Справа № 460/6822/25
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2025 року м. Рівне №460/6822/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернуся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 27.03.2025 №71 про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку на шість років відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, яка є постраждалою внаслідок аварії на ЧАЕС та зобов`язання прийняти рішення про призначення та виплату пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на шість років на умовах визначених абзацом 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та з врахуванням частини другої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 10.02.2025, зарахувавши при цьому до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії період роботи у Більсько-Вільському лісництві Рафалівського лісгоспзагу з 01.01.1987 по 16.04.1990, а також період роботи у сільськогосподарському виробничому кооперативі «Біле озеро» з 20.03.2000 по 01.09.2001.

Ухвалою суду від 14.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що звернувся до пенсійного органу за призначенням пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак отримав відмову з підстав недостатнього страхового стажу. Вказує, що він має право на зниження пенсійного віку в цілому на 6 років, однак в 2020 році (при досягненні 54-річного віку) правом на пільгове пенсійне забезпечення не скористався. Натомість, вперше звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії 10.02.2025 на умовах визначених частиною другою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вважає, що для виходу на пенсію в 2023 році зі зниженням пенсійного віку на 6 років, як потерпілому від наслідків аварії на ЧАЕС, позивачу необхідно мати не менше як 15 років страхового стажу. Водночас, пенсійним органом до страхового стажу зараховано лише 12 років 2 дні, оскільки безпідставно не було зараховано період роботи посаді єгеря Більсько-Вільського лісництва Рафалівського лісгоспзагу та частково період роботи в сільськогосподарському приватному підприємстві «Біле озеро». Наголошує, що його страховий стаж становить повних 16 років, що є достатнім для призначення пенсії. За наведеного вказує, що рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії є протиправними, у зв`язку з чим просить суд позов задовольнити повністю.

Відповідач у поданому відзиві на позовну заяву вказує, що 20.03.2025 позивач повторно звернувся (звернувся вперше 10.02.2025) з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Рішенням від 27.03.2025 №71 правомірно відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням положень статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зниженням пенсійного віку на 6 років у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 21 рік, оскільки страховий стаж позивача становить 12 років 2 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано, зокрема період роботи з 20.03.2000 по 01.09.2001, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про сплату страхових внесків. Враховуючи зазначене, підстав для задоволення позову немає.

Дослідженням письмових доказів, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Більська Воля Володимирецького району Рівненської області.

Позивач є особою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим повторно 11.03.2025 Рівненською обласною державною адміністрацією.

Згідно з довідкою органу місцевого самоврядування №76 від 24.01.2025, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в с.Більська Воля Вараського району Рівненської області з 01.01.1986 по даний час. Довідка видана на підставі погосподарських книг за 1986-2025 роки.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, с.Більська Воля Вараського (Володимирецького) району Рівненської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона).

Позивач з січня 1987 року по 16.04.1990 працював в Більсько-Вільському лісництві Рафалівського Лісгоспзагу, що підтверджується довідкою філії «Рафалівське лісове господарство» ДП «Ліси України» №80/26.15-2024 від 16.01.2024.

Відповідно до записів №№5-6 трудової книжки НОМЕР_2 від 18.05.1998, ОСОБА_1 працював у сільськогосподарському виробничому кооперативі «Біле озеро» з 20.03.2000 по 01.09.2001.

20.03.2025 позивач повторно звернувся із заявою та документами до територіального органу ПФУ про призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 27.03.2025 №71 позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з тієї підстави, що відсутній необхідний страховий стаж: «відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням положень ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зниженням пенсійного віку на 6 років у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 21 рік».

У вказаному рішенні зазначено про те, що вік заявника 58 років 11 місяців 10 днів. Період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення становить 38 років 7 місяців 18 днів, в тому числі станом на 01.01.1993 6 років 6 місяців 25 днів. Страховий стаж становить 12 років 0 місяців 2 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи: з 20.03.2000 по 01.09.2001, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про сплату страхових внесків; період догляду за дитиною ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що потерпіла від Чорнобильської катастрофи до досягнення 3 річного віку, з 07.06.1988 по 30.11.1990, оскільки догляд до 3 річного віку зараховується матерям згідно статті 56 пункту «ж» Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.03.2003 (далі Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону №1058-ІV.

Зокрема, згідно з частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років, з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років, з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років, з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років, починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Суд звертає увагу на те, що за змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ для встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки постійне проживання або робота в зоні гарантованого добровільного відселення протягом усього періоду з моменту аварії по 31 липня 1986 року не є обов`язковим; достатньо, що особа, яка звернулася за призначенням пенсії, постійно проживала або працювала у вказаній зоні певний час у період з моменту аварії (тобто, 26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року.

Аналогічна правова позиція щодо встановлення початкової величини зниження пенсійного віку висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №556/1153/17.

Матеріалами справи підтверджується, що у період, який дає право на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку, позивач проживав на території зони гарантованого добровільного відселення, а тому має право на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (із змінами в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок №22-1).

Вказаний порядок прийнято відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1, документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку:

учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:

довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи у зоні відчуження;

посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування (в редакції Постанови Пенсійного фонду №55-1 від 19.12.2023);

для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Так, пунктом 2.22 цього розділу передбачено, що для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

Підпунктом 6 пункту 2.6. розділу II Порядку №22-1 визначено, що при призначенні до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень відповідно надаються, зокрема документи про надання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС чи потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для призначення додаткової пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Відтак, механізм реалізації права, передбаченого законом, зокрема, щодо переліку документів, необхідних для призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» чітко передбачений Порядком №22-1.

З аналізу наведених норм слідує, що документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема потерпілим від Чорнобильської катастрофи є, зокрема (1) документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування (зокрема, відповідна довідка) та (2) посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

При прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів (пункт 4.2 розділу IV Порядку №22-1).

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (пункт 4.7 розділу IV Порядку №22-1).

Суд враховує, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (частина 3 статті 65 Закону №796-XII).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років. Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Як встановлено судом згідно з довідкою органу місцевого самоврядування №76 від 24.01.2025, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в с.Більська Воля Вараського району Рівненської області з 01.01.1986 по даний час.

Відповідно до обставин даної справи, пенсійний орган не заперечує період проживання, що дає право на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки та вказує, що період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення становить 38 років 7 місяців 18 днів, в тому числі станом на 01.01.1993 6 років 6 місяців 25 днів.

Матеріалами справи підтверджено, що період проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 3 необхідних роки. Оскільки, станом на 01.01.1993 позивач прожив на території зони гарантованого добровільного відселення більше 3 років, то його пенсійний вік відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ підлягає зниженню з розрахунку: 3 роки початкова величина та 1 рік за 2 роки проживання (за повних 38 років), тобто максимально на 6 років.

Однією з обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796-ХІІ є досягнення особою відповідного віку.

Відповідно до статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років.

Таким чином, з урахуванням зменшення пенсійного віку на 6 років, позивач набув право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку за статтею 55 Закону №796-ХІІ у 54 роки.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже 54-річного віку він досягнув у 2020 році.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Відповідно, з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року, особи мають право на призначення пенсії за віком за наявності страхового стажу не менше 27 років. Таким чином, необхідний, страховий стаж позивача з урахуванням зменшення на 6 років, повинен становити не менше 21 року.

Відповідач у спірному рішенні вказав, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 12 років 2 дні. При цьому, до страхового стажу не зараховано, зокрема період роботи: з 20.03.2000 по 01.09.2001, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про сплату страхових внесків (а також період догляду за дитиною, що потерпіла від Чорнобильської катастрофи до досягнення 3 річного віку, з 07.06.1988 по 30.11.1990, що не є предметом спору).

Відомостями за формою РС-право підтверджується страховий стаж ОСОБА_1 на рівні 12 років 2 дні, до якого не зараховано період роботи з 20.03.2000 по 01.09.2001, а також з січня 1987 року по 16.04.1990.

Щодо відмови у зарахуванні спірних періодів роботи до страхового стажу, суд зазначає наступне.

Приписами статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) в редакції до 01.01.2004, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Статтею 62 Закону №1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 цього Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку №637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Таким чином, аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

Як встановлено судом, відповідно до записів №№5-6 трудової книжки НОМЕР_2 від 18.05.1998, ОСОБА_1 працював у сільськогосподарському виробничому кооперативі «Біле озеро» з 20.03.2000 по 01.09.2001.

Вказані записи містять всю необхідну інформацію про прийняття на роботу та звільнення, з покликанням на відповідні накази, а також завірені печатками та підписами уповноваженої особи.

Відповідач спірним рішенням відмовив у зарахуванні вказаного періоду до страхового стажу ОСОБА_1 , оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про сплату страхових внесків.

Згідно зі статтею 20 Закону №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Страхові внески, які відповідно до цього Закону підлягають сплаті із сум виплат (доходу) за період з дня виникнення у страхувальника зобов`язання щодо взяття на облік як платника страхових внесків до дня його взяття на облік в органах Пенсійного фонду, сплачуються (стягуються) на загальних підставах відповідно до цього Закону за весь зазначений період.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 30.09.2019 у справі №414/736/17 та від 30.07.2019 у справі №373/2265/16-а, від 01.03.2021 у справі №423/757/17.

Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача. Водночас, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Суд наголошує, що відсутність даних про сплату страхових внесків сама по собі не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу спірних періодів, оскільки така інформація відсутня не з вини позивача, тобто у зв`язку з обставинами, що не залежали від його волі і на які він не міг вплинути.

Крім того, суд зазначає, що дії відповідача при відмові у зарахуванні до страхового стажу позивача відповідних періодів роботи, є непропорційними заявленій легітимній меті, тому їх не можна вважати такими, які вчинені добросовісно та розсудливо.

З урахуванням обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, не зарахувавши до страхового стажу позивача період роботи з 20.03.2000 по 01.09.2001 (1 рік 5 місяців 13 днів) діяло не на підставі, не в межах та не у спосіб, визначені чинним законодавством.

Отже, суд дійшов висновку, що вказаний період роботи, що становить 1 рік 5 місяців 13 днів, підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо періоду роботи з січня 1987 року по 16.04.1990, суд зазначає таке.

У трудовій книжці позивача НОМЕР_2 від 18.05.1998, відсутні записи про роботу за вказаний період. Отже, такий період трудового стажу встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами. Такими документами є довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

При зверненні 10.02.2025 позивачем надавалась пенсійному органу довідка про стаж №80/26.15-2024 від 16.01.2024 та довідка про заробітну плату №233/26.15.11-2024 від 16.01.2024, що видані філією «Рафалівське ЛГ» ДП «Ліси України».

Відповідно до пункту 2.8. розділу II Порядку №22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Згідно з пунктом 4.2. розділу II Порядку №22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема: уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу; сканує документи, на створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7); скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Наведені норми з урахуванням обставин даної справи свідчать на користь висновку про те, що документи, які надавалась позивачем при первісному зверненні 10.02.2025, а саме довідка про стаж №80/26.15-2024 від 16.01.2024 та довідка про заробітну плату №233/26.15.11-2024 від 16.01.2024 були у розпорядженні Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Пунктом 4.7. розділу II Порядку №22-1 визначено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з довідкою філії «Рафалівське лісове господарство» ДП «Ліси України» (правонаступник) №80/26.15-2024 від 16.01.2024 судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно книги наказів за 1987-1990 роки дійсно був звільнений з посади єгеря Більсько-Вільського лісництва Рафалівського лісгоспзагу 16.04.1990 (наказ про звільнення №21-к від 30.03.1990, що наявний в матеріалах справи), наказ про прийняття на роботу в книгах наказів за вказані роки відсутній. Книга наказів за 1986 рік відсутня, відновлення неможливе.

Відповідно до довідки філії «Рафалівське лісове господарство» ДП «Ліси України» (правонаступник) №233/26.15.11-2024 від 16.01.2024 судом встановлено, що з січня 1987 року по липень 1990 року та у вересні-листопаді 1990 року ОСОБА_1 отримував заробітну плату (зазначено конкретні розміри помісячно) за період роботи в Більсько-Вільському лісництві Рафалівського лісгоспзагу. Вказана довідка видана на підставі особових рахунків за 1987-1990 роки.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позивач працював на посаді єгеря Більсько-Вільського лісництва Рафалівського лісгоспзагу з січня 1987 року по 16.04.1990.

Пунктом 4.5 розділу IV Порядку №22-1 передбачено, що якщо в документі про дату народження (смерті) або про стаж зазначено тільки рік і місяць, без позначення точної дати, то датою народження (смерті) або початку роботи вважається 15-е число відповідного місяця.

За наведеного, суд дійшов висновку, що до страхового стажу позивача підлягає зарахуванню період роботи на посаді єгеря Більсько-Вільського лісництва Рафалівського лісгоспзагу з 15.01.1987 по 16.04.1990, що становить 3 роки 3 місяці 2 дні.

Отже, відповідачем протиправно не зараховано вказаний період роботи до страхового стажу ОСОБА_1 .

Як вже зазначалось судом, у спірному рішенні відповідач вказав, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 12 років 2 дні.

Водночас, з урахуванням періодів роботи з 15.01.1987 по 16.04.1990 (3 роки 3 місяці 2 дні) та з 20.03.2000 по 01.09.2001 (1 рік 5 місяців 13 днів), які відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 , його страховий стаж становить 16 років 8 місяців 17 днів.

При цьому, страхового стажу на рівні 16 років не достатньо для призначення пільгової пенсії на умовах частини першої статті 26 Закону №1058-ІV.

За наведеного, суд зазначає, що частиною другою статті 26 Закону №1058-ІV визначено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.

Суд повторює, що за правилами статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Оскільки позивач має право на зменшення пенсійного віку на 6 років, умови частини другої статті 26 Закону №1058-ІV до нього застосовуються при досягненні 57 річного віку.

При цьому, з урахуванням приписів статті 55 Закону №796-ХІІ відповідний страховий стаж визначений частиною другою статті 26 Закону №1058-ІV підлягає зменшенню на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Отже, з урахуванням зменшення пенсійного віку на 6 років, позивач набув право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку за статтею 55 Закону №796-ХІІ на умовах частини другої статті 26 Закону №1058-ІV у 57 років (63-6).

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже 57 річного віку досягнув у 2023 році. Відтак, право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку набуває за наявності з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року страхового стажу від 20 до 30 років.

З системного аналізу норм чинного законодавства, враховуючи право позивача на зменшення пенсійного віку на 6 років, відповідно і його право на зменшення страхового стажу на кількість років зменшення пенсійного віку, слідує, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 57 років (63-6) та за наявності страхового стажу, з урахуванням зменшення на 6 років від 15 до 24 років (20-6/але не менше 15 років; 30-6).

При цьому, у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 27.03.2025 №71, вказано, що необхідний страховий стаж у разі зменшення на 6 років становить 15 років.

Оскільки страховий стаж позивача становить повних 16 років, то у даному випадку дотримано умови щодо наявності у нього необхідного страхового стажу понад 15 років та досягнення віку 57 років, для призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796-ХІІ на умовах частини другої статті 26 Закону №1058-ІV.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пільгової пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Отже, Головне управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області рішенням від 27.03.2025 №71 безпідставно та не правомірно відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відтак, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню в судовому порядку.

Відповідно до статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідачем не заперечується, що 10.02.2025 позивач вперше звернувся з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», звернення 20.03.2025 відбулося повторно.

Тому, в даному випадку пенсія підлягає призначенню саме з 10.02.2025.

Водночас, позивач помилково вважає, що Головне управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області зобов`язане виплачувати пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Пунктом 4.2. розділу IV Порядку №22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

А за правилами пункту 4.10. розділу IV Порядку №22-1, після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Отже, належним відповідачем у частині позовних вимог щодо зобов`язання призначити пенсію є територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що необґрунтовано прийняв рішення про відмову у призначенні такої пенсії, яким у спірних правовідносинах є Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Повноваженнями для здійснення виплати пенсії наділений орган, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи.

За наведеного, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для належного захисту порушеного права позивача шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 27.03.2025 №71 про відмову в призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 10.02.2025, зарахувавши до страхового стажу спірні періоди роботи.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

За наведеного, позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд присуджує на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору, а саме 968,96 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 27.03.2025 №71 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 з 10.02.2025 пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 15.01.1987 по 16.04.1990, з 20.03.2000 по 01.09.2001.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій област суму судового збору у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 21 травня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, буд.22, м. Вінниця, Вінницька обл., 21005, ЄДРПОУ/РНОКПП 13322403)

Суддя Н.В. Друзенко