Справа № 140/12824/24
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/12824/24 пров. № А/857/10752/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року у справі № 140/12824/24 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Док-Агро" до Волинської митниці про визнання протиправними дій та скасування рішення,

місце ухвалення судового рішення м. Луцьк
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїВалюх В.М.
дата складання повного тексту рішенняне зазначена
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року у справі № 140/12824/24 задоволено адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Док-Агро" до Волинської митниці про визнання протиправними дій та скасування рішення.

Визнано протиправним та скасовано рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 28 серпня 2024 року №UA205140/2024/000250/1.

Визнано протиправною та скасовано картку відмови Волинської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 28 серпня 2024 року №UA205140/2024/002226.

Стягнуто з Волинської митниці (44350, Волинська обл., с.Римачі, ідентифікаційний код ВП 43958385) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ДОК-АГРО (45516, Волинська обл., Локачинський р-н, с. Кремеш, вул. Локацька, 2а, ідентифікаційний код 40955973) судовий збір в розмірі 6056 гривень 00 копійок (шість тисяч п`ятдесят шість гривень нуль копійок).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В доводах апеляційної скарги вказує, що під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, встановлено, що митна вартість товару не може бути визнана у зв`язку з тим, що подані документи не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та вони містять розбіжності, які є визначальними для сумніву митниці в достовірності заявлених відомостей про митну вартість, та, як наслідок, реалізації права митного органу вимагати додаткові документи, які б спростували ці розбіжності.

При цьому, подана апеляційна скарга відповідача взагалі не зазначає які норми процесуального чи матеріального права неправильно застосовані судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення. Також, апеляційна скарга не містить доводів щодо наявності обов`язкових підстав для скасування судового рішення, передбачених у ч. 3 ст. 317 КАС України. Відповідач у поданій апеляційній скарзі цитує висновки суду першої інстанції, а надалі наводить обґрунтування з відзиву на позовну заяву, яким була надана правова оцінка судом першої інстанції.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Про розгляд апеляційної скарги відповідач та позивач повідомлені шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що:

відповідач дійшов помилкового висновку про те, що банківські платіжні документи не ідентифікується з партією товару, позаяк в рядку 70 платіжного документу зазначено, що оплата здійснюються за Контрактом №21/08/2023 від 21.08.2023, специфікацією № 4 від 08.01.2024 та інвойсом №RQСХ240012 від 08.01.2024 та така здійснена у розмірі 15% передплати (62653,50 дол. США), а 85% протягом 14 днів з моменту відвантаження (355036,50 дол. США), як того вимагають умови специфікації № 4 від 08.01.2024, що передбачено пунктом 4.2 Контракту від 21.08.2023 №21/08/2023;

довідка про транспортні витрати від 08.07.2024 № 2 (а. с. 50) підтверджує вартість транспортно-експедиторського обслуговування за межами території України та вантажно-розвантажувальних робіт у порту Клайпеда комплекс перевантажувальних робіт за коносаментом №D від 09.04.2024, які складають 773773,00 грн;

поданий прейскурант (прайс-лист) оформлений на фірмовому бланку, в якому міститься інформація про вартість за одиницю (за одну тону) товару. Прайс-лист скріплений печаткою та підписами посадових осіб компанії, тому не повинен викликати будь-яких сумнівів у його належності;

митний орган не виконав обов`язку щодо зазначення конкретних обставин, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а вказані відповідачем сумніви не можна визнати обґрунтованими, позаяк суду не надані докази того, що подані декларантом документи містять розбіжності, у них наявні ознаки підробки або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що підлягає сплаті за ці товари. Відтак, суд погоджується із доводами позивача про те, що декларантом було подано усі документи, що підтверджують правомірність декларування товару за основним (першим) методом, та які чітко ідентифікують придбаний товар, містять об`єктивні та достовірні дані, не містять дефектів та підтверджують числові значення, зазначені в МД, у зв`язку із чим відповідач безпідставно не визнав заявлену декларантом митну вартість та витребував додаткові документи у декларанта, а у подальшому, у зв`язку із неподанням додаткових документів, безпідставно прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ТзОВ ДОК-АГРО через уповноваженого декларанта ПП ТРІАДА на митний пост Волинської митниці подано МД №24UA26U3 від 22.08.2024 (а. с. 88 зворот - 89), за якою задекларовано ввезення, зокрема, такого товару: Сировина, що використовується для кормових та технічних продуктів - LЛізин кормовий гідрохлорид (сіль амінокислоти лізину) (L-LYSINE HCL FEED GRADE 98.5%), вага нетто-22000 кг, у вигляді гранул світло-коричневого кольору, замовлення № 4 20240327, дата виробництва 2024/03/27, термін придатності 2026/03/26№ 4 20240326, дата виробництва 2024/03/26, термін придатності 2026/03/25CAS 657-27-2. не містить допоміжних (змішаних) речовин (крохмалю, відновлюючих цукрів) Торговельна марка: MEIHUA GROUP Виробник: Jilin Meihua Amino Acid Co., LTD. CN. Розфасована та упакована в 880 поліетиленові мішки вагою по 25кг. Кожний не містить наркотичних, психотропних засобів та прекурсорів. Митна вартість товару була визначена за першим (основним) методом.

На підтвердження заявленої митної вартості товару та обраного основного методу її обчислення декларантом до МД були подані такі документи: контракт № 21/08/2023 від 21.08.2023 (а. с. 36-40), специфікація № 4 від 08.01.2024 до контракту № 21/08/2023 від 21.08.2023 (а. с. 41), договір-заявка перевезення вантажів № 157-Д від 04.07.2024 (а. с. 51), довідка про транспортно-експедиторські витрати від 08.07.2024 № 2 (а. с. 52), довідка ТзОВ Танін Груп про транспортні витрати по доставці вантажу № 14286/1 від 08.07.2024 (а. с. 50), рахунок ТзОВ Танін Груп № TG030724009 від 03.07.2024 (а. с. 49), коносамент №D від 09.04.2024 (а. с. 96), проформа інвойс №RQСХ240012 від 08.01.2024 (а. с. 34), комерційний інвойс №RQСХ240012 від 25.03.2024 (а. с. 35), банківські платіжні документи від 28.02.2024 (а. с. 42), від 22.03.2024 (а. с. 44), від 15.03.2024 (а. с. 43), автотранспортна накладна від 05.07.2024 № б/н, сертифікат про походження товару від 25.03.2024 №24С2200В0432/00930, висновок за результатами дослідження експертного підрозділу Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи від 31.07.2024 №-0235 (а. с. 105-107), Акт від 10.07.2024 (а. с. 103 зворот - 104), прайс-лист виробника товару від 05.01.2024 №б/н (а. с. 33), Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією від 27.06.2024 №З-1/784 (а. с. 93 зворот), додаткова угода до контракту від 08.11.2023 (а. с. 95), Договір про надання послуг митного брокера від 17.03.2023 № 089, Договір (контракт) про перевезення від 10.01.2022 № 10.01.2022/9310Д (а. с. 45-48), від 08.04.2024 №14286 (а. с. 113 зворот), заява від 08.07.2024, паспорт безпеки від 10.07.2024, сертифікат здоров`я від 28.03.2024 (а. с. 104 зворот), Акт про взяття проб (зразків) товарів від 07.04.2024, Сертифікат якості від 27.03.2024, від 26.03.2024.

З оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів вбачається, що митна вартість товару за вказаною МД не була визнана митним органом у зв`язку з тим, що подані документи містять розбіжності:

- згідно довідки про транспортні витрати по доставці вантажу №14286/1 від 08.07.2024 зазначені вантажно-розвантажувальні роботи у порту Клайпеда та комплекс перевантажувальних робіт вантажів, однак дані витрати не зазначені в гр. 21 ДМВ. Вказане свідчить про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неповних відомостей стосовно складових митної вартості;

- відповідно п.4.1 зовнішньоекономічного договору (контракту) № 21/08/2023 від 21.08.2023 оплата за товар здійснюється в 2 етапи: 30% передоплата протягом 7 календарних днів з моменту підписання Специфікації та 70% вартості товару до прибуття товару в порт призначення, але не пізніше ніж за 30 днів з моменту відправлення. Згідно рахунка-фактури №RQCX240012 від 25.03.2024 зазначена оплата шляхом 15% передплата і 85% протягом 14 днів перед завантаженням. Надані банківські платіжні документи б/н від 28.02.2024, б/н від 22.03.2024, б/н від 15.03.2024 стосовно розрахунків за контрактом 21/08/2023 від 21.08.2023 не ідентифікуються з конкретною партією товару;

- відповідно договору-заявки перевезення вантажу №157-Д від 04.07.2024 оплата здійснюється після розвантаження та отриманих оригіналів документів. Однак, банківський платіжний документ, який підтверджує факт оплати транспортних послуг згідно договору (контракту) про перевезення не надано. Також, відповідно вищезазначеного документа, передбачений акт виконаних робіт, однак даний документ відсутній;

- прайс-лист б/н від 05.01.2024 містить інформацію від відправника, інформацію від виробника товару декларантом не надано, тоді як прайс-лист відповідно до VII статті ГАТТ повинен бути виданий для загального (широкого) кола покупців та містити весь асортимент продукції, який виробник пропонує для продажу.

В зв`язку із наявністю розбіжностей та відповідно до частин другої, третьої статті 53 МК України у вказаних випадках митного оформлення декларанту була надіслана вимога про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості, зокрема: 1) договір із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором; 3) виписку з бухгалтерської документації; 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; 6) транспортні (перевізні) документи; 7) банківський платіжний документ, що стосується оцінюваного товару.

Листом від 28.08.2024 №10/2024 декларант просив прийняти рішення по митній вартості імпортованого товару (а. с. 103).

Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2024/000250/1 від 28.08.2024 (а. с. 22).

З графи 33 вказаного рішення вбачається, що документи, подані до митного оформлення, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості. Декларанту надіслано вимогу відповідно до частини другої, третьої статті 53 МК України про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості та у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком, заявлену митну вартість не визнано. Проведено консультації з декларантом згідно із статтею 57 МК України. Митну вартість визначено за резервним методом (стаття 64 МК України). Рівень митної вартості визначено згідно рівня на подібні товари за ЄАІС, а саме за МД №/2024/035130 від 27.05.2024, де фактурна вартість ідентичного товару становить 1367 дол.США/т (1,367 дол.США/кг). Враховуючи таку інформацію, митна вартість оцінюваного товару становить 1,5953 дол.США/кг (1226002,70+204778,32/40.7662/22000), де фактурна вартість товару 30074 дол.США, заявлені транспортні витрати 204778,32 грн, вага нетто оцінюваного товару 22000 кг.

Крім того, Волинська митниця видала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2024/002226, відповідно до якої відмовлено у митному оформленні товарів (а. с. 23-24).

В подальшому, спірний товар було випущено у вільний обіг за МД №24UA30U9 від 30.08.2024 (а. с. 26).

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до частині 1 статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).

Відповідно до статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 МК України).

Як визначено у частині третій статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеного в даній нормі.

Відповідно до частин першої - третьої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частинами шостою та сьомою вказаної статті МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Положеннями частин другої та третьої статті 57 МК України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

За приписами частини восьмої статті 57 МК України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Водночас, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 7 травня 2020 у справі № 826/10527/17, у постанові від 9 червня 2020 року у справі №1.380.2019.002044.

Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (стаття 53) заборонено, проте надання документів, які підтверджують митну вартість товарів, що визначені частиною другою статті 53 Митного кодексу України, є обов`язком декларанта. До таких документів які підтверджують митну вартість товарів відносять зокрема такі документи як рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу), банківські платіжні документи, або інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що стосуються оцінюваного товару та які підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Як установив суд апеляційної інстанції, виникнення сумніву у повноті та достовірності відомостей про митну вартість товару відповідач обґрунтовував тим, що:

- згідно довідки про транспортні витрати по доставці вантажу №14286/1 від 08.07.2024 зазначені вантажно-розвантажувальні роботи у порту Клайпеда та комплекс перевантажувальних робіт вантажів, однак дані витрати не зазначені в гр. 21 ДМВ. Вказане свідчить про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неповних відомостей стосовно складових митної вартості;

- відповідно п.4.1 зовнішньоекономічного договору (контракту) № 21/08/2023 від 21.08.2023 оплата за товар здійснюється в 2 етапи: 30% передоплата протягом 7 календарних днів з моменту підписання Специфікації та 70% вартості товару до прибуття товару в порт призначення, але не пізніше ніж за 30 днів з моменту відправлення. Згідно рахунка-фактури №RQCX240012 від 25.03.2024 зазначена оплата шляхом 15% передплата і 85% протягом 14 днів перед завантаженням. Надані банківські платіжні документи б/н від 28.02.2024, б/н від 22.03.2024, б/н від 15.03.2024 стосовно розрахунків за контрактом 21/08/2023 від 21.08.2023 не ідентифікуються з конкретною партією товару;

- відповідно договору-заявки перевезення вантажу №157-Д від 04.07.2024 оплата здійснюється після розвантаження та отриманих оригіналів документів. Однак, банківський платіжний документ, який підтверджує факт оплати транспортних послуг згідно договору (контракту) про перевезення не надано. Також, відповідно вищезазначеного документа, передбачений акт виконаних робіт, однак даний документ відсутній;

- прайс-лист б/н від 05.01.2024 містить інформацію від відправника, інформацію від виробника товару декларантом не надано, тоді як прайс-лист відповідно до VII статті ГАТТ повинен бути виданий для загального (широкого) кола покупців та містити весь асортимент продукції, який виробник пропонує для продажу.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги з приводу наявності ризиків заявлення до митного оформлення неповних відомостей стосовно складових митної вартості позаяк за змістом довідки про транспортні витрати по доставці вантажу №14286/1 від 08.07.2024 міститься інформація про виконання вантажно-розвантажувальних робіт у порту Клайпеда та комплексу перевантажувальних робіт вантажів, однак дані витрати не зазначені позивачем у гр. 21 ДМВ, то колегія суддів зазначає наступне.

10.01.2022 між ТзОВ «ТАНІТ ГРУП» (Експедитор) та ТзОВ «ДОК - АГРО» (Клієнт) було укладено Договір транспортного експедирування № 10.01.2022/931ОД (а. с. 45-48), відповідно до умов якого Експедитор взяв зобов`язання за дорученням клієнта та за його рахунок надати або організовувати надання транспортно-експедиторських послуг, пов`язаних з організацією та забезпеченням перевезень експортно-імпортних та транзитних вантажів клієнта, організацію виконання митних формальностей, здійснення операцій, пов`язаних з пред`явленням митному органу до митного оформлення товарів, транспортних засобів та інших вантажів клієнта та документів на них, а також додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (пункт 1.1 Договору). Експедитор взяв зобов`язання організовувати послуги, пов`язані з прийманням, накопиченням, сортуванням, складуванням, навантаженням, розвантаженням, зберіганням, перевезенням вантажів (підпункт 2.2.3 пункту 2.3 Договору). В свою чергу Клієнт зобов`язувався оплачувати послуги Експедитора, а також відшкодовувати додаткові витрати, в тому числі, але не виключно витрати з демереджу, детеншну, понаднормового простою, зберігання, зважування, навантаження, розвантаження, які виникли у Експедитора при виконанні цього Договору, якщо такі витрати не виникли з вини Експедитора (підпункт 2.4.13 пункту 2.4 Договору).

Отож за змістом вказаного договору №10.01.2022/931ОД транспортне експедирування товару включає не лише перевезення вантажів але і його приймання, накопичення, сортування, складування, навантаження, розвантаження та зберіганням (підпункт 2.2.3 пункту 2.3 Договору).

З матеріалів справи убачається, що надана відповідачу довідка про понесені витрати транспортного експедитування товару № 14286/1 від 08.07.2024 (копія якої міститься у матеріалах справи) містить відомості щодо надання послуг транспортно-експедиторського обслуговування за межами території України та вантажно-розвантажувальних робіт у порту Клайпеда і комплексу перевантажувальних робіт за коносаментом №D від 09.04.2024.

Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими має підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів та виконання вантажно-розвантажувальних робіт (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому за відсутності чіткої вказівки в законодавстві довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 19 листопада 2024 року у справі № 420/23588/23.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, зокрема у постановах від 12.03.2019 у справі 826/2313/16, від 13.06.2019 у справі 820/6315/15, що вимоги частини третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 Митного кодексу України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які конкретні документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Натомість відповідач не приймаючи вартість пронесених позивачем витрат на транспортно- експедирування товару за межами території України, що за умовами договору та довідки включало виконання вантажно-розвантажувальних робіт у порту Клайпеда і комплексу перевантажувальних робіт за коносаментом №D від 09.04.2024 та транспортування товару до митної території України, які в сукупності складають 773773,00 грн не вказав чому на підставі обумовленого документу він не може встановити витрати позивача пов`язані з переміщенням товару до митної території України і які конкретні документи повинен подати позивач для підтвердження того чи іншого показника.

В ході розгляду апеляційної скарги, відповідач також не навів законних підстав для неврахування довідки про транспортні витрати № 2 від 08.07.2024.

Таким чином суд зазначає, що наведені відповідачем мотиви стосовно наявності у митного органу сумніву щодо суми витрат на транспортування та вантажно-розвантажувальних робіт не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин та здійснених висновків щодо надання позивачем до митного органу всіх необхідних документів щодо визначення суми таких витрат. При цьому відповідачем не надано доказів не включення до митної вартості товару суми витрат (пов`язаних з його переміщенням), яка відображена у названій довідці № 2 від 08.07.2024.

Щодо доводів скаржника, які стосуються умов оплати за товар, то колегія суддів зазначає, що порядок оплати товарів між сторонами не впливає на митну вартість товару, а є однією із умов договору, яку сторони погодили одна з одною. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу, умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються.

З матеріалів справи убачається, що 21.08.2023 між ТзОВ «ДОК-АГРО» (покупець) та ZHEJIANG RISE-START IMPORT AND EXPORT CO.LTD (продавець) було укладено Контракт №21/08/2023 (а. с. 36-40), відповідно до умов якого продавець приймає на себе зобов`язання з поставки і передачі в порядку і строки, встановлені даним контрактом товару (пункт 1.1 Контракту). Загальний обсяг і умови поставок визначаються згідно з додатками (Специфікаціям) до даного Контракту, які є його невід`ємною частиною (пункт 1.5 Контракту). Ціна товару, що поставляється по даному Контракту зазначено у відповідному Додатку (Специфікації) до Контракту (пункт 3.2 Контракту).

Оплата товару здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок в наступному порядку:

1-й етап: 30% передоплата протягом 7 календарних днів з моменту узгодження і підписання сторонами специфікації до контракту;

2-й етап: оплата 70% вартості товару повинно бути здійснено покупцем до прибуття товару в порт призначення та не пізніше ніж 30 днів з моменту відправлення (пункт 4.1 Контракту).

Сторони контракту мають передбачити інші умови оплати товару, які вказуються в специфікації на поставку відповідної партії товару, що є невід`ємною частиною договору (пункт 4.2 Контракту).

На виконання умов Контракту №21/08/2023 від 21.08.2023 сторонами підписано Специфікацію № 4 від 08.01.2024 (а. с. 41) щодо поставки товару на загальну суму 417690,00 дол. США. Крім того, в специфікації визначено умови оплати: 15% передплата і 85% протягом 14 днів перед завантаженням.

Продавцем було також надіслано покупцю проформу-інвойс №RQСХ240012 від 08.01.2024 (а. с. 34) щодо здійснення оплати за товар в сумі 417690,00 дол. США.

На виконання умов пункту 4.2 Контракту № 21/08/2023 від 21.08.2023, Специфікації №4 від 08.01.2024 було здійснено платіж в розмірі 15% від загальної вартості товару в розмірі 62653,50 дол. США відповідно до банківського платіжного доручення від 28.02.2024 №б/н (а.с. 42), в рядку 70 якого зазначено, що оплата здійснюються за Контрактом №21/08/2023 від 21.08.2023, специфікацією № 4 від 08.01.2024 та інвойсом №RQСХ240012 від 08.01.2024.

При цьому, решту 85% оплати, а саме: в розмірі 180000,00 дол. США здійснено відповідно до банківського платіжного доручення від 15.03.2024 № б/н (а. с. 43) та в розмірі 175036,50 дол. США відповідно до банківського платіжного доручення від 22.03.2024 № б/н (а. с. 44).

Як наслідок колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Волинська митниця дійшла помилкового висновку про те, що банківські платіжні документи не ідентифікується з партією товару, позаяк в рядку 70 платіжного документу зазначено, що оплата здійснюються за Контрактом №21/08/2023 від 21.08.2023, специфікацією № 4 від 08.01.2024 та інвойсом №RQСХ240012 від 08.01.2024 та така здійснена у розмірі 15% передплати (62653,50 дол. США), а 85% протягом 14 днів з моменту відвантаження (355036,50 дол. США), як того вимагають умови специфікації № 4 від 08.01.2024, що передбачено пунктом 4.2 Контракту від 21.08.2023 №21/08/2023.

Стосовно ж доводів апеляційної скарги які стосуються, того, що прайс-лист б/н від 05.01.2024 містить інформацію від відправника, інформацію від виробника товару декларантом не надано, тоді як прайс-лист відповідно до VII статті ГАТТ повинен бути виданий для загального (широкого) кола покупців та містити весь асортимент продукції, який виробник пропонує для продажу, то колегія суддів зазначає, що перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів закріплений у статті 53 МК України.

До вказаного переліку документів, які підтверджують вартість товару за ціною договору не віднесено прайс-лист, виданий для загального (широкого) кола покупців із зазначенням всього асортименту продукції, який виробник пропонує для продажу.

В той же час, митним органом не наведено жодних обґрунтованих аргументів стосовно того, яким чином надання позивачем прайс-листа, виданого саме експортером, ставить під сумнів достовірність визначеної позивачем митної вартості товару, за умови, що відображена у прайс-листі інформація щодо вартості одиниці товару відповідає вартості, що визначена у поданих до митного оформлення рахунках-фактурах.

Як наслідок колегія суддів приходить до висновку, що відсутність названої інформації у прайс -листі (проте, що він виданий для загального (широкого) кола покупців та відсутність у ньому інформації про весь асортимент продукції, який виробник пропонує для продажу широкому колу осіб) не є тим недоліком, з яким частина третя статті 53 МК України пов`язує виникнення підстав для коригування митної вартості товару.

Стосовно ж доводів скаржника з приводу ненадання позивачем банківського платіжного документу, який підтверджує факт оплати транспортних послуг, то колегія суддів зазначає, що банківський платіжний документ не є документом, що визначає договірну вартість послуг з транспортно- експедиційного обслуговування і відсутність такої оплати в момент проведення митного оформлення товару не свідчить про виявлення митним органом розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, або наявність ознак підробки чи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що підлягає сплаті за таке транспортно -експедиційне обслуговування. Тим більше, що вартість послуг з транспортно -експедиційного обслуговування визначена у наданій відповідачу довідці і відомості такої довідки не містять ознак підробки.

Відносно ж не надання акту виконаних робіт по транспортно -експедиційному обслуговуванню, то як було зазначено судом вище Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими має підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів та виконання вантажно-розвантажувальних робіт (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому за відсутності чіткої вказівки в законодавстві надана відповідачу довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

При цьому колегія суддів зазначає, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, необхідно навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів, не зазначено чи за такими ж товаро-супровідними документами поставлявся ідентичний товар, тощо. Тобто не надано доказів, що ввезення вказаних товарів відбувалося на тих же умовах доставки та з тією ж самою відстанню.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

В той же час митний орган не надав доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачем у митних деклараціях було зазначено не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.

Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.

Наявність у автоматизованій системі аналізу та управління ризиками за напрямом митної вартості відомостей про те, що ідентичний чи подібний товар розмитнювався за більшою митною вартістю, ніж задекларував позивач, оскільки відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень.

Наявність у названій системі інформації про те, що подібний чи ідентичний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.05.2022 у справі №2040/6019/18.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов до висновку, що митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. Митним органом не було надано жодного документа, який би підтвердив митну вартість товару, визначену відповідачем за резервним методом.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів та картки відмови.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року у справі № 140/12824/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос