Справа № 640/21776/19
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 640/21776/19

21 травня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Якісний системний сервіс 2020" до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "С.К.С" (далі ТОВ "С.К.С") звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Рівненській області від 04.11.2019 № 533 "Про проведення фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "С.К.С" ()".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Законом України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду від 13.12.2022 № 2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

На підставі пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2825-IX (в редакції Закону № 3863-ІХ) та Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399, проведено автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України; за його результатами дана справа передана на розгляд та вирішення Тернопільському окружному адміністративному суду.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 прийнято до провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "С.К.С" до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу, розгляд справи розпочато спочатку.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.05.2025 допущено процесуальне правонаступництво та замінено відповідача Головне управління ДПС у Рівненській області (ідентифікаційний код юридичної особи 43142449) на правонаступника Головне управління ДПС у Рівненській області (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44070166, адреса місцезнаходження 33023, Рівненська область, місто Рівне, вулиця Відінська, будинок, 12). Одночасно цією ухвалою змінено найменування позивача з Товариства з обмеженою відповідальністю С.К.С. на Товариство з обмеженою відповідальністю Якісний системний сервіс 2020.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржуваний наказ про призначення фактичної перевірки позивача від 04.11.2019 №533 як підставу для її проведення містив лише посилання на підпункти 80.2.2 і 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та на лист Державної податкової служби України (далі ДПС України) № 4040/7/99-00-04-01-02-17. Будь-якої інформації про те, що саме слугувало підставою для призначення перевірки не вказано.

Позивач вважає, що у спірному випадку відсутні фактичні підстави для проведення перевірки, які могли б свідчити про можливі порушення ним законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби. Також звертає увагу, що оскаржуваний наказ не містить зазначення періоду діяльності позивача, який буде перевірятися, що є обов`язковим за змістом абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України.

Позивач не погоджується з прийнятим наказом, а тому звернувся до суду з цим позовом про його скасування.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує. Вказує, що спірний наказ прийнято у відповідності до норм ПК України. Наказ містить посилання на норми ПК України, які є підставами проведення фактичної перевірки, а також на лист ДПС України від 30.10.2019 № 4040/7/99-00-04-01-02-17, в якому наведена інформація, що була однією з підстав для проведення перевірки. Приймаючи до уваги те, що перед початком перевірки представнику підприємства були пред`явлені необхідні документи (службові посвідчення, направлення на перевірку, наказ), то у контролюючого органу були наявні підстави для реалізації наказу на проведення фактичної перевірки підприємства, проте позивач відмовився допустити ревізорів до проведення фактичної перевірки. Відповідач просив відмовити (а.с.17-18).

У відповіді на відзив позивач з аргументами відповідача не погоджується та зазначає, що для проведення фактичної перевірки мають існувати фактичні обставини та передумови, які дозволяють податковому органу керуватись відповідною правовою нормою при призначенні (проведенні) такої перевірки (а.с.28-34).

Після прийняття Тернопільським окружним адміністративним судом цієї справи до провадження, від позивача та відповідача жодних заяв, клопотань, пояснень до суду не надходило.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «С.К.С.» () зареєстроване як юридична особа 28.02.2013, в подальшому перейменоване в Товариство з обмеженою відповідальністю «Якісний системний сервіс 2020». Місцезнаходження Товариства: місто Київ, вулиця Екскаваторна, 35. Основним видом економічної діяльності позивача є 46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

У матеріалах справи наявний лист ДПС України від 30.10.2019 № 4040/7/99-00-04-01-02-17, адресований територіальним органам податкової служби, у тому числі Головному управлінню ДПС у Рівненській області, про здійснений аналіз наявної інформації щодо обсягів придбання та реалізації підакцизних товарів в оптових мережах, яким встановлено, що ТОВ «С.К.С.» (код 38591109) протягом 2019 року здійснювало закупівлю великих обсягів алкогольної продукції з метою подальшої реалізації. Але відповідно до поданої звітності у суб`єкта господарювання станом на 01.10.2019 обліковуються значні обсяги алкогольної продукції (у тому числі пива). Крім цього, за наявною інформацією, суб`єктом господарювання надаються послуги по зберіганню алкогольних напоїв, які належать іншим підприємствам, діяльність яких пов`язана з оптовим продажом підакцизних товарів. ДПС України зобов`язувала підпорядковані податкові органи вжити заходів щодо проведення фактичної перевірки ТОВ «С.К.С.» () за вказаними у листі місцями провадження діяльності, у тому числі за адресою: місто Рівне, вулиця Соборна, 430А (а.с.23).

04.11.2019 Головним управлінням ДПС у Рівненській області прийнято наказ №533 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «С.К.С» ()». Підставою для проведення перевірки зазначено підпункти 80.2.2 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, лист ДПС України від 30.10.2019 № 4040/7/99-00-04-01-02-17. В наказі зазначено про проведення фактичної перевірки ТОВ «С.К.С» з питань дотримання вимог законодавства в сфері обігу підакцизних товарів у місці провадження діяльності за адресою: місто Рівне, вулиця Соборна, 430А в період з 05.11.2019 терміном на 5 діб (а.с.20).

На підставі наказу № 533 від 04.11.2019 посадовими особами Головного управління ДПС у Рівненській області здійснено виїзд за адресою: місто Рівне, вулиця Соборна, 430А, для проведення фактичної перевірки ТОВ «С.К.С».

Позивач не допустив посадових осіб Головного управління ДПС у Рівненській області до проведення фактичної перевірки. 06.11.2019 відповідачем складено акт відмови від допуску до проведення перевірки (а.с.25).

Вважаючи наказ на проведення фактичної перевірки протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпунктів 19-1.1.13, 19-1.1.14 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України 9у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, контролюючі органи: здійснюють ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, оптової торгівлі спиртом, оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами та контроль за таким виробництвом; здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері.

Підпункт 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України визначає право контролюючих органів проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пунктів 61.1, 61.2 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

За змістом підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Статтею 80 ПК України визначені підстави для призначення фактичної перевірки, порядок її проведення та оформлення результатів. Також встановлено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:

80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України однією з обов`язкових умов для початку проведення фактичної перевірки встановлено пред`явлення платнику податків копії наказу про проведення перевірки. Також визначено вимоги до такого наказу, а саме: він має містити: дату видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Абзацами п`ятим і шостим пункту 81.1 статті 81 ПК України визначено, що непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

Щодо правового змісту підпунктів 80.2.2 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України в контексті визначення підстав для проведення фактичної перевірки, а також застосування абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України в аспекті достатності відображення в змісті наказу підстав для її проведення, суд зазначає таке.

У постановах від 26.03.2024 у справі № 420/9909/23, від 28.05.2024 у справі № 280/1431/23, ухвалених у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, Верховний Суд сформулював висновки, які мають забезпечити єдиний підхід у правозастосуванні підпунктів 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України у взаємозв`язку зі статтею 81 ПК України під час розгляду подібних спорів.

Так, у постанові від 26.03.2024 у справі № 420/9909/23 Верховний Суд зазначив, що аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.

У випадку оскарження до суду платником наказу про призначення фактичної перевірки та/або прийнятого рішення податковим органом за наслідками такої перевірки, яка здійснена відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України з підстав не зазначення деталізованої інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства, доказів цього, суд, здійснюючи розгляд справи та оцінюючи обставини, підстави позову, не позбавлений можливості встановити та перевірити наявність або відсутність такої інформації про ймовірні порушення, що є законодавчо встановленою передумовою та підставою для призначення такої перевірки.

Отже, у випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним.

Судова палата акцентувала увагу на наявності істотної різниці у критеріях оцінки правомірності наказу на предмет його підставності та/або оформлення, як наслідок, необхідності відмежування у спорах цієї категорії питання «наявності підстав для проведення перевірки» від питання «достатності відображення підстав для проведення перевірки у наказі» та/або «недоліків в оформленні рішення про проведення перевірки». Підстави для призначення будь-якої перевірки чітко закріплені у нормах ПК України, за наявності яких у контролюючих органів виникає безпосередньо право на проведення перевірки, тоді як відображення цих підстав у наказі про призначення перевірки фактично є формалізацією у письмовій формі права на проведення перевірки, яке вже виникло. Безумовно, формалізація підстави для проведення перевірки у наказі має відповідати вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.

У постанові від 28.05.2024 у справі № 280/1431/23 Верховний Суд підтримав усталену у судовій практиці позицію про те, що підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України встановлює в одному підпункті статті дві самостійні (окремі) підстави для проведення перевірки: (1) наявність та/або отримання певної інформації; (2) здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством у відповідній сфері. Така особливість зазначеного підпункту зумовлює обов`язок контролюючого органу у наказі про призначення перевірки поряд з юридичною підставою у вигляді нумераційного позначення відобразити конкретну з таких двох фактичних підстав, яка і зумовила прийняття рішення про проведення перевірки, або ж обидві, в обсязі, достатньому для ідентифікації однієї з двох (або обох в сукупності у разі їх наявності). Відображення такої фактичної підстави не обов`язково має бути сформульоване тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте, повинна бути чітко визначена та змістовно відповідати правовій нормі.

Тобто, у разі, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стала наявність (отримання) певної інформації, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен щонайменше зазначити про «наявність (отримання) інформації щодо можливого порушення» або ж зазначити реквізити документа, який слугував приводом для призначення перевірки і містить таку інформацію. Аналогічно, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стало здійснення відповідних функцій, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен саме про це зазначити. Відповідно, якщо підставою для призначення перевірки відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України стала сукупність фактичних підстав, передбачених цією нормою, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України має це відобразити у вищезазначений спосіб.

Саме такий обсяг інформації у наказі, прийнятому відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, можна вважати мінімально достатнім в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо зазначення у наказі підстави для проведення перевірки, оскільки надає платнику податків загальне розуміння про підставу її призначення та відповідний предмет перевірки. Таке інформування про фактичну обставину має бути наведено саме серед підстав для проведення перевірки, тобто перед резолютивною частиною наказу. У разі, якщо наказ відповідає вимогам щодо відображення у ньому мінімально достатнього обсягу інформації щодо підстави для проведення перевірки, такий наказ не може вважатися оформленим з істотним порушенням вимог чинного законодавства. Як наслідок, такий наказ не можна вважати протиправним, оскільки його недоліки в розумінні статті 81 ПК України не є настільки значущими, що ставлять під загрозу можливість реалізації платником податків своїх прав.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд зазначає, що в оскаржуваному наказі №533 від 04.11.2019 підстави для призначення перевірки містять посилання на підпункти 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 та на лист ДПС України вих. №4040/7/99-00-04-01-02-17 (зміст якого наведено вище); наказ прийнято керуючись статтею 20, підпунктом 75.1.3 пункту 75.1. статті 75 ПК України статтею 16 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального (із змінами та доповненнями).

Зміст оскаржуваного наказу містить покликання на вимоги підпунктів 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України та на отриманий від ДПС України лист вих. №4040/7/99-00-04-01-02-17 від 30.10.2019. Хоч зміст цього листа ДПС України не розкритий в наказі про проведення фактичної перевірки, але такий містить достатньо інформації про можливі порушення ТОВ «С.К.С» податкового законодавства, тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичними підставами перевірки. Відтак, з огляду на такі обставини та враховуючи наведені вище висновки Верховного Суду, такий наказ не можна вважати протиправним.

Щодо посилань позивача на відсутність в оскаржуваному наказі періоду діяльності, що буде перевірятися, то варто зазначити, що ПК України не встановлено будь-яких обмежень та/або заборон щодо періоду діяльності платника, який перевіряється в ході фактичних перевірок, крім статті 102 Податкового кодексу, яка передбачає, що контролюючі органи можуть проводити перевірки за період 1095 днів (3 роки).

У разі, якщо наказ відповідає вимогам щодо відображення у ньому мінімально достатнього обсягу інформації щодо підстави для проведення перевірки, такий наказ не може вважатися оформленим з істотним порушенням вимог чинного законодавства. Як наслідок, такий наказ не можна вважати протиправним, оскільки його недоліки в розумінні статті 81 ПК України не є настільки значущими, що ставлять під загрозу можливість реалізації платником податків своїх прав.

В даному випадку відсутність вказаного періоду діяльності позивача не може бути окремою підставою для скасування наказу про проведення перевірки.

Отже, враховуючи наведені законодавчі норми та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваного наказу про проведення фактичної перевірки позивача від 04.11.2019 №533, а відтак про відмову в задоволенні позову.

З огляду на відмову у позові питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 241-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Якісний системний сервіс 2020" (вулиця Екскаваторна, 35, місто Київ, 03062, ідентифікаційний код юридичної особи в ) до Головного управління ДПС у Рівненській області (вулиця Відінська, 12, місто Рівне, 33023, ідентифікаційний код в ) про визнання протиправним та скасування наказу відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений і підписаний 21 травня 2025 року.

Суддя Чепенюк О.В.