Справа № 440/10471/22
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У провадженні Полтавського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з 04.05.2018 із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016, 2017 роки;
зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити розрахунок коефіцієнтів заробітної плати ОСОБА_1 з урахуванням заробітної плати за весь період з 06.01.2017 (дати прийняття на роботу) по дату прийняття рішення;
визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо непроведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі документів, що свідчать про особливі заслуги перед Україною;
зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 09.08.2022 перерахунок пенсії ОСОБА_1 у відповідності до "Схеми визначення розмірів надбавок до пенсії, на яку має право особа згідно із законом, залежно від заслуг перед Україною відповідно до Закону України "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною" затвердженої наказом Міністерства соціальної політики України від 27.12.2017 №2054 у розмірі 34% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, і виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії, починаючи з 09.08.2022.
Рішення набрало законної сили 19.09.2023.
На виконання вказаного судового рішення судом 10.10.2023 видано виконавчі листи.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надати суду разом зі звітом про виконання судового рішення документи на підтвердження виконання рішення суду (в паперовому чи електронному вигляді), які мають містити відомості про дату, з якої проведено перерахунки на виконання рішення суду, та письмові пояснення, які повинні містити відомості у формі зведеної таблиці із зазначенням: виду перерахунку (коефіцієнти, показники середньої заробітної плати, пенсія за заслуги), дати перерахунку, розмір пенсії до перерахунку, розмір пенсії після перерахунку, посилання на конкретний документ, який підтверджує проведений перерахунок; заборгованість, зо виникла внаслідок перерахованої пенсії.
Попереджено Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, що у разі неподання звіту суд розгляне питання про накладення штрафу (у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).
02.08.2024 від ГУПФУ в Полтавській області надійшов звіт при виконання рішення суду від 20.03.2023 та матеріали пенсійної справи, в якому боржник підтвердив, що рішення суду виконано в частині:
проведення розрахунок коефіцієнтів заробітної плати ОСОБА_1 з урахуванням заробітної плати за весь період з 06.01.2017 (дати прийняття на роботу) по дату прийняття рішення, тобто по 20.03.2023;
проведення з 09.08.2022 перерахунку пенсії ОСОБА_1 у відповідності до "Схеми визначення розмірів надбавок до пенсії, на яку має право особа згідно із законом, залежно від заслуг перед Україною відповідно до Закону України "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною" затвердженої наказом Міністерства соціальної політики України від 27.12.2017 №2054 у розмірі 34% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, і виплати різниці між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії, починаючи з 09.08.2022.
За наслідками розгляду цього звіту суд виніс окрему ухвалу від 02.09.2024.
Окремою ухвалою від 02.09.2024 року:
попереджено керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про можливість накладення штрафу у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за наслідками розгляду звіту або у разі неподання звіту про виконання рішення суду;
Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не погодилось з окремою ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.09.2024 та оскаржило її в апеляційному порядку.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2025 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишено без задоволення, окрему ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 02.09.2024 - без змін.
06.05.2025 від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до суду надійшов звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду.
Ухвалою від 09.05.2025 питання щодо прийняття звіту призначено до розгляду в письмовому провадженні.
Тобто, Пенсійний фонд України фактично вчиняє дії щодо блокування виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області рішення суду, що набрало законної сили, відмовляючи у наданні дозволу на макетну обробку електронної пенсійної справи ОСОБА_1 .
За сплином двох років з дня прийняття судом рішення про перерахунок пенсії ОСОБА_1 - перерахунок не проведено.
Суд констатує, що має місце пряме невиконання судового рішення, що відбулося внаслідок вчинення Пенсійним фондом України перешкод у виконанні судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами.
Стаття 124 Конституції України та стаття 370 КАС України встановлюють, що судові рішення, зокрема, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
У Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).
Нормами статті 8 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, та застосовує його з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
У такому контексті відсутність у стягувача можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.
Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.
У справах "Шмалько проти України", "Іммобільяре Саффі проти Італії" ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (до прикладу справа "Сук проти України").
Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст.13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Конституційний Суд України у п.9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 р. №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 7 травня 2002 року у справі "Бурдов проти Росії" визначив, що у контексті статті 6 Конвенції виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова "судового розгляду".
З огляду на це, посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.
Таким чином виконання судового рішення, як завершальна стадія судового провадження, є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.
Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.
Відповідно до частин першої, другої, четвертої-шостої, дев`ятої статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.
В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.
Окрему ухвалу може бути винесено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанцій.
Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Частинами першою, другою, четвертою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Згідно з приписами статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Це означає пряме порушення посадовими особами Пенсійного фонду України вимог статей 19, 129-1 Конституції України, статей 2, 14, 370 КАС України, статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Отож підсумовуючи, посадовими особами Пенсійного фонду України порушені:
2) статтю 370 Кодексу адміністративного судочинства України,
3) статтю 129-1 Конституції України.
Стаття 382 Кримінального кодексу України передбачає кримінальну відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.
Таким чином, у діях посадових осіб Пенсійного фонду України, зокрема, вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема, статтею 382 КК України (перешкоджання виконанню рішення суду, що набрало законної сили).
Тож окрему ухвалу слід направити до Офісу Генерального прокурора з метою надання оцінки діям посадових осіб Пенсійного фонду України на предмет наявності ознак кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема, статтею 382 КК України (перешкоджання виконанню рішення суду, що набрало законної сили)
При цьому суд наголошує, що у разі подальшого невиконання ГУ ПФУ в Полтавській області судового рішення та подальшого надходження заяв позивача щодо протиправного невиконання рішення суду повторно, суд має і право, і обов`язок поставити питання щодо наявності у діях посадових осіб ГУПФУ в Полтавській області ознак кримінального правопорушення, передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України, та направити відповідні матеріали прокурору або органу досудового розслідування.
Керуючись статтями 243, 248, 249 КАС України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Окрему ухвалу направити до Офісу Генерального прокурора для прийняття рішення щодо наявності ознак кримінального правопорушення в діях посадових осіб Пенсійного фонду України та реагування і вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Окрема ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.
Окрема ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.С. Шевяков