Справа № 400/965/25
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/965/25

Перша інстанція: суддя Ярощук В.Г.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 березня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

30 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність ДУ «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» щодо не нарахування та не виплати позивачу, починаючи з 24.02.2022 по 18.10.2022 додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою № 168, за період з 24.02.2022 по 19.07.2022 у розмірі 30000 грн щомісячно, з урахуванням виплачених сум;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою № 168, за період з 19.07.2022 по 18.10.2022 в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» до 31.05.2022 року мав право на отримання щомісячної додаткової винагороди у фіксованому розмірі 30 000 грн. Водночас відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу зазначену допомогу у повному обсязі, виплативши її пропорційно часу несення служби, що на переконання позивача є порушенням постанови № 168.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що додаткова винагорода за спірний період позивачу нараховувалась, з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 та змін, внесених до цієї постанови. Відповідач наголосив, що після змін, внесених до постанови №168 постановою №793 від 07.07.2022 року, в період дії воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах Миколаївської області виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць. Розмір додаткової винагороди особам рядового і начальницького складу, які несуть службу в органах і установах, визначається пропорційно та виплачується за фактичний час несення служби, розрахований у годинах, в розрахунковому (у годинах) місячному періоді проходження служби. Отже, при здійсненні нарахування та виплаті позивачу додаткової винагороди, Державна установа «Вознесенська виправна колонія (№72)» діяла правомірно, тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 березня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 , починаючи з 24.02.2022 по 18.07.2022 (включно) додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Зобов`язано Державну установу «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, установлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 24.02.2022 по 18.07.2022 включно з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, враховуючи раніше проведенні виплати.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що за змістом відповідного рішення Міністерства юстиції України від 20.05.2022 № 38144/16.3.2/32-22, частиною 1 статті 24 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 № 2713-ІV, частиною 1 статті 51 Бюджетного кодексу України та пункту 2 глави 13 розділу II Порядку № 925/5 простежується аналогія закону, яка полягає в тому, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, а саме щомісячні його види, виплачуються пропорційно відпрацьованому часу, а також виплата премії та додаткової винагороди здійснюється на підставі відповідного наказу з урахуванням фактичних обсягів фінансування, затверджених для бюджетних установ у кошторисах. Крім того, при вирішенні справи, суд першої інстанції протиправно відхилив посилання відповідача, що у даному випадку постанова № 168 має бути застосована у редакції постанови № 793, яка відповідно до її пункту 2 підлягає застосуванню з 24 лютого 2022 року.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 27.07.2015 по 31.10.2023 року проходив службу у ДУ «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» на посаді старшого інженера (з інформатизації та зв`язку) відділу інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації.

Згідно з довідки відповідача про виплачену додаткову винагороду, додану до листа від 07.01.2025 № 9-47/Тт, позивачу за період з 24.02.2022 по 31.08.2022 нараховано та виплачено щомісячну додаткову винагороду, установлену постановою № 168, пропорційно за фактичний час несення служби, розрахований у годинах (в розрахунку 24 години на добу), в загальній сумі 49534,15 гривні.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, за період з 24.02.2022 по 19.07.2022 року у фіксованому розмірі 30 000 грн щомісячно протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що проведення відповідачем виплати позивачу додаткової винагороди, встановленої постановою № 168, пропорційно за фактичний час несення служби, розрахований у годинах, в розрахунковому (у годинах) місячному періоді проходження служби (24 години на добу) є протиправним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

За приписами ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження, а також правовий та соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України регулюється Законом України «Про Державну кримінально - виконавчу службу України».

Відповідно до частин другої та п`ятої статті 23 названого Закону (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 2 і 3 постанови №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Наказом Міністерства юстиції України від 28 березня 2018 року №925/5 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України.

Пунктом 2 та 8 указаного Порядку визначено, що до складу грошового забезпечення входять: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.

При виплаті грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного за повний місяць, на кількість календарних днів цього місяця.

Указами Президента України від 24.03.2022 № 64/2022 та № 69/2022 на території України введено воєнний стан та оголошена загальна мобілізація.

У зв`язку з повномаштабною військовою агресією Російської Федерації проти України 24.02.2022 Президентом України видано Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

28 лютого 2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Відповідно до пункту 1 постанови №168 (у редакції станом на 28 лютого 2022 року) установлено що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 3 постанови №168 доручено Міністерству фінансів опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови.

Пунктом 5 зазначеної постанови №168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №217 від 07 березня 2022 року «Про внесення зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168» внесено зміни до пункту 1 постанови №168, виключивши в абзаці першому слова «(крім військовослужбовців строкової служби)».

Згідно з пунктом 2 постанови №217 указана постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2022 року №350 «Про внесення зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168» до постанови №168 внесені зміни, згідно яких, абзац перший пункту 1 після слів «та поліцейським» доповнено словами «а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка». Зміни набули чинності 24 березня 2022 року.

Згідно з пунктом 2 постанови №350 указана постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01 липня 2022 року №754 «Про внесення змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168» до постанови №168 внесені зміни, відповідно до яких в абзаці 1 пункту 1 слова «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка» замінено словами «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)»; після слова «щомісячно» доповнено словами «(крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць)». Зазначені зміни набули чинності 08 липня 2022 року.

Згідно з пунктом 2 постанови №754, дана постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 01 червня 2022 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року №793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168» до постанови №168 внесені зміни, відповідно до яких: у пункті 1 в абзаці першому слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно» замінено словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць»; доповнено постанову пунктом 2-1 такого змісту: « 2-1. Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.».

Згідно з пунктом 2 постанови №793 указана постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

З викладеного вбачається, що Кабінет Міністрів України встановив додаткову винагороду в розмірі 30 000 грн щомісячно, зокрема, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Отже, позивач набув право на отримання додаткової щомісячної винагороди у розмірі 30 000,00 грн, встановленої постановою № 168 (у редакції від 22.03.2022), - у зв`язку з несенням служби в установі, що розташована в межах адміністративнотериторіальної одиниці, на території якої надавалася допомога в рамках Програми «єПідтримка» (Миколаївська область).

З матеріалів справи вбачається та визнається сторонами, що відповідач нарахував ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену постановою № 168 за період з 24.02.2022 по 31.08.2022, пропорційно за фактичний час несення служби, розрахований у годинах (в розрахунку 24 години на добу), в загальній сумі 49534,15 гривні, що підтверджується довідкою відповідача про виплачену додаткову винагороду, додану до листа від 07.01.2025 № 9-47/Тт.

При вирішенні справи колегія суддів враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 21 вересня 2023 року у справі №260/3564/22, відповідно до яких зміст внесених постановою №793 змін до постанови №168 в частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість « 30 000 гривень щомісячно» не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

Виплата позивачу додаткової винагороди в силу приписів п.1 постанови №168 здійснювалась на підставі наказів начальника установи. Так, з довідки відповідача вбачається, що:

- в травні 2022 (за період з 24.02.22 по 25.04.22 за 472 години несення служби) позивачу виплачено 19460,56 грн на підставі наказу №31/ОД-22 від 25.05.2022;

- в серпні 2022 (за період з 25.04.2022 по 30.04.2022 за 37 годин несення служби) 1541,79 грн на підставі наказу №50/ОД-22 від 04.08.2022;

- в серпні 2022 (за період з 01.05.2022 по 31.05.2022 за 47 годин несення служби) - 1 895.04 грн на підставі наказу №50/ОД-22 від 04.08.2022;

- в серпні 2022 (за період з 01.06.2022 по 30.06.2022 за 228 годин несення служби) -9 500,76 грн на підставі наказу №50/ОД-22 від 04.08.2022;

- в вересні 2022 (за період з 01.07.2022 по 31.07.2022 за 241 годину несення служби) - 9717,12 грн на підставі наказу №56/ОД-22 від19.09.2022;

- в жовтні 2022 (за період з 01.08.2022 по 31.08.2022 за 184 години несення служби) - 7418,88 грн на підставі наказу №63/ОД-22 від 27.10.2022;

- в грудні 2022 згідно наказу №71/ОД-22 від 09.12.2024 року проведено перерахунок додаткової винагороди за період з 24.02.2022 по 25.04.2022 пропорційно фактичного часу несення служби розрахованого у годинах, в розрахунковому періоді проходження служби, та в розрахунку 44,64 грн за одну годину несення служби в лютому 40,32 грн. - в березні 41,67 грн в квітні.

Всього позивачу виплачено у 2022 році 49 534,15 грн додаткової винагороди.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, а саме табелів обліку робочого часу за 2022 рік, у спірний період позивач пропрацював за лютий 4 робочі дні, за березень 28 робочих днів, за квітень 4+17 робочих днів, за травень 24 робочі дні, за червень 25 робочих днів, за липень 25 робочих днів.

З викладеного вбачається, що відповідачем розраховано позивачу додаткову винагороди відповідно до постанови № 168, виходячи з відпрацьованих годин за добу та, в загальному, з кількості годин за спірний період.

Колегія суддів зазначає, що доводи відповідача про правомірність обрахунку розміру додаткової винагороди з прив`язкою до відпрацьованих годин за добу не відповідають правовому висновку, викладеному Верховним Судом та Великою Палатою Верховного Суду в справі № 260/3564/22, відповідно до якого враховуватись мають відпрацьовані дні.

Крім того, виплата додаткової винагороди саме пропорційно відпрацьованих днів у календарному місяці, а не пропорційно годин, відповідає п.8 Порядку № 925/5.

Також, є цілком незмістовними посилання відповідача на роз`яснення Міністерства юстиції України, адже такі роз`яснення не є частиною національного законодавства, не можуть змінювати норми актів Кабінету Міністрів України та такі не відповідають Порядку № 925/5.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, виходячи з фактичного часу несення служби, розрахованого в годинах в місячному періоді проходження служби, та виходячи з 24 годин на добу, оскільки останні обмежують гарантоване право позивача на отримання додаткової винагороди в розмірі 30 000.00 грн за фактично відпрацьований період в днях згідно з табелем обліку робочого часу за кожен місяць.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при виплаті грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного за повний місяць (30000,00 грн), на кількість календарних днів цього місяця.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмовив задоволенні позовних вимог, колегія суддів не надає оцінки рішенню Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 березня 2025 року в цій частині.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 24 лютого 2025 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної установи «Вознесенська виправної колонія (№72)» залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко