Справа № 320/19890/24
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 року м. Київ справа №320/19890/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач 1), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 26.07.1989 по 19.05.1999 в Чорноморському морському пароплавстві Державної судноплавної компанії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 26.07.1989 по 19.05.1999 в Чорноморському морському пароплавстві Державної судноплавної компанії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 26.01.2024 він звернувся до Відділу обслуговування громадян №3 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до заяви №1715 від 26.01.2024 згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Проте, рішенням №32 від 31.01.2024 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з не зарахуванням періоду роботи з 26.07.1989 по 19.05.1999, оскільки запис про звільнення внесено з порушенням вимог п. 2.3 Інструкції ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, а саме звільнення з роботи з 19.05.1999 року на підставі наказу від 28.02.2000 року № 59. Вважає вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Просить суд задовольнити позов.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2024, позовну заяву розподілено судді Жуковій Є.О.

13 травня 2024 року зазначену позовну заяву було фактично передано судді Жуковій Є.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року відкрито провадження у справі №320/19890/24, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов та витребуваних документів.

13 червня 2024 року через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Київського окружного адміністративного суду від ГУ ПФУ в м. Києві надійшов відзив на позовну заяву.

В своєму відзиві відповідач 1 зазначає, що 26.01.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою №1715 щодо призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області з урахуванням принципу екстериторіальності, розглянуто заяву ОСОБА_1 від 26.01.2024 щодо призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 31.01.2024 №32 визначено, що страховий стаж особи становить 4 роки 9 місяців 12 днів. За результатом розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано: період роботи з 26.07.1989 по 19.05.1999, оскільки запис про звільнення внесено з порушенням вимог п. 2.3 Інструкції ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, а саме звільнення з роботи з 19.05.1999 на підставі наказу від 28.02.2000 № 59. Відповідно в призначенні пенсії по інвалідності було відмовлено ОСОБА_1 відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки заявник не набув необхідного страхового стажу. Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 залучено до участі у справі №320/19890/24 в якості другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (відповідач-2), розгляд справи розпочато спочатку.

У встановлений судом строк, відповідачем відзиву на позов не подано.

Згідно частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт НОМЕР_1 , виданий Ватутінським ГУ ГУМВС України в м. Києві 22.01.1997.

З 08 січня 2024 року позивачу встановлено 2 групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серії НОМЕР_3.

31 січня 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Відповідно до положень пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1 (далі - Порядок №22-1, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву та документи ОСОБА_1 було передано на розгляд до ГУ ПФУ в Рівненській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 31.01.2024 №32 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком з огляду на наступне: страховий стаж особи становить 4 роки 9 місяців 12 днів.

За результатом розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано:

період роботи з 26.07.1989 по 19.05.1999, оскільки запис про звільнення внесено з порушенням вимог п. 2.3 Інструкції ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, а саме звільнення з роботи з 19.05.1999 на підставі наказу від 28.02.2000 № 59.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки заявник не набув необхідного страхового стажу йому було відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності.

Вважаючи рішення щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком протиправним, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

За приписами пункту 1 частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії по інвалідності визначені статтею 30 Закону №1058-ІV.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону №1058-ІV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 32 Закону №1058-ІV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До набрання чинності Законом №1058-IV діяв Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Статтею 56 Закону №1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру її тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю (частини 1, 2).

Статтею 62 Закону №1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом пунктів 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Системний аналіз наведених норм законодавства свідчить, що умовою для призначення пенсії по інвалідності є встановлення особі групи інвалідності та наявність передбаченого статтею 32 Закону №1058-ІV страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності з 08.01.2024, про що свідчить виписка з акта огляду медико-соціальної експертної комісії до довідки серії НОМЕР_4.

Станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії від 26.01.2024 позивачу, ІНФОРМАЦІЯ_1 , було 56 повних роки, що підтверджується копією паспорту та не заперечується сторонами.

Отже, для призначення пенсії по інвалідності позивачу необхідно мати страховий стаж 14 років.

Із рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 31.03.2024 №32 про відмову в призначенні пенсії слідує, що підставою для відмови в призначенні пенсії позивачу послугувала відсутність необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

У рішенні зазначено, що аналіз електронної пенсійної справи позивача та доданих до заяви документів показав, що станом на день звернення страховий стаж позивача становить 04 роки 09 місяців 12 день, що недостатньо для призначення пенсії по інвалідності.

При цьому до загального страхового стажу не зараховано такі періоди роботи згідно трудової книжки від 06.07.1989 НОМЕР_2 :

період роботи з 26.07.1989 по 19.05.1999, оскільки запис про звільнення внесено з порушенням вимог п. 2.3 Інструкції ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, а саме звільнення з роботи з 19.05.1999 на підставі наказу від 28.02.2000 № 59.

Із трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 вбачається, що з 26 липня 1989 року позивача зараховано поваром 3 розряду в Чорноморське морське пароплавство (запис №5). 19 травня 1999 року позивача звільнено (запис №16).Суд зазначає, що запис про прийняття на роботу позивача містить печатку, а запис про звільнення позивача засвідчений підписом начальника відділу кадрів без проставлення відповідної печатки підприємства.

Факт належності трудової книжки позивачеві відповідачем не заперечується.

Суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі № 754/14898/15-а.

Крім того, Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 , у випадку порушення порядку ведення трудової книжки, не передбачає настання негативних наслідків чи відповідальності для особи, щодо якої вона складена.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 року № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Отже, законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Виходячи з викладеного, суд вважає безпідставним не зарахування відповідачем до загального страхового стажу періодів роботи позивача з НОМЕР_2 .

Суд акцентує увагу, що наведені недоліки ведення трудової книжки не спростовують факт трудового стажу позивача у відповідні періоди, а відтак не можуть слугувати підставою для відмови у зарахуванні цих періодів до страхового стажу позивача.

Крім того, відповідний запис про звільнення позивача засвідчено печаткою відділу кадрів підприємства на якому він працював(запис №16).

Підсумовуючи викладене, суд констатує, що обрахунок страхового стажу позивача здійснено відповідачем без дотримання вимог законодавства та без урахування документів, поданих позивачем разом із заявою про призначення пенсії.

Як уже зазначалось, для призначення пенсії по інвалідності позивачу необхідно мати страховий стаж - 14 років.

Страховий стаж позивача, який врахований пенсійним органом, складає 04 років 09 місяців 25 днів. З урахуванням періодів роботи, зазначених в трудовій ОСОБА_1 загальний страховий стаж позивача становить більше ніж 15 років, що є достатнім для призначення позивачу пенсії по інвалідності.

Відповідно до статті пункту 2 частини першої статті 45 Закону України №1058-IV пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальної експертної комісії до довідки серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності з 08.01.2024, з заявою про призначення пенсії позивач звернувся 26.01.2024, отже ОСОБА_1 має бути призначена пенсія по інвалідності починаючи з 26.01.2024.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області від 26.01.2024 №89 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 26.07.1989 по 19.05.1999 в Чорноморському морському пароплавстві Державної судноплавної компанії та призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності, починаючи з 26.01.2024 року.

Позовні вимоги звернені до ГУ ПФУ в м. Києві задоволенню не підлягають, оскільки спірне рішення цим органом ПФУ не приймалося і порушень прав ГУ ПФУ в м. Києві по відношенню до позивача під час розгляду справи судом не встановлено.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на звільнення позивача від сплати судового збору, як особи якій встановлена 2 група інвалідності, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області від 26.01.2024 №89 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 26.07.1989 по 19.05.1999 в Чорноморському морському пароплавстві Державної судноплавної компанії та призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності, починаючи з 26.01.2024 року

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5. Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.