Справа № 200/1325/25
Суддя: Череповський Є.В.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2025 року Справа№200/1325/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Череповського Є.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

24.02.2025 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Відповідач), в якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , щодо не надання мені ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини 3 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, та скасувати Рішення комісії про відмову в наданні відстрочки;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_3 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , про надання мені відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини 3 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та за наслідком розгляду цієї заяви прийняти рішення про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі частини третьої, пункту першого ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11 листопада 2024 року звернувся до Відповідача із клопотанням щодо надання йому відстрочки відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». В обгрунтування свого клопотання зазначив, що 01.04.2023 року в результаті поранення, яке призвело до смерті під час захисту Батьківщини, загинув його батько ОСОБА_2 . Відповідач рішенням відмовив Позивачу у наданні відстрочки через те, що ним не було подано документи до Відповідача особисто.

Позивач вважає, що його права на отримання відстрочки від призову на військову службу порушені, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 03 березня 2025 року позовну заяву було залишено без рух.

На виконання вимог ухвали суду від 03 березня 2025 року позивачем було надано квитанцію від 06.03.2025 року № 0.0..1 про сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн. та уточнену позовну заяву.

Ухвалою суду від 19.03.2025 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, зокрема, що право на відстрочку від призову на строкову військову службу, військову службу під час мобілізації, особливого періоду, кореспондується з обов`язком призовників, військовозобов`язаних, резервістів дотримуватися правил військового обліку, зокрема щодо своєчасного повідомлення органу про зміну їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2024 року у справі № 520/7954/22.

Вважав, що проходження публічної служби, призов на службу чи відстрочка не можуть відбуватися дистанційно. Тому надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу, під час мобілізації, можливе тільки за особистою участю військовозобов`язаного, в даному випадку позивача.

Позивачем під час звернення до відповідача з метою отримання відстрочки від призову, не було дотримано вимог нормативних актів, які регулюють питання військового обліку, військового обов`язку і проходження військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, в частині особистого звернення та особистої явки. Тому на заяви від 21 червня 2024 року та від 13 серпня 2024 року позивачу листами-відповідями було роз`яснено, що заява та документи, що підтверджують право на відстрочку, подаються військовозобов`язаним особисто.

Вважав, що діяв відповідно до вимог законодавства.

Станом на час надання відзиву заяву (встановленого зразка) з доданням необхідних (визначених) документів (засвідчених належним чином) позивач особисто до відповідача не подавав.

Статтею 40 Конституції України визначено, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Це також кореспондується з вимогами, викладеними у Законі України «Про звернення громадян», де вираз «особисто» викладено виключно у ст. 22 Закону, яка визначає порядок проведення прийняття звернень та опрацювання звернень на особистому прийомі.

Абзацами 10 та 11 пункту 60 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, передбачено подання (надсилання) заяви лише при продовженні строку відстрочки.

Щодо посилання позивача на «особисте поштове відправлення», то таке посилання є помилковим, оскільки Правилами надання послуг поштового зв`язку, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, визначені обставини, за якими здійснюється встановлення особи шляхом надання (перевірки) документів, що посвідчують особу. Вимога пред`явлення документів, що посвідчують особу, міститься у абз. 7 п. 33, п.п. 71, 89, абз. 2 п. 90, абз. 1 п. 91, п. 97, абз. 4 п. 107 вказаних Правил та не стосується будь-якого посвідчення особи відправника. Тобто, Правилами надання послуг поштового зв`язку не передбачено будь-якого надання (перевірки) документів, що посвідчують особу відправника.

Відповідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

За приписами частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), громадянин України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_3 .

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_4 від 03.09.1997 батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 виданого 10 квітня 2023 року ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до довідки про причину смерті №2854 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 . Причина смерті: Вогнепальне поранення грудної клітини внаслідок військових дій.

Відповідно до витягу з протоколу засідання штатної 20 регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця Протокол № 2512 від 10 листопада 2023 року, поранення (01.04.2023), яке отримав солдат ОСОБА_2 , яке призвело до смерті, та причина смерті, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини.

27.10.2024 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою в якій просив оформити йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

До заяви позивачем було додано: копія паспорту № НОМЕР_3 , копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 , копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , копія довідки про причину смерті; копія витягу з протоколу засідання штатної 20 регіональної ВЛК №2512 від 20.11.23р.; копія довідки № 19638 від 20.11.23.

Вказана заява було отримана Відповідачем 30.10.2024 року про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

За результатами розгляду заяви позивачу надіслано повідомлення вих. № 09/18253 від 26.11.2024 року, у якій відповідач повідомим, що протоколом від 25 листопада 2024 року №17 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні Вам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та повідомляє, що Ви підлягаєте призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на загальних підставах. Причини відмови: у зв`язку з поданням заяви та документів, що підтверджують право на відстрочку або копій таких документів, засвідчених в установленому порядку, не особисто.

Докази направлення позивачу вказаного листа Відповідачем, до суду надано не було.

Відповідно до витягу з протоколу № 17 засідання комісії для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період від 25 листопада 2024 року, комісія вирішила відмовити ОСОБА_1 в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку з відсутністю особистого подання заяви та документів, що підтверджують право на відстрочку, або копій таких документів, засвідчених в установленому порядку.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Розділом II Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України "Про військову службу і військовий обов`язок" від 25.03.92 (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частини перша-третя статті 1 Закону).

Згідно із частинами шостою, тринадцятою, чотирнадцятою статті 2 Закону №2232-XII, одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 39 Закону №2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законами Україна "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів, встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII).

Відповідно до абзацу четвертого статті 1 Закону №3543-XII мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 23 Закону №3543-XII визначено категорії громадян, для яких встановлена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Відповідно до частини сьомої статті 23 Закону №3543-XII перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

Повноваження територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки щодо перевірки підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення, передбачено також Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення №154).

Так, згідно з пунктом 1 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до абзацу 9 пункту 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.

В спірному випадку судом встановлено, що позивач є сином ОСОБА_2 , який відповідно до довідки про причину смерті №2854 та витягу з протоколу засідання штатної 20 регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця Протокол № 2512 від 10 листопада 2023 помер, поранення яке призвело до смерті, та причина смерті, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини, а тому має право на звернення до відповідача для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII.

При цьому, відповідач як територіальний центрі комплектування та соціальної підтримки, наділений повноваженнями щодо перевірки підстав для надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення.

Частиною восьмою статті 23 Закону № 3543-XII визначено, що відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі Порядок №560).

Відповідно до пункту 1 Порядку №560 цей Порядок, серед іншого, визначає процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.

Згідно з пунктом 5 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Пунктом 57 Порядку №560 визначено, що для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії.

Відповідно до пункту 58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Згідно з пунктом 59 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлятися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на відстрочку з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до пункту 60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Отже, Порядком №560 визначено чіткий алгоритм вчинення дій військовозобов`язаним та прийняття рішень територіальним центром комплектування та соціальної підтримки в процесі надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, військовозобов`язаний має право на особисте подання на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяви за встановленою формою з доданими до неї документами, які підтверджують право на відстрочку.

Як встановлено судом вище, 27.10.2024 позивач за допомогою поштового зв`язку направив до Відповідача заяву від 27.10.2024 на ім`я голови комісії щодо оформлення довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених п. 4 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

До заяви від 27.10.2024 позивач долучив відповідний пакет документів в належно засвідчених копіях.

Суд звертає увагу на те, що заява позивача від 27.10.2024 як і подані ним копії документів відповідає встановленій додатками 4 та 5 до Порядку № 560 формі та містили всю необхідну інформацію про підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

При цьому єдиною підставою для відмови в її задоволенні відповідач згідно оскаржуваного рішення вказав на неналежність способу її подання.

Дійсно, щодо способу подання заяви надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації, то пунктом 58 Порядку № 560 містить таке формулювання як "особисто подають".

Водночас обов`язок "особисто подати" не є тотожним обов`язку "особисто прибути", оскільки ні Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", ні Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", ні Порядок №560 не зобов`язують військовозобов`язаного особисто прибувати (з`явитися) до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для реалізації права на відстрочення від призову під час мобілізації з підстав, передбачених статтею 23 Закону №3543-XII.

Ключовим значенням у застосованому в пункті 58 Порядку №560 визначенні "особисто подають" є акцент на обов`язковій приналежності такої заяви конкретному військовозобов`язаному шляхом проставлення особистого підпису на такій заяві, а спосіб доставлення такої заяви до територіального центру комплектування та соціальної підтримки - персонально військовозобов`язаним чи за допомогою інших можливих різноманітних способів (поштою, кур`єром, за допомогою технічної реалізації засобами електронного кабінету військовозобов`язаного, тощо), має другорядне значення, оскільки в пункті 58 Порядку №560 не визначений.

Як свідчать матеріали справи заява про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 27.10.2024 підписана особисто позивачем та подана ним до відповідача за допомогою засобів поштового зв`язку.

Тобто, в цьому випадку суд вважає, що позивачем дотримано умов щодо «особистого подання» відповідної заяви, оскільки така заява подана та підписана власноручно Позивачем, а не його представником чи іншою особою від його імені.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у спірному випадку спосіб подання заяви позивача від 27.10.2024, підписаної ним особисто, немає жодного правового значення для можливості її розгляду та вирішення по суті питання про надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

А тому дії відповідача щодо відмови позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до п. 4 ч. 3 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" згідно протокольного рішення комісії від 25.11.2024 року №17 є протиправними.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача, щодо не надання позивачу, відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі, суд зазначає наступне.

Кодекс адміністративного судочинства України(надалі - КАС України) не містить окремого визначення понять "дії" чи "бездіяльність", натомість є визначення індивідуального акту - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (стаття 4 КАС України).

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.04.2018 року у справі №П/9901/137/18 (800/426/17), під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені не будь-які дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а лише ті, які порушують права, свободи або законні інтереси позивачки. Тобто оспорюваними діями чи бездіяльністю повинні створюватись перешкоди для реалізації права позивачки на отримання щомісячної грошової виплати, натомість, такими перешкодами є не окремі дії чи бездіяльність відповідача, а є рішення акт індивідуальної дії.

Рішенням, що має безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки позивача, є саме протокольне рішення комісії від 25.11.2024 року №17, у зв`язку із чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача.

Щодо вимоги зобов`язального характеру то суд враховує, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд зважає на статтю 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту), якою передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

З врахуванням приписів статті 2 КАС України, процесуальні засоби відновлення порушеного права мають бути гнучкими та ефективними, забезпечувати поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату, метою судового захисту порушеного права є вирішення між сторонами правового конфлікту, припинення публічно-правового спору та використання дієвого способу захисту (відновлення) порушеного права.

Відповідно до положень статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Таким чином завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Суд приймаючи рішення, не перебирає на себе повноважень суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого належить вирішення спірного питання за встановлених судом обставин.

Наведене також підтверджується положеннями ч. 4 ст. 245 КАС України, за змістом яких суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача лише в тому разі, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом. Інакше суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Виходячи із обставин цієї справи та беручи до уваги те, що прийняття рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації належить до безпосередніх повноважень відповідача, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, шляхом:

визнати протиправним та скасувати рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 ухвалене протоколом №17 від 25.11.2024 року в частині відмови Позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, на підставі п. 4 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

зобов`язати Відповідача розглянути заяву Позивача від 27.10.2024 року про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини 3 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та за наслідком розгляду цієї заяви прийняти рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивовану відмову в її наданні відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене позовні вимоги є такими що підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частин 1, 3, 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн. (1211,20 грн./2)

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 ухвалене протоколом №17 від 25.11.2024 року в частині відмови ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, на підставі п. 4 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 27.10.2024 року про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини 3 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та за наслідком розгляду цієї заяви прийняти рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивовану відмову в її наданні відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 605,50 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Є.В. Череповський