Справа № 240/11246/24
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/11246/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лавренчук О.В.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

21 травня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Моніча Б.С. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року (ухвалене в м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

11.03.2025 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

Сьомий апеляційний адміністративний суд, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що посадовими особами відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті, на підставі направлення від 01.04.2024 №001667 та щотижневого графіка проведення перевірок у період із 01.04.2024 по 07.04.2024 здійснювалась рейдова перевірка додержання транспортними засобами вимог законодавства про автомобільний транспорт.

З матеріалів справи вбачається, що 03 квітня 2024 року під час рейдової перевірки посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті, на 5 км автодороги Т-0614 Глибочиця - Клітчин - Станишівка була проведена перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Перевірку було здійснено відносно транспортного засобу DAF XF 105460 днз НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

За результатами перевірки посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті був складений акт від 03.04.2024 №040295.

У Акті вказано, що транспортний засіб належить ФОП ОСОБА_1 . У Акті також зафіксовано: "Під час перевірки виявлено порушення: здійснення внутрішніх вантажних перевезень згідно ТТН №12 від 03.04.2024, - вантаж кукурудза, транспортним засобом, обладнаним діючим цифровим контролюючим приладом тахограф, за відсутності документів, визначених ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: роздруківка даних роботи та відпочинку водія з 28.03.2024 00 год 00 хв (UTS) по 01.04.2024 05 год 50 хв (UTS) на паперовому носії або бланк підтвердження діяльності водія за вказаний період у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" абзац 3 ч. 1 перевезення вантажів за відсутності на момент перевірки щоденних реєстраційних листків режимів роботи та відпочинку водія, а саме роздруківка даних роботи та відпочинку водія ОСОБА_3 у період з 28.03.2024 00 год 00 хв (UTS) по 01.04.2024 05 год 50 хв (UTS) на паперовому носії або бланку підтвердження діяльності за вказаний період чим порушено вимоги наказів МТЗУ №340 від 07.06.2010 та п. 3.3 наказу МТЗУ №385 від 24.06.2010.

Листом №29504/24/24-24 від 08.04.2024 позивача було повідомлено, що розгляду справи про порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" відбудеться 07.05.2024.

З матеріалів справи вбачається, що адвокатом в інтересах позивача були надані відповідачу письмові пояснення (зареєстровано відповідачем 06.05.2024 за вх. №17562/0/22-24) у яких повідомлено, що під час перевірки водій надав роздруківку даних роботи та відпочинку водія ОСОБА_2 , а відсутність даних за період з 28.03.2024 00 год 00 хв (UTS) по 01.04.2024 05 год 50 хв (UTS) не може свідчити про порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". У поясненнях також вказано, що водій ОСОБА_2 працює у ФОП ОСОБА_4 та не є найманим працівником ФОП ОСОБА_1 , а 29.03.2024 між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ФОП ОСОБА_4 (виконавець) укладено договір №29-03 про надання послуг. За умовами вказаного договору, надання послуг здійснюється 01.04.2024 по 10.04.2024. Вказано також, що позивач не може здійснювати контроль за дотриманням режимів праці та відпочинку водія ОСОБА_2

ФОП ОСОБА_1 , як перевізник, лише забезпечив транспортний засіб, обладнаний діючим цифровим контролюючим пристроєм тахограф, тобто всіма необхідними документам для здійснення внутрішніх вантажних перевезень. До пояснень додано, зокрема, копії договору від 29.03.2024 №29-03, копію ТТН від 03.04.2024 №12, копію наказу №8 від 13.06.2024, копію повідомлення про прийняття працівника на роботу від 13.06.2022

Відповідачем надано до суду докази направлення відповідачем 07.05.2024 на адресу ОСОБА_3 повідомлення розгляд справи про порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" 28.05.2024.

Відповідно до наявного в матеріалах справи клопотання від 27.05.2024, адвокат Давиденко В.В в інтересах ФОП ОСОБА_4 просив відкласти розгляд справи про порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Окрім того, відповідачем було направлено на адвоката адресу Жука М.В. повідомлення розгляд справи про порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" 31.05.2024.

За результатом розгляду справи про порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", Відділом державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті прийнято Постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу №043093 від 31 травня 2024 року, якою постановлено стягнути з позивача адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 грн за порушення вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абзацом абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту в Україні регулюються Законом України від 05.04.2001 №2344-ІІІ "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон №2344-ІІІ, в редакції на момент спірних правовідносин) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; контроль за дотриманням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах.

Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Підпунктами 2, 19, 54 пункту 5 даного Положення передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює: державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; контроль за додержанням перевізниками вимог режиму праці та відпочинку, що здійснюють перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом; контроль за додержанням перевізниками вимог режиму праці та відпочинку, що здійснюють перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Згідно з пунктом 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до пункту 3 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок № 1567, в редакції на момент спірних правовідносин) органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Частиною 12статті 6 Закону №2344-ІІІ визначено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Відповідно до частини 14 статті 6 Закону №2344-ІІІ державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України (частина 17статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) та порядок здійснення габаритно-вагового контролю визначаються Кабінетом Міністрів України (частина 20 статті 6 Закону №2344-ІІІ).

Згідно з пунктом 14 Порядку №1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Відповідно до пункту 21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Пунктом 15 Порядку №1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, серед іншого: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Статтею 48 Закону №2344-III передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Суд звертає увагу, що визначений законодавством перелік документів, які зобов`язаний надати автомобільний перевізник контролюючому органу під час перевірки, а також вимоги до змісту таких документів встановлені з метою повного та всебічного дослідження обставин здійснення відповідного перевезення та, у випадку порушення вимог чинного законодавства, беззаперечного встановлення складу адміністративного правопорушення та винної особи порушника.

Водночас абзацом 1 частини першої статті 60 Закону № 2344-IIІ визначено, що суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт є автомобільний перевізник.

Статтею 1 Закону № 2344-III визначено, що автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно з розділом 1 Правил № 363 перевізник фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Наявність товарно-транспортної накладної є обов`язковою у випадку здійснення перевезень на договірних умовах. У випадку ж здійснення перевезення для власних потреб - остання не оформлюється.

Верховний Суд у постанові від 19.10.2023 у справі № 640/27759/21 зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити з того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

У постанові від 22.02.2023 у справі № 240/22448/20 Верховний Суд, вирішуючи питання щодо визначення належного суб`єкта, відповідального за порушення законодавства про автомобільний транспорт зауважував на тому, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону №2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися) або зі слів водія.

Аналогічні висновки за схожих обставин справи викладені Верховним Судом у постанові від 12.10.2023 у справі № 280/3520/22.

Тобто, положення статті 60 Закону № 2344-III не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт (постанова Верховного Суду від 07.12.2023 у справі №620/18215/21).

При цьому, на основі самих лише реєстраційних документів на транспортний засіб не можливо визначити суб`єкта, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Ці вихідні дані орган контролю отримує на місці перевірки, тоді як постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за результатами розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки і саме під час її розгляду і має бути встановлений суб`єкт (особа порушника), який в розумінні частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ має нести відповідальність за порушення вимог цього Закону.

У постанові від 23.08.2023 у справі № 600/1407/22-а за схожих обставин справи Верховний Суд зауважив на тому, що автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону № 2344-III). Не без того, що надання послуги з перевезення вантажів може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої частиною першої статті 60 Закону № 2344-IIІ.

Позивачем не заперечується, що він є вантажоперевізником.

Колегія суддів зауважує, що положення 48 Закону №2344-III мають частково бланкетний характер, адже замість викладення у тексті цієї норми вичерпного переліку усіх необхідних документів, законодавець вдався до застосування юридичної конструкції «інші документи, передбачені законодавством».

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 19.03.2020 у справі №823/1199/17 до іншого законодавства належить, зокрема і Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 07.06.2010 № 340 (далі - Положення № 340).

Пунктами 1.2 та 1.3 Положення № 340 визначено, що це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку. Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Відповідно до пункту 6.1 Положення №340 вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

За визначенням, наведеним у п. 1.5 Положення №340 тахограф - обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв.

Використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті визначає Інструкція з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затверджена наказом Міністерства транспорту і зв`язку України від 24.06.2010 № 385 (далі - Інструкція № 385).

Згідно з п. 3.3. Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Отже, вказаним Положенням передбачено те, що вантажні автомобілі повинні бути обладнанні тахографами, а водій такого автомобіля повинен мати при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, заповнені тахокарти або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Відповідно до пункту 6.1 Положення №340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Отже, відповідно до зазначених правових приписів Інструкції № 385 та Положення №340, законодавець прямо визначає обов`язок водія транспортного засобу, обладнаного цифровим тахографом, мати при собі картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа.

Наведені норми зобов`язують водія транспортного засобу обладнаного цифровим тахографом мати однин з передбачених Інструкцією №385 документів: або картку водія або роздруківку даних роботи тахографа.

З матеріалів справи встановлено, що належний позивачу на праві користування транспортний засіб, який був об`єктом перевірки, обладнаний працюючим та повіреним цифровим тахографом.

Апелянт, як на правомірність дій відповідача зазначає про те, що під час рейдової перевірку було зроблено видрук з цифрового тахографа, за результатом якого стало відомо, що у період з 28.03.2024 00 год 00 хв. (VTC) по 01.04.2024 05. год. 50 хв. ((UTC) картка у слоті тахографа не знаходилася і, відповідно, будь-яка інформація у видруку відсутня (про це свідчать пробіли на видруку).

До суду першої інстанції відповідачем надано вказаний вище видрук із з цифрового тахографа, який, на переконання суду, підтверджує висновки відповідача.

Так, позивач зазначає, що водій ОСОБА_2 під час проведення перевірки мав при собі картку водія.

Водночас, акт рейдової перевірки не свідчить про відсутність вказаної позивачем картки водія, однак порушення за яке було притягнуто позивача до відповідальності зводиться до відсутності під час видруку з картки водія, роздруківки даних роботи тахографа за період з 28.03.2024 00 год 00 хв. (VTC) по 01.04.2024 05. год. 50 хв. ((UTC)

Разом з тим, позивач не спростовує факту відсутності у водія при керуванні транспортним засобом DAF XF 105460 днз НОМЕР_1 з напівпричіпом Wilton NW (днз. НОМЕР_2 ) картки водія та роздруківки даних цифрового тахографа за період з 28.03.2024 00 год 00 хв (UTS) по 01.04.2024 05 год 50 хв (UTS)), однак стверджує, що він, як користувач цього транспортного засобу, не може бути притягнутий до відповідальності порушення, зафіксоване в Акті від 03.04.2024, оскільки транспортний засіб з водієм перебуває у позивача в оренді із 01.01.2024, відповідно до умов договору №29-03 від 29.03.2024. Отже, ФОП ОСОБА_1 не може здійснювати контроль за дотриманням режимів праці та відпочинку водія ОСОБА_2 .

Позивач також зауважує, що він, як перевізник, забезпечив транспортирний засіб, обладнаний діючим цифровим контролюючим пристроєм тахограф, тобто всіма необхідними документами для здійснення внутрішніх вантажних перевезень, а скільки водій ОСОБА_2 мав при собі картку водія, позивач не мав підстав вважати, що перевезення здійснюється без наявності необхідних документів.

Судом досліджено надані позивачем до суду та на розгляд комісії документи та встановлено наступне:

Відповідно до копій свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу, які надані відповідачем до суду, вказані у Акті № 040295 автомобіль та напівпричіп перебувають у користуванні ОСОБА_1 із червня 2022 року.

Згідно товарно-транспортної накладної від 03.04.2024 №12, автомобільним перевізником вантажу, що перевозився зазначеним у акті транспортним засобом під час його перевірки є ФОП ОСОБА_1 .

Отже, належним доказами підтверджується, позивач є вантажоперевізником в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", а тому він є суб`єктом відповідальності при накладенні на нього адміністративно-господарських санкцій оскаржуваною постановою.

Однак, відповідно до наказу (розпорядження) №8 від 13.06.2022 та повідомлення від 13.06.2022 ОСОБА_2 прийнятий на роботу водієм автотранспортного засобу до ФОП ОСОБА_4 .

Відповідно до умов договору №29-03 про надання послуг від 29 березня 2024 року, його укладено між ФОП ОСОБА_5 (замовник) та ФОП ОСОБА_4 (виконавець). За умовами договору:

п. 1.1. Виконавець зобов`язується за завданням Замовника та відповідно до умов цього Договору, надавати послуги, а Замовник зобов`язується оплатити ці послуги на умова та в порядку, визначених цим Договором.

п. 1.2. Послугами в розумінні п. 1.1. Договору є організація та забезпечення перевезення вантажів транспортними засобами, які належать та/або перебувають в користуванні Замовника, шляхом залучення працівників Виконавця до перевезення вантажів автомобільним транспортом.

п. 1.3. Надання послуг здійснюється з 01 квітня 2024 року по 10 квітня 2024 року.

п. 3.1 Замовник зобов`язаний надати Виконавцю транспортний засіб в технічно справному стані

п. 3.2. Договору Виконавець забезпечує транспортні засоби кваліфікованими водіями, відповідно до п. 1.2. Договору та необхідними документами.

Отже, належним доказами підтверджується, а відповідачем не спростовано, що ОСОБА_2 надавав послуги водія на підставі договірних відносин, що виникли із 01 квітня 2024 року між сторонами договору №29-03 від 29.03.2024.

Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344 встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, застосовуються адміністративно-господарський штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що відсутність у водія транспортного засобу документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, передбачених статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", до який в тому числі відноситься роздруківка даних цифрового тахографа, є підставою для застосовування адміністративно-господарського штрафу.

Однак, позивач, як вантажоперевізник, що надавав із 01.01.2024 послуги на підставі договору №29-03 від 29.03.2024, не може нести відповідальність за порушення законодавства, яке мало місце до початку періоду, вказаного у правочині, на підставі якого така взаємодія почалась.

З урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки відсутності у водія при керуванні транспортним засобом DAF XF 105460 днз НОМЕР_1 з напівпричіпом Wilton NW (днз. НОМЕР_2 ) картки водія та роздруківки даних цифрового тахографа за період з 28.03.2024 00 год 00 хв (UTS) по 01.04.2024 05 год 50 хв (UTS)), за умови, що взаємовіносини між позивачем та водієм виникли з 01.04.2024, не може слугувати наслідком притягнення такого позивача до відповідальності.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Моніч Б.С. Біла Л.М.