здійснення заходів із технічного і технологічного забезпечення ЄДЕБО, створення, модернізації і супроводження її програмного забезпечення та веб-сайту з інформаційно-пошуковою системою доступу до відкритих даних, що містяться в ЄДЕБО; структурну систематизацію даних, що містяться в ЄДЕБО, відповідно до державних та/або галузевих класифікаторів; взаємодію ЄДЕБО з іншими автоматизованими системами, інформаційними ресурсами та державними реєстрами у випадках та у порядку, визначених законодавством; оброблення, ведення обліку та зберігання в ЄДЕБО замовлень, поданих суб`єктами освітньої діяльності в електронній формі, на формування інформації, що відтворюється в документах про освіту, студентських (учнівських) квитках державного зразка, в порядку, визначеному розпорядником ЄДЕБО; оброблення в ЄДЕБО інформації про прийом, відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої та освіти дорослих, в тому числі післядипломної освіти; внесення та верифікацію в ЄДЕБО інформації, визначена відповідно до законодавства розпорядником ЄДЕБО; виконання інших заходів із забезпечення функціонування ЄДЕБО у порядку та обсягах, передбачених відповідно до законодавства розпорядником ЄДЕБО.

Отже, саме Міністерство освіти і науки України та Технічний адміністратор Єдиної державної електронної бази з питань освіти - Державне підприємство «ІНФОРЕСУРС» мають повноваження щодо внесення змін до ЄДЕБО про наявність чи відсутність порушення послідовності здобуття освіти, визначеної ч. 2 ст. 10 Закону 2145-VIII щодо позивача.

За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи, суд приходить висновку, що дії Міністерства освіти і науки України щодо внесення до ЄДЕБО відомостей про порушення позивачем послідовності здобуття освіти, визначеної ч. 2 ст. 10 Закону 2145-VIII, є протиправними та такими, що вчинені не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

А тому, з метою повного та ефективного захисту порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся до суду, належить зобов`язати Міністерство освіти і науки України внести зміни до даних, що містяться в ЄДЕБО про відсутність порушення позивачем послідовності здобуття освіти, визначеної ч. 2 ст. 10 Закону 2145-VIII.

При цьому, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог до Державного підприємства «ІНФОРЕСУРС», оскільки, як уже було встановлено судом, до повноважень Міністерства освіти і науки України віднесено можливість коригувати відомості у довідках ЄДЕБО щодо послідовності отримання освіти, натомість Державне підприємство «ІНФОРЕСУРС» здійснює лише технічну реалізацію доручень Міністерства освіти і науки України.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у ненаданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 надати позивачу відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону №3543, суд зазначає наступне.

З матеріалів позовної заяви встановлено, що позивач звернувся 16.05.2024 з заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про надання йому відстрочки від призову на підставі частини 3 статті 23 Закону №3543, оскільки навчається у Львівському вищому професійному політехнічному училищі ІІІ рівня акредитації на денній формі навчання. До заяви додано: копію паспорта, копію довідки про навчання від 14.05.2024 року №237, видану Державним навчальним закладом «Львівське вище професійне політехнічне училище»; копію студентського квитка на ім`я ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ); копію свідоцтва про базову загальну середню освіту ( НОМЕР_2 , виданого 12 червня 2013 року на ім`я ОСОБА_1 ).

З відзиву відповідача-3 вбачається, що останній не заперечує факт звернення позивача з такою заявою, більше того відповідач у відзиві зазначає про те, що 16.05.2024 позивач звернувся з заявою про отримання відстрочки до ІНФОРМАЦІЯ_5 (надійшла 17.05.2024, вх. №10810) та відповідачем-3 на вказану заяву надано відповідь у формі листа від 27.05.2024 №1/5909 з роз`ясненнями вимог норм чинного законодавства, яку надіслано засобами поштового зв`язку.

При цьому суд зазначає, що позивач в своїй позовній заяві заперечує факт отримання відповіді від відповідача-3 та вказує, що станом на дату подання позовної заяви відповідь від відповідача-3 не надходила. З цього приводу суд зазначає, що відповідачем-3 не надано доказів того, що така відповідь була направлена на адресу позивача, а посилання відповідача-3 на те, що таку відповідь було надіслано засобами поштового зв`язку (про що зроблено відмітку на відповіді на заяву позивача від 27.05.2024 вих. №1/5909) суд відхиляє, оскільки долучена до відзиву відповідь не містить жодних відміток про таке надсилання, як і не містить інших доказів надсилання чи вручення позивачу такої відповіді.

Перевіряючи правомірність поведінки відповідача щодо нерозгляду заяви позивача від 16.05.2024 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення №154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

За змістом положень пункту 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема:

ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам;

здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

Згідно з пунктом 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.

Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 (далі - Порядок №560, в редакції станом на дату звернення позивача з заявою), визначає, зокрема процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період та її оформлення.

Відповідно до пунктів 56-57 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону №3543-XII.

Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі: голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу); члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

Згідно з пунктом 58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Відповідно до пункту 60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом. Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази прийнятого комісією відповідача-3 рішення про надання чи відмову в наданні позивачу відстрочки від призову, що свідчить про порушення відповідачем-3 порядку надання/відмови в наданні відстрочки. Окрім цього суд зазначає, що не є таким рішенням письмове повідомлення відповідача-3 від 27.05.20214 №1/5909, оскільки Порядком №560 чітко визначено, що на підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки, а таке рішення комісії оформляється протоколом.

За наведеного суд зазначає, що за наявності підстав для відмови в задоволенні заяви військовозобов`язаного про надання відстрочки від призову під час мобілізації комісією відповідача-3 належало прийняти відповідне рішення з обґрунтуванням підстав для такої відмови, позаяк відповідач-3 не дотримався такого порядку, що свідчить про його протиправну бездіяльність.

Щодо посилань відповідача-3 на особисте подання військовозобов`язаним відповідної заяви для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, суд зазначає таке.

Пункт 58 Порядку №560 передбачає особисте подання військовозобов`язаним відповідної заяви для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. В той же час, обов`язок «особисто повідомити/особисто подати» та «особисто прибути» не є тотожним у спірних правовідносинах.

Суд наголошує, що Порядок №560 не визначає конкретних способів надання документів, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації (власноручно, поштою тощо), як і не містить положень, відповідно до яких військовозобов`язаний повинен особисто прибути до органу з метою подання відповідних документів.

При цьому, відповідачем-3 не ставиться під сумнів, що заява позивача від 16.05.2025 року була направлена ним особисто.

Отже на переконання суду, військовозобов`язаний надіславши особисто засобами поштового зв`язку заяву та документи для вирішення питання про надання останньому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не порушує процедури особистого подання (направлення) такої заяви.

Відповідно до пункту 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, окрім іншого: оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.

Згідно із абзацом 8 пункту 11 Положення №154 оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

З урахуванням зазначеного, відповідач як суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого належить вирішення питання щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, після отримання від позивача заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та документів на підтвердження цього права, повинен був прийняти рішення за наслідком розгляду цієї заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або про відмову у наданні такої відстрочки.

Індивідуальний акт державного органу - це юридична форма рішення суб`єкта владних повноважень, виданого (прийнятого) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк і цей акт породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Разом з цим, відповідач у відповідь на заяву позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та доданих документів сформував лист від 27.05.2024 за №1/5909, який носить інформативний характер та в якому не міститься відмови у наданні відстрочки, окрім того відповідачем-3 не надано доказів направлення такого листа для ознайомлення позивачу.

Суд зауважує, що у цих правовідносинах відповідач-3 не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.

У постанові від 17 квітня 2019 року у справі №342/158/17 Верховний Суд виснував, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Однак, всупереч пунктам 9, 11 Положення №154 та Порядку №560 заяву позивача відповідач-3 належним чином не розглянув та не здійснив перевірку наявності (відсутності) підстав для оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за доданими документами, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача щодо нерозгляду заяви позивача про надання відстрочки від призову на військову службу.

З огляду на наведене нормативне регулювання спірних правовідносин суд дійшов висновку, що у даному випадку відповідач-3 належним чином не розглянув заяви позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та не прийняв будь-яке рішення, яке б породжувало для позивача юридичні наслідки, а відтак суд дійшов висновку про покладення на відповідача-3 обов`язку повторно розглянути заяву позивача від 16.05.2024 про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та прийняти рішення про надання або відмову у наданні відстрочки на підставі п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону №3543-ХІІ, в редакції чинній на момент звернення до відповідача-3 із заявою, з урахуванням висновків суду, викладених в судовому рішенні.

Водночас не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача-3 надати йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону №3543-ХІІ, оскільки судом зроблено висновок про неналежний розгляд відповідачем-3 заяви позивача та неприйняття останнім обґрунтованого рішення про задоволення або відмову в задоволенні такої заяви позивача.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірності вчинених дій (бездіяльності) з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та не надано до суду жодного доказу на спростування доводів позивача по суті позовних вимог.

Зважаючи на встановлені у ході судового розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

5. Розподіл судових витрат.

З огляду на приписи чинного законодавства при зверненні до суду із позовною заявою у цій справі позивач сплатив до бюджету судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним документом. З урахуванням наведеного та оскільки суд визнав по суті обґрунтованими позовні вимоги позивача до відповідача-1 та відповідача-3 та зобов`язання їх до вчинення певних дій, то понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у зв`язку із розглядом справи (за подання позовної заяви) підлягають присудженню на його користь у розмірі 2422,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 та відповідача-3 у рівних частках, тобто по 1211,20 грн.

Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката суд враховує, що силу пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частинами 1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини 3 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини 5 статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 6 статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 КАС України).

Зважаючи на усталену та послідовну позицію Верховного Суду щодо застосування статей 134, 139 КАС України у контексті ролі суду під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу та зважаючи на відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд не може оцінювати відповідність їхнього розміру критеріям, що передбачені у частині 5 статті 134 КАС України.

Статтею 19 Закону України від 05.07.2012 №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу у розмірі 60000 грн позивач надав до суду договір про надання правової допомоги від 03.03.2024, прибутковий касовий ордер №10 від 10.03.2025, а також акт наданих послуг від 10.03.2025, з якого вбачається, що загальна вартість наданих адвокатом послуг становить 60000 грн, з яких 30000 грн за ознайомлення з матеріалами справи та 30000 грн за складання документів.

Відповідач-3 у своєму відзиві висловив заперечення щодо стягнення розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу та зазначив, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідач-3 зазначає, що для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін, а відтак вважає, що заявлена загальна вартість наданих адвокатом послуг у сумі 60000 гривень не є обґрунтованою та співмірною.

Суд зазначає, що у постанові від 24.01.2019 року у справі №910/15944/17, Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Долученими до справи документами позивачем доведено факт надання адвокатом Саух Р.П. правничої допомоги позивачу, однак суд не може погодитися із його розміром, з огляду на таке.

З акту наданих послуг від 10.03.2025 вбачається, що ознайомлення адвоката з матеріалами справи оцінено в розмірі 30000 грн. Водночас матеріали справи не містять жодного доказу того, що представник позивача (адвокат) ознайомлювався з матеріалами справи. Складання документів також оцінено в розмірі 30000 тис, і при цьому матеріали справи складаються лише з позовної заяви та заяви про забезпечення позову, в задоволенні якої суд ухвалою від 26.03.2025 відмовив, а позовну заяву задоволено частково. Окрім того суд також зазначає, що ця справа є справою незначної складності.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, п. 268) підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (п. 269).

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Враховуючи встановлені обставини, а також зміст та обсяг наданих послуг, суд вважає заявлений представником позивача до відшкодування розмір правової допомоги за складання та подання позову явно завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

Зважаючи на те, що дана справа належить до категорії справ незначної складності, її розгляд здійснювався в порядку спрощеного провадження, а також беручи до уваги значну кількість судової практики у спірних правовідносинах та фактичний обсяг виконаної роботи, на переконання суду розумно обґрунтованими є заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 та відповідача-3 у розмірі 2000,00 грн в рівних частках по 1000,00 грн з кожного із цих відповідачів, а їх стягнення з відповідача-1 та відповідача-3 у такому розмірі не становитиме надмірний тягар для державної установи.

Таким чином, заява про відшкодування позивачу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, підлягає частковому задоволенню у загальній сумі 2000,00 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України та Державного підприємства «Інфоресурс» та ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання відмови та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Міністерства освіти і науки України № 3/2218-25 від 12.03.2025 у внесенні змін до відомостей, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо ОСОБА_1 .

Зобов`язати Міністерство освіти і науки України внести зміни до даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо порушення ОСОБА_1 черговості здобуття освіти, визначеної статтею 10 Закону України "Про освіту", а саме в розділі "На підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної ч. 2 ст. 10 ЗУ "Про освіту" - вказати "Так, не порушує".

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не належного розгляду у встановленому законом порядку заяви ОСОБА_1 від 16.05.2024 про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.05.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та прийняти рішення про надання або відмову у наданні відстрочки на підставі п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в редакції чинній на момент звернення із заявою, з урахуванням висновків суду у даній справі.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства освіти і науки України понесені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн (одна тисяча гривень).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 понесені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн (одна тисяча гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 );

Відповідач-1: Міністерство освіти і науки України (місцезнаходження: просп. Берестейський, 10, м. Київ, 01135; ).

Відповідач-2: Державне підприємство «Інфоресурс» (місцезнаходження: вул. Довженка Олександра, буд. 3, м. Київ, 03057; ).

Відповідач-3: ІНФОРМАЦІЯ_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ).

Суддя Олександр МАКСИМЧУК