Справа № 400/5845/24
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/5845/24
Перша інстанція: суддя Птичкіна В.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Турецької І.О.,

Шевчук О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Південноукраїнської міської ради на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південноукраїнської міської ради, Виконавчого комітету Південноукраїнської міської ради про визнання неправомірними та скасування рішень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2024р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Південноукраїнської міської ради, Виконавчого комітету Південноукраїнської міської ради, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Южноукраїнської міської ради від 28.03.2024р. за №1663 «Про внесення змін до структури та чисельності виконавчих органів Южноукраїнської міської ради, апарату Южноукраїнської міської ради та її виконавчого комітету»;

- визнати протиправним та скасувати рішення Ради від 23.05.2024р. №1744 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради»;

- поновити позивача на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради з 14.06.2024р. та поновити у складі виконкому Ради;

- стягнути з Ради на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- стягнути з Ради на користь позивача моральну шкоду в сумі 75 000грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з 1.03.2021р. він працював на посаді заступника міського голови Южноукраїнської міської ради з питань діяльності виконавчих органів ради та у березні 2023р. його було звільнено із вказаної посади.

Позивач вважає, що процедура його звільнення не відповідала вимогам Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП), ініціювання звільнення позивача відбулося за ознак наявності реального конфлікту інтересів, Рада не дотрималася вимог ст.51 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997р. за №280/97-ВР (надалі Закон №280), а також діяла з порушенням регламенту.

Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано п.3, п.4 рішення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 28.03.2024р. №1663 «Про внесення змін до структури та чисельності виконавчих органів Южноукраїнської міської ради, апарату Южноукраїнської міської ради та її виконавчого комітету».

Визнано протиправним та скасовано рішення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 23.05.2024р. №1744 «Про звільнення ОСОБА_3 з посади заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Південноукраїнської міської ради з 15.06.2024р..

Стягнуто з Виконавчого комітету Південноукраїнської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток, без утримання податків та обов`язкових зборів, за час вимушеного прогулу з 15.06.2024р. до 14.07.2024р. в сумі 32 216,4грн..

Стягнуто з Виконавчого комітету Південноукраїнської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток, без утримання податків та обов`язкових зборів, за час вимушеного прогулу з 15.07.2024р. до 13.02.2025р. в сумі 248 066,28грн.

Стягнуто з Виконавчого комітету Південноукраїнської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5 000грн.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Південноукраїнської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 422,4грн.

Також зазначено, що вказане рішення суду в частині поновлення на посаді та в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 32 216,5грн. у межах загальної суми стягнення 280 282,68грн. підлягає негайному виконанню.

В апеляційній скарзі Південноукраїнська міська рада просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог скасувати та прийняти в цій частині нове рішенням, яким задовольнити ці вимоги позову, посилаючись на порушення норм права.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані рішення підлягають скасуванню, а позивач підлягає поновленню на посаді, оскільки звільнення позивача відбулося з порушенням відповідної процедури, чим порушено права позивача.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням від 18.02.2021р. №221 Рада, на підставі ст. 25 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» за №280, з посиланням на ст.10 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» за №2493, затвердила позивача з 1.03.2021р. на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради (т.1 а.с.11). Згідно із записами у трудовій книжці позивача (т.1 а.с.10), 1.03.2021р. ОСОБА_1 прийняв Присягу посадової особи місцевого самоврядування, а розпорядженням від 1.03.2021р. за №55/06-04 позивачу було присвоєно дев`ятий ранг посадової особи місцевого самоврядування.

14.03.2024р. депутати Южноукраїнської міської ради звернулися зі зверненням адресованим на ім`я секретаря міської ради Дениса Кравченко, в якому просили з метою впорядкування та оптимізації роботи Южноукраїнської міської ради, Виконавчого Комітету Южноукраїнської міської ради, виконавчих органів міської ради, а також задля забезпечення економії бюджетних коштів, підготувати та оприлюднити на сайті міської ради та включити до порядку денного найближчої сесії Южноукраїнської міської ради Миколаївської області проект рішення міської ради, яким передбачити внесення зміни до структури та чисельності виконавчих органів Южноукраїнської міської ради шляхом скорочення чисельності 2 (двох) штатних одиниць заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради.

21.03.2024р. на засіданні постійної комісії міської ради з питань дотримання прав людини, законності, боротьби зі злочинністю, запобігання корупції, сприяння депутатської діяльності, етики та регламенту обговорено чотири питання порядку денного. Так питання 1 стосувалося внесення змін до структури та чисельності виконавчих органів Южноукраїнської міської ради, апарату Южноукраїнської міської ради та її виконавчого комітету. Згідно протоколу №53 засідання комісії від 21.03.2024р. вирішили: п.1 «підтримати проект рішення про внесення змін до структури та чисельності ЮМР». Згідно відеозапису даної комісії опублікованої на офіційному сайті Южноукраїнської міської ради 22.03.2024р. доповідач по даному питанню керуючий справами виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Віталій Паненко, запропонував в п.3 даного проекту рішення внести прізвище заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Сергія Горностая, за що члени комісії і проголосували.

22.03.2024р. на засіданні постійної комісії міської ради з питань соціального захисту, охорони здоров`я, материнства, освіти, науки, культури, мови, прав національних меншин, міжнародного співробітництва, інформаційної політики, молоді, спорту, туризму та реінтеграції ветеранів обговорено 6-ть питань порядку денного. Так, шосте питання стосувалося внесення змін до структури та чисельності виконавчих органів Южноукраїнської міської ради, апарату Южноукраїнської міської ради та її виконавчого комітету. Згідно протоколу №79 засідання комісії від 22.03.2024р. вирішили: п.6 «інформацію взяти до відома».

28.03.2024р. на засіданні постійної комісії міської ради з питань земельних відносин та земельного кадастру, планування території, будівництва архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища га благоустрою обговорено питання 1 «внесення змін до структури та чисельності виконавчих органів Южноукраїнської міської ради, апарату Южноукраїнської міської ради та її виконавчого комітету». Згідно протоколу №38 засідання комісії від 28.03.2024р. вирішили: п.1 «взяти дане питання до відома».

28.03.2024р. на засіданні постійної комісії міської ради з питань планування соціально-економічного розвитку, бюджету та фінансів, інвестицій, торгівлі, послуг та розвитку підприємства обговорено питання 1 «внесення змін до структури та чисельності виконавчих органів Южноукраїнської міської ради, апарату Южноукраїнської міської ради та її виконавчого комітету». Згідно протоколу №79 засідання комісії від 28.03.2024р. вирішили: п.1 «за результатами діяльності посадових осіб виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради встановлено, що штатна чисельність заступників міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради є надмірно високою. В свою чергу. Це призводить до фактичного витрачання належних громаді грошових коштів без отримання будь-якої користі від здійснення таких видатків. Робота міської ради останнього року показала, що з наявним обсягом завдань цілком спроможні справитись два заступники міського голови, а не чотири, як це є наразі. З метою впорядкування та оптимізації роботи Южноукраїнської міської ради, виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради, виконавчих органів міської ради, а також забезпечення економії бюджетних коштів погодити проект рішення міської ради, яким передбачено внесення змін до структури та чисельності виконавчих органів Южноукраїнської міської ради шляхом скорочення чисельності 2 (двох) штатних одиниць заступника голови з питань діяльності виконавчих органів ради».

Згідно з витягом протоколу №45 від 28.03.2024р. 45 сесії Южноукраїнської міської ради VIII скликання відбулося обговорення питання «Про внесення змін до структури та чисельності виконавчих органів Южноукраїнської міської ради, апарату Южноукраїнської міської ради та її виконавчого комітету» згідно якого доповідач доповів, що проектом рішення з 17.06.2024р. планується внести зміни до структури та чисельності виконавчих органів Южноукраїнської міської ради, апарату Южноукраїнської міської ради та її виконавчого комітету, затверджених рішенням ЮМР від 29.02.2024р. №1616 та затвердити структуру та чисельність виконавчих органів Южноукраїнської міської ради, апарату Южноукраїнської міської ради та її виконавчого комітету станом на 17.06.2024р.. Запропоновано скоротити дві посади заступника голови міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, одна штатна одиниця є вакантною, а інша зайнята. Тому депутатам запропоновано визначитися з кандидатурою.

Депутат Южноукраїнської міської ради, обраний від забороненої законом партії «ОПЗЖ» Дмитро АРКАТОВ запропонував, враховуючи продуктивність праці та відсутність звітів кандидатуру ОСОБА_4 . Також Дмитро АРКАТОВ повідомив про внесення у проект рішення доповнень: внести пункт 3 проекту рішення: «Попередити про наступне вивільнення 14.06.2024, але не раніше двомісячного терміну з дня одержання копії цього рішення як попередження про наступне вивільнення, заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради ГОРНОСТАЯ Сергія Валерійовича» та пункт 4 проекту рішення: «Вивести з 17.06.2024 ОСОБА_4 з персонального складу виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради».

Під час голосування було вирішено прийняти запропоновану пропозицію.

Так, Рішенням Южноукраїнської міської ради Миколаївської області №1663 від 28.03.2024р. «Про внесення змін до структури та чисельності виконавчих органів Южноукраїнської міської ради, апарату Южноукраїнської міської ради та її виконавчого комітету» вирішено:

« 1. Внести з 17.06.2024 зміни до структури та чисельності виконавчих органів Южноукраїнської міської ради, апарату Южноукраїнської міської ради та її виконавчого комітету, затверджених рішенням Южноукраїнської міської ради від 29.02.2024 № 1616 «Про внесення змін до структури та чисельності виконавчих органів Южноукраїнської міської ради, апарату Южноукраїнської міської ради та її виконавчого комітету», скоротивши дві посади заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради.

2. Затвердити структуру та чисельність виконавчих органів Южноукраїнської міської ради, апарату Южноукраїнської міської ради та її виконавчого комітету станом на 17.06.2024 (додаток).

3. Попередити про наступне вивільнення 14.06.2024, але не раніше двомісячного терміну з дня одержання копії цього рішення як попередження про наступне вивільнення, заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради ОСОБА_4 .

4. Вивести з 17.06.2024 ОСОБА_4 з персонального складу виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради.

5. Контроль за виконанням цього рішення покласти на постійну комісію міської ради з питань дотримання прав людини, законності, боротьби зі злочинністю, запобігання корупції, сприяння депутатській діяльності, етики та регламенту (ХЛОБИСТОВА Валерія) та секретаря Южноукраїнської міської ради Дениса КРАВЧЕНКА …».

Згідно з додатком до Рішення №1663, у складі керівництва Виконкому наявна посада «заступник міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради», чисельність - 1.

23.05.2024р. Рада прийняла рішення за №1744 «Про звільнення ОСОБА_3 з посади заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради» (т.1 а.с.107) такого змісту:

«Керуючись ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до ст. ст. 40, 44 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), з урахуванням ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», на виконання рішення Южноукраїнської міської ради від 28.03.2024 № 1663 «Про внесення змін до структури та чисельності виконавчих органів Южноукраїнської міської ради, апарату Южноукраїнської міської ради та її виконавчого комітету», міська рада

ВИРІШИЛА:

1. Звільнити 14 червня 2024 року ОСОБА_4 з посади заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку.

2. У разі відсутності заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради ОСОБА_4 на роботі в день звільнення, звільнити його з займаної посади з дотриманням п. 1 цього рішення першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки, що надається в обов`язковому порядку.

3. У випадку звільнення ОСОБА_4 з займаної посади заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради днем, визначеним п. 2 цього рішення, вивести його з персонального складу виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради з дня, наступного за днем звільнення.

4. Контроль за виконанням цього рішення покласти на постійну комісію міської ради з питань дотримання прав людини, законності, боротьби зі злочинністю, запобігання корупції, сприяння депутатській діяльності, етики та регламенту (ХЛОБИСТОВА Валерія) та міського голову Валерія ОНУФРІЄНКА …».

Згідно із записами у трудовій книжці, позивача було звільнено 14.06.2024р. за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП.

Позивач вважає своє звільнення таким, що здійснене з порушенням норм КЗпП, у зв`язку із чим звернувся в суд із даним позовом.

Перевіряючи правомірність оскаржуваних рішень, з урахуванням підстав, за якими апелянти пов`язують їх протиправність та скасування, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія зазначає, що вимоги позивача не містять доводів про те, що п.1,2 і 5 Рішення МР №1663 порушують його права та законні інтереси.

При цьому, встановлено, що відповідач на пленарному засіданні вирішив питання зміни структури та чисельності виконавчих органів, апарату Ради та Виконкому, що узгоджується зі ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» №280 (надалі Закон №280).

Отже, процедурні порушення, про які вказав позивач, безпосередньо на права та законні інтереси ОСОБА_1 не вплинули.

На підставі вказаного, судова колегія, не заперечуючи правомірність внесення Радою відповідних змін до структури та чисельності виконавчих органів Ради, апарату Ради та її виконавчого комітету, правомірність Рішення №1663, вирішила та оцінила з огляду на те, чи було звільнення позивача законним, оскільки це звільнення (Рішення №1774) відбулося саме на виконання Рішення №1163.

Так, відповідно до ч.1,3 ст.24 ЗУ «Про місцеве самоврядування» (надалі Закон №280) правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону. Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Положеннями п.5 ч.1 ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» чітко встановлено, що затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України, витрат на їх утримання, є виключною компетенцією міської ради.

Пунктом 6 ч.4 ст.59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільський, селищний, міський голова вносить на розгляд ради пропозиції щодо структури виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету, їх штатів, встановлених відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загаченого складу сільської, селищної, міської ради вкчючасться сільський селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Згідно з ч.1 ст.20 («Підстави припинення служби в органах місцевого самоврядування») ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» за №2493 (надалі Закон №2493), крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України, а також у разі:

- порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону;

- порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону);

- виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону);

- досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

Оскільки службу позивача в органі місцевого самоврядування було припинено на загальних підставах, передбачених КЗпП, судова колегія вважає необґрунтованими твердження Ради про непоширення на позивача (з огляду на те, що строк трудового договору обмежений строком повноважень самого органу місцевого самоврядування) тих гарантій, що встановлені для працівників, з якими було укладено безстроковий трудовий договір.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Таке звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частиною першою статті 42 КЗпП, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Положеннями ст.492 КЗпП встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 , з посиланням на інформацію про вакантні посади у Виконкому (лист за підписом міського голови від 19.06.2024р. №23/01-34/1726, т.1 а.с.114), вказав, що «… у виконавчому комітеті Южноукраїнської міської ради перебувало безліч вільних посад, які могли бути запропоновані мені під час проведення процедури скорочення …».

У статті 3 Закону №2493 вказано, що посадами в органах місцевого самоврядування є:

- виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах;

- виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою;

- посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Приписами ст.10 Закону №2493 визначено, що прийняття на службу в органи місцевого самоврядування на посади заступників сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради здійснюється шляхом затвердження відповідною радою, в той час як прийняття на службу в органи місцевого самоврядування на посади керівників відділів, управлінь та інших працівників органів місцевого самоврядування здійснюється шляхом призначення відповідно сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Як встановлено вище, що позивача на спірній посаді було затверджено Радою, а не призначено міським головою, а тому доводи ОСОБА_1 про те, що Рада мала перевести позивача на іншу роботу (посаду, призначення на яку здійснюється міським головою), судова колегія вважає необґрунтованими.

Частина перша статті 42 КЗпП, як вказано вище, вимагає від роботодавця у випадку прийняття рішення про скорочення посади встановити, хто з працівників (які обіймають посаду, що скорочується) має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, та, відповідно, має переважне право на залишення на роботі.

Апеляційний суд вважає, що Рада, маючи намір скоротити посаду заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, при тому, що цю посаду обіймав як позивач, так і інша особа, мала Рішенням №1663 попередити про наступне вивільнення обох заступників, потім - провести порівняльний аналіз їхніх кваліфікації та продуктивності праці, та, за результатами цього аналізу, прийняти рішення про звільнення одного з двох заступників.

Проте, відповідно матеріалів справи, що спірним Рішенням №1663 був попереджений лише ОСОБА_1 , що є прямим порушенням норм КЗпП.

Аналізуючи вищевказане, судова колегія вважає, що звільнення позивача відбулося з порушенням процедури, а тому в даному випадку суд першої інстанції правомірно вважав обґрунтованими вимоги позивача в частині Рішення №1663.

При цьому, що стосується доводів позивача про те, що пропозицію про звільнення саме його депутат ОСОБА_5 висунув в умовах конфлікту інтересів, то судова колегія вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки в даному випадку вказані обставини не впливають на висновок суду про недотримання Радою, як роботодавцем позивача, вимог КЗпП.

Що стосується посилань відповідача в апеляційній скарзі на неналежне виконання позивачем посадових обов`язків, та про те, що його перебування на посаді «… не приносить жодної користі та позитивного ефекту для … громади, а заподіює збитки, пов`язані з необхідністю витрачати бюджетні кошти на безрезультатне утримання позивача …», та про те, що позивач не поінформував Раду про факти винесення відносно нього обвинувальних вироків тощо, то судова колегія вважає такі посилання апелянта необґрунтованими, що вказані факти Рада мали би врахувати при визначенні того, хто з двох заступників має переважне право на залишення на роботі, тобто на стадії прийняття рішення про звільнення, а не на стадії прийняття рішення про скорочення посади. Апеляційний суд звертає увагу на те, що мотиви, з яких Рада встановила переважне право на залишення на роботі Марії Дроздової, мали б оцінюватися судом у тому випадку, якби була дотримана процедура вивільнення, а підставою незгоди позивача з рішенням про звільнення було би заперечення ним обґрунтованості «вибору» роботодавця.

На підставі викладеного судова колегія вважає, що п.3,4 Рішення №1663 та Рішенням №1744 Рада порушила права позивача, а тому звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП є незаконним, а тому позивач, в силу ч.1 ст.235 КЗпП має бути поновлений на роботі.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Беручи до уваги вищевказане, судова колегія вважає правомірним рішення суду першої інстанції щодо стягнення на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Що стосується вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 75 000грн., то судова колегія виходить за наступного.

Положеннями ст.56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріального чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Приписами ч.1 ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України); приниженні часті, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (пункт 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України).

За правилами ст.2371 КЗпП, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною утверджувати та забезпечувати її права …

Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження …

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема і моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано …

У практиці Європейського суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України … Антоненков та інші проти України …).

Отже, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ч. 3 ст. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України) …

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.11.2019р. у справі за №750/6330/17.

Враховуючи те, що звільнення позивача було незаконним, та те, що це порушення допустив суб`єкт владних повноважень, то судова колегія вважає, що в даному випадку негативні емоції позивача могли досягнути рівня, за якого позивач відчув приниження, а тому в даному випадку є доведеним факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу.

Однак, судова колегія вважає розумним та співмірним розміром відшкодування моральної шкоди в даному випадку суму 5 000грн., а не 75 000грн..

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

У контексті оцінки доводів позовної заяви та апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В доводах апеляційних скарг апелянти посилалися на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скаргах доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Південноукраїнської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025р. залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: І.О. Турецька

О.А. Шевчук