Справа № 380/29921/23
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/29921/23 пров. № А/857/27548/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднання штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року у справі №380/29921/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднання штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

суддя в І інстанції Гавдик З.В.,

дата ухвалення рішення 30.09.2024,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 30.09.2024,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » щодо неврахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, наявну на момент переходу на службу в поліцію вислугу років в органах Державної кримінально-виконавчої служби України у календарному обчислені 22 роки 05 місяців 28 днів.

- зобов`язати Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, наявну на момент переходу на службу в поліцію вислугу років в органах Державної кримінально виконавчої служби України у календарному обчислені 22 роки 05 місяців 28 днів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, позивачу відмовлено в перерахунку стажу служби, оскільки відповідно до статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» період проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України переліком обрахунку стажу служби в поліції не передбачено. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ на посадах начальницького та рядового складу, тому така служба підлягає зарахуванню до вислуги років у поліції на підставі пункту 3 частини другої статті 78 Закону №580-VІІІ.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 у цій справі, позов задоволено: визнано протиправною бездіяльність Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції « ІНФОРМАЦІЯ_1 » щодо неврахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, наявну на момент переходу на службу в поліцію вислугу років в органах Державної кримінально-виконавчої служби України у календарному обчислені 22 роки 05 місяців 28 днів; зобов`язано Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, наявну на момент переходу на службу в поліцію вислугу років в органах Державної кримінально-виконавчої служби України у календарному обчислені 22 роки 05 місяців 28 днів.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що позивач є діючим співробітником поліції та проходить службу в ДПОП «ОШБ «Лють» на посаді інспектора взводу №2 роти 31 батальйону №1 полку управління поліції особливого призначення №2 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_2 »). З послужного списку, що надав позивач до адміністративного позову слідує, що раніше позивач проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі.

Апелянт зауважує, що відповідь на лист позивача не є обов`язковою підставою для оскарження в суді. ОСОБА_1 не звертався до вищого органу Національної поліції ні зі скаргою про відмову, ані за роз`ясненням яким чином зараховується стаж в інших органах до стажу служби в поліції.

Наголошено, що відповідно до статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» визначено вичерпний перелік органів та установ, служба в яких зараховується до стажу служби України, служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України не відноситься до зазначеного переліку. Державна кримінально-виконавча служба і поліція є нетотожними і абсолютно різними за своїми завданнями і функціями органами, включаючи підпорядкування різним міністерствам.

Апелянт просив скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 у цій справі та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи із такого.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст. 16-2 Закону №504/96-ВР та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону №3551-ХІІ.

Оскільки позивач як учасник бойових дій не використав додаткову відпустку у 2022 році, він набув право на отримання грошової компенсації замість неї у зв`язку із звільненням зі служби.

Зважаючи на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення двох взаємопов`язаних вимог позивача щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що Згідно витягу із наказу Міністерства юстиції України Державної установи «Центр пробації» від 23.03.2023 №297/К звільнено за пунктом 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та пунктом 4 частини першої статі 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів» майора внутрішньої служби ОСОБА_1 .

Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні складає 22 роки 05 місяців 28 днів, у пільговому обчислені 29 років 07 місяців 20 днів.

Згідно довідки від 31.08.2023 №1514/59/13-2023 підтверджено, що майор поліції ОСОБА_1 проходить службу в Національній поліції та перебуває на посаді-інспектора взводу №2 роти №1 батальйону №1 полку управління поліції особливого призначення №2 роти №1 (штормовий полк «Цунамі») Департаменту поліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Представник позивача звернувся до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » із заявою щодо зарахування вислуги років у період проходження служби в Державній пенітенціарній службі України.

Листом від 21.11.2023 №СЕД-12аз/05/59/07-2023 Департаментом поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » повідомлено, що підстав щодо перерахунку стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки відповідно до статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» немає.

Не погодившись з діями відповідача в незарахуванні до вислуги років у поліції періоду служби в Державній пенітенціарній службі України, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень відповідно (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України передбачено Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VІІІ (далі - Закон №580-VIII).

Частинами 1, 2 ст. 59 Закону №580-VIII визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Стаття 78 Закону №580-VIIІ визначає, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

До стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;

6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР (ч. 2 ст. 78 Закону №580-VIIІ).

Частиною 3 ст. 78 Закону №580-VIII передбачено, що під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.

У постанові від 20.10.2022 у справі №160/11127/20 Верховний Суд вже формував правовий висновок стосовно того, що служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України прирівнюється до служби в органах внутрішніх справ України, оскільки здійснювалась вона в порядку, установленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а відтак, має такий же правовий статус і повинна в силу пункту 3 частини другої статті 78 ЗУ «Про національну поліцію» зараховуватися до стажу служби в поліції.

У цій постанові Верховний Суд зазначив, що системний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що фактично законодавець поширив дію усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому - поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Згідно з преамбулою зазначеного Статуту його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Аналізуючи повноваження, завдання та функції відповідних органів, Верховний Суд у вищевказаній постанові дійшов висновку, що всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.

У підсумку Верховний Суд констатував, що служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України (Державної пенітенціарної служби) має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

За обставинами цієї справи, враховуючи тотожність правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в установі виконання покарань, діяльність позивача, функції, які ним виконувались на момент проходження служби, статус позивача, апеляційний суд вважає, що стаж служби позивача в Державній кримінально-виконавчій службі України підлягає зарахуванню до стажу служби в поліції.

За змістом наказу №294/К від 23.03.2023 «Про особовий склад», вислуга років на день звільнення ОСОБА_1 у календарному обчислені становить 22 роки 05 місяців 28 днів.

Апеляційний суд зауважує, що підставою для звільнення слугували приписи п. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу» та приписи п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Частина 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу» передбачає, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Вказане у сукупності свідчить про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » щодо неврахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, наявну на момент переходу на службу в поліцію вислугу років в органах Державної кримінально-виконавчої служби України у календарному обчислені 22 роки 05 місяців 28 днів.

Апеляційний суд критично оцінює доводи апелянта на те, що позивачу не відмовлено у зарахуванні до стажу служби у поліції стажу служби в органах Державної кримінально - виконавчої служби України, оскільки за змістом відповіді «Про надання інформації» від 21.11.2023 на запит представника позивача щодо зарахування відповідного стажу, відповідач чітко повідомив про відсутність підстав для задоволення запиту позивача з покликанням на приписи ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію»

З метою виконання завдання адміністративного судочинства, ефективним способом відновлення порушених протиправною бездіяльністю відповідача прав позивача є зобов`язання Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зарахувати позивачу до стажу служби в поліції, наявну на момент переходу на службу в поліцію вислугу років в органах Державної кримінально-виконавчої служби України у календарному обчислені 22 роки 05 місяців 28 днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Своєю чергою, відповідно до приписів ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції фактично вірно вирішено спір по суті, однак мотивувальна частина стосується оцінки права на грошову компенсацію учасника бойових дій за невикористану додаткову відпустку у 2022 році у зв`язку зі звільненням зі служби, мотивувальну частину рішення суду першої інстанції слід змінити у редакції цієї постанови.

Підстави для зміни порядку розподілу судових витрат відповідно до приписів ч. 1, 6 ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднання штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 у справі №380/29921/23 змінити, виклавши мотивувальну частину рішення у редакції цієї постанови.

В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 у справі №380/29921/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк