Справа № 640/38328/21
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Савченко А.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області до Державного підприємства «Укрветсанзавод» про застосування заходів реагування,
До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області до Державного підприємства «Укрветсанзавод», в якому позивач просить суд:
В обґрунтування позовної заяви зазначається, що 21.09.2021 Головним управлінням Держпродспоживслужби у Вінницькій області складено акт № 8 за результатом проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів, у якому зазначено, що за результатом проведення заходу державного нагляду (контролю) діяльності Калинівської філії державного підприємства "Укрветсанзавод" виявлено ряд порушень вимог санітарно-епідеміологічного законодавства. За наслідком перевірки Головним управлінням Держпродспоживслужби винесено рішення № 29/01 від 21.09.2021 про тимчасове припинення виробництва та обігу побічних продуктів тваринного походження на десять робочих днів та визначено, що таке виробництво та обіг побічних продуктів тваринного походження становить загрозу для життя та здоров`я людини та припис про усунення порушень вимог законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин № 1/02-4.02/21 від 22.09.2021. Вподальшому, за результатами позапланової перевірки складено акт №470/ВН від 29.09.2021 згідно змісту якого повторно виявлено ряд порушень відповідачем природоохоронного законодавства. Державною екологічною інспекцією з метою усунення виявлених під час перевірки порушень Калинівської філії ДП «Укрветсанзавод» на підставі ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» видано припис від 29.09.2021, яким підприємство зобов`язано усунути ряд виявлених порушень.Крім того, згідно з інформацією Управління розвитку територій та інфраструктури Вінницької обласної державної адміністрації № 01-15-01/3833 від 08.11.2021, Калинівська філія ДП «Укрветсанзавод» не проходила процедуру та не отримувала висновок з оцінки впливу на довкілля. Посилаючись на вимоги Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», яким передбачено отримання позитивного висновку про прийняття рішення про продовження планової діяльності, а за його відсутності діяльність суб`єкта господарювання незалежно від форми власності може бути тимчасово заборонена або припинена та оскільки така діяльність призводить до негативних наслідків на стан навколишнього природного середовища і підлягає безумовному зупиненню, позивач звернувся до суду з даним позовом.
23.02.2022 року до Окружного адміністративного суду міста Києва від Державного підприємства «Укрветсанзавод» надійшов відзив, в якому відповідач позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позову відмовити. Так, відповідач є суб`єктом господарювання, на якого не розповсюджується дія Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», оскільки він отримав Дозвіл № 521683806-2 від 24.05.2017 року про продовження строку дії дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, виданий Департаментом екології та природних ресурсів Вінницької обласної державної, який відповідно до ст. 11 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» прирівнюється до рішення про провадження планової діяльності. Отже, оскільки Дозвіл виданий до набрання чинності Закону України «Про оцінку виливу па довкілля», то відповідно Закон України «Про оцінку впливу на довкілля» до Відповідач не застосовується. Таким чином, оскільки, норми Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» згідно із ч.2 ст. 17 цього Закону не застосовуються до Відповідача, то відповідно позовні вимоги та спосіб захисту, який ґрунтується на нормах цього закону, є безпідставними, оскільки ґрунтуються на вимогах Закону України «Про оцінку впливу на довкілля». Крім того, відповідачем зауважено, що підстави для представництва Прокурором інтересів державі в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області не підтверджено та необґрунтовано належним чином, що є також підставою для відмови у позові.
13.04.2022 року до Окружного адміністративного суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останнім було підтримано власні позовні вимоги та додатково зазначено, що діючим до 18.12.2017 р. Законом України «Про екологічну експертизу» серед іншого передбачалось подання еколого-економічної оцінки впливу запланованої чи здійснюваної діяльності на стан навколишнього природного середовища, використання і відтворення природних ресурсів, оформленої у вигляді окремого тому (книги, розділу) щодо об`єкту державної екологічної експертизи, яка підлягає дослідженню та, зокрема з урахуванням якої, готувався відповідний висновок. Разом з тим, замість Закону України «Про екологічну експертизу» з 18.12.2017 набув чинності Закон України «Про оцінку впливу на довкілля», яким замість проведення «державної екологічної експертизи» запроваджено здійснення «оцінки впливу на довкілля». Законом України «Про екологічну експертизу», Законом України «Про оцінку впливу на довкілля» передбачено отримання позитивного висновку до прийняття рішення про провадження планової діяльності. В свою чергу рішення про провадження планової діяльності має бути оформлене з додержанням встановлених законодавством вимог. З викладеного слідує, що необхідною умовою провадження діяльності з утилізації побічних продуктів тваринного походження є експертиза відповідно до вимог Закону України «Про екологічну експертизу», що втратив чинність, або ж висновок згідно з діючим Законом України «Про оцінку впливу на довкілля». У разі відсутності такого рішення, діяльність суб`єктів господарювання незалежно від форми власності може бути тимчасово заборонена або припинена. Застосування таких заходів може мати місце у тому випадку, якщо суб`єкт господарювання проводить діяльність без оцінки впливу та/або без висновку державної екологічної експертизи, одержаного до введення в дію Закону України «Про оцінку впливу на довкілля». Разом з тим установлено, що філією та підприємством не отримано ані позитивного висновку державної екологічної експертизи, ані висновку з оцінки впливу на довкілля. Таким чином, у разі відсутності висновку, отриманого у відповідності до Закону України «Про екологічну експертизу», на суб`єктів господарювання поширюється дія Закону України «Про оцінку впливу на довкілля».
09.06.2022 року до Окружного адміністративного суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме висновок судової інженерно-екологічної експертизи №1599/21-23 від 18.01.2022 року та вирок Калинівського районного суду Вінницької області у справі №132/567/22 від 11.05.2022 року.
За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду, справу передано для розгляду судді Савченко А.В.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про таке.
За результатами проведеної позапланової перевірки складено акт щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері ветеринарної медицини від 21.09.2021р. №8, яким встановлено порушення:
- п.1 ч.1 ст. 20, абз. 5 п. 5 ч.1 ст. 20, ч. 2 ст. 23 ЗУ №287-VIII в складських приміщеннях підприємства виявлено готову продукцію (м`ясо-кісткове борошно, кісткове борошно) без відповідного маркування;
- п.3.3 та п. 3.5 гл. 3 Правил облаштування, затверджених наказом №232, ч. 6 ст. 20 ЗУ №287-VIII транспортні засоби на підприємстві не мають змоги забезпечити герметичне перевезення побічних продуктів тваринного походження не призначених для споживання людиною; на підприємстві не облаштоване місце для дезінфекції транспортних засобів;
- п. 2 ч. 1 ст. 20 ЗУ №287-VIII,п. 1 ч. 1 ст. 23 ЗУ №287-VIII Калинівською філією державного підприємства «Укрветсанзавод» не розроблене та не введене в дію та не застосовується постійнодіючі процедури засновані на принципах системи аналізу небезпечних факторів та контролю у критичних точках;
- п. 3 ч. 1 ст. 20, ч. 3 ст. 22 ЗУ №287-VIII в документації, якою супроводжуються побічні продукти тваринного походження, які постачаються на підприємство не завжди зазначена категорія цих продуктів;
- ч.1 ст. 21, абз. 5 п. 5 ч. 1 ст. 20, ч. 5 ст. 21, ч. 1 ст. 22 ЗУ №287-VIII на території підприємства та земельних ділянках, які йому належать розміщена значна кількість побічних продуктів тваринного походження. Значна кількість продуктів розміщена на території, яка не огороджена тому існує доступ сторонніх осіб, птахів та тварин; вказана територія не має покриття;
- ч. 2 ст. 21 ЗУ №287-VIII система біологічної очистки стічних вод не функціонує; виробничі та господарсько-побутові води вивозять спецтранспортом безпосередньо на фільтраційні поля;
- п. 2 ч. 3 ст. 21 ЗУ №287-VIII підприємство не має достатньої кількості транспорту для доставки побічних продуктів тваринного походження; на день перевірки переробка побічних продуктів тваринного походження не здійснювалась в зв`язку із технічними несправностями в котельні заводу (4 котла не працювали)
Вказаний акт перевірки підписаний уповноваженою особою Калинівської філії державного підприємства «Укрветсанзавод» в.о. директора, головним інженером Гайдай Ю.І. без зауважень та заперечень, а також останнім 21.09.2021 р. отримано примірник цього акта на 29 сторінках, що підтверджується її підписом, зробленим в акті.
Відповідно до ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», «Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин», Положення про державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою КМУ від 02.09.2015 №667 (зі змінами), Головним управлінням Держпродспоживслужби у Вінницькій області було видано директору Калинівської філії державного підприємства «Укрветсанзавод» Штельмах Г.В. припис про усунення порушень вимог законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин від 22.09.2021 року №1/02-4.02/21.
За результатами проведеної позапланової перевірки складено акт щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів від 29.09.2021р. №470/ВН, яким встановлено порушення:
- підприємством не визначено склад і властивості відходів, що утворюються при виробничій діяльності, що порушує п. «в» ч.1 ст. 17 ЗУ №187/98;
- на основі матеріально-сировинних балансів виробництва не ведеться первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються, що порушує п. «г» ч.1 ст. 17 ЗУ №187/98;
- підприємством не здійснено організаційні, науково-технічні та заходи для утилізації відходів, передачі їх іншим або підприємствам, організаціям, щозаймаються збиранням, обробленням та утилізацією відходів (відпрацьовані мастила, відпрацювані фільтри забруднені нафтопродуктами, матеріали обтиральні забруднені нафтопродуктами, відпрацьовані шини, відходи одержані в процесі зварювання), що порушує п. «є» ч.1 ст. 17 ЗУ №187/98;
- підприємством не забезпечено за власний рахунок екологічно обгрунтоване видалення тих відходів, що не підлягають утилізиції (відходи під виробничого пронесу, які видаляються на поля фільтрації не проходять перед видаленням відповідну очистку на очисних спорудах), що порушує п. «є» ч.1 ст. 17 ЗУ №187/98;
- допускається зберігання відходів у несанкціонованих місцях на території підприємства (відпрацьовані мастила, відпрацьовані фільтри забруднені нафтопродуктами, матеріали обтиральні забруднені нафтопродуктами, відпрацьовані шини, відходи одержані в процесі зварювання, зберігання на відкритих майданчиках некондиційної сировини для виробництва кісткового та м`ясокісткового борошна, яке не запобігає їх потраплянню у ґрунт та водні об`єкти, що порушує п. «з» ч.1 ст. 17 ЗУ №187/98;
- підприємством не забезпечується професійна підготовка, підвищення кваліфікації та проведення атестації фахівців у сфері поводження з відходами, що порушує п. «м» ч.1 ст. 17 ЗУ №187/98;
- підприємством подано декларацію про відходи за формою та в порядку, затвердженими ПКМУ №118. Проте, дані наведені в даній декларації не відповідають дійсності, а саме: підприємством не передаються небезпечні відходи, у декларації не вказані усі види відходів, які утворюються на підприємстві, у декларації не вірно вказаний обсяг утворених відходів, що порушує ч. 2 ст. 17 ЗУ №187/98, п. 3 Порядку затвердженого ПКМУ №118;
- на місце видалення відходів від виробничого процесу, які видаляються на поля фільтрації не складений спеціальний паспорт, що порушує ч.2 ст. 33 ЗУ №187/98;
- статистична звітність на відходи не подається, що порушує абз. 4 п.5 Порядку затвердженого ПКМУ №2034;
- моніторинг місць зберігання і видалення відходів не здійснюється, що порушує ч.1 ст. 29ЗУ №187/98;
- щоквартальне подання інформації згідно Порядку, затвердженого ПКМУ №1221 не забезпечується, що порушує абз. 3, п. 6, абз. 4 п. 5, абз. 5, 8 п. 6, Додатки 4,5 Порядку затвердженого ПКМУ №1221;
- облік об`ємів забраної води з свердловин №350 та №351, що розташовані за адресою с-ще. Гулівці, Хмільницький (Калинівський) р-н., Вінницька обл. не ведеться, що є порушенням умов дозволу на спеціальне водокористування, що порушує п. 6 ч. 3 ст. 110 ВКУ, п. 7 ч. 1 ст. 44 ВКУ;
- підприємством не встановлені та не огороджені зони суворого санітарного режиму І поясу на свердловинах №350 та №351, що розташовані за адресою с-ще. Гулівці, Хмільницький (Калинівський) р-н., Вінницька обл., що порушує п. 6 ч. 1 ст. 44 ВКУ, п. 4 Правового режиму зон санітарної охорони водних об`єктів, затвердженого ПКМУ №2024;
- підприємством не здійснюються заходи щодо * запобігання забрудненню водних об`єктів стічними (дощовими, сніговими) водами, шо відводяться з території, що порушує п. 4 ч. 1 ст. 44 ВКУ;
- на момент перевірки очисні споруди, які розташовані біди полів фільтрації не задіяні в процесі очищення стічних вод та знаходяться в неробочому стані, що порушує п. 6 ч. 1 ст. 44 ВКУ;
- звіт про водокористування за формою №2ТП--водгосп (річна), затвердженою наказом Мінприроди №78, не подано, що є порушенням умов дозволу на спеціальне водокористування, що порушує ч. 2 ст. 25 ВКУ, абз. 2 п. 1.3 розд. І Порядку, затвердженого наказом №78, п. 6 ч. 3 ст. 110 ВКУ;
- заходи щодо попередження забруднення підземних вод не здійснюються, а саме не обладнано локальні мережі спостережувальних свердловин для контролю за якісним станом підземних вод в районі полів фільтрації, що порушує ч. 1 ст. 105 ВКУ;
- ДП «УКВЕНТСАНЗАВОД» Калинівська філія не уживаються заходи щодо запобіганню негативному і екологонебезпечному впливу на земельну ділянку та ліквідації наслідків такого впливу, на території земельної ділянки площею 6887 м, яка перебуває в постійному користуванні ДП «УКВЕНТСАНЗАВОД» Калинівська філія на підставі державною акту на право постійного користування землею серія ІІ - ВН №000999 від 04.11.1997 року, де облаштовано складування відходів тваринного походження, що призвело до забруднення ґрунтів), що порушує абз. 12 ч. 1 ст. 35 ЗУ №962;
- в ході перевірки виявлено джерела викидів, які експлуатуються ДП «Укрвстсанзавод» без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, а саме: поля фільтрації (2 карти), які розташовані за межами селища Гулівці, Калинінської МТГ, Хмільницького р-ну, Вінницької обл., що порушує ч. 5, 6 ст. 11 ЗУ №2707;
- в ході перевірки виявлено факт спалювання побічних продуктів тваринного походження (кісток) в ДВ №1 - димова труба котельні (джерела утворення - 2котла ДКВР-4,0/13), що призводить до зміни кількісного та/або якісного складу викидів в атмосферне повітря, чим порушено умову 2.1.4.2 дозволу №521683806-2/1 від 24.05.2017 р. з терміном дії до 24.05.2027 року, що порушує абз. 2 ч. 1 ст. 10 ЗУ №2707;
- суб`єктом господарювання не виконано умову 2.1.3 дозволу №521683806-2/1 від 24.05.2017 р. з терміном дії до 24.05.2027, а саме: стати на державний облік підприємств- забруднювачів атмосферного повітря до 24.07.2017 року, що порушує абз. 2 ч. 1 ст. 10 ЗУ №2707;
- суб`єктом господарювання не забезпечено процес виконання робіт на об`єкті таким чином,. щоб викиди в атмосферу та/або запах не призводили до суттєвих незручностей за межами об`єкту або до суттєвого впливу на навколишнє середовище, а саме під час перевірки виявлено, що на території' підприємства розташовані побічні продукти тваринного походження на відкритих площадках, викиди та/або запах від яких призводить/можуть призвести до суттєвих незручностей за межами об`єкту, де здійснюється виробнича діяльність, чим порушено умову 2.1.4.1 дозволу №521683806-2 від 30 10 2013 року та дозволу №521683806- 2/І ВІД 24.05.2017 р., також під час перевірки виявлено негерметичність димової труби від 4 вакуум-котлів КВ-4,6М-ДВ №4, чим порушено умови 2.1.4.1 дозволу №521683806-2 від 30.10.2013 року, що порушує абз. 2 ч. 1 ст. 10 ЗУ №2707;
- суб`єктом господарювання не виконуються заходи, передбачені чинним дозволом на викиди, щодо запобігання перевищенню встановлених нормативів гранично-допустимих викидів у процесі виробництва, а саме не здійснюється контроль за обсягом та складом забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря та не ведеться їх постійний облік у журналі, чим порушено умову 4.2 дозволУ №521683806-2/1 під 24.05.2017 р. з терміном дії до 24.05.2027р., що порушує абз. 2 ч. 1 ст. 10 ЗУ №2707;
- суб`єктом господарювання не здійснюється контроль за дотриманням ГДВ встановлених чинним дозволом №521683806-2/1, а саме не проводяться вимірювання викидів забруднюючих речовин на ДВ №1 - димова труба котельні (джерела утворення - 2 котла ДКВР-4,0/13, вид палива - відходи деревини) протягом 2018-21 років, що порушує абз. 7 ч. 1 ст. 10, ст. 29 ЗУ №2707;
- статистична звітність 2-тп (повітря) суб`єктом господарювання не подається, що порушує абз. 2 п. 5 Порядку, щатвердженого ПКМУ №1655, п. 1 наказу Держстату №124;
- суб`єктом господарювання не здійснюється вимірювання вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних та інших пересувних засобах, що порушує абз. 7 ч. 1 ст. 10, ст. 29 ЗУ №2707;
- підприємство здійснює господарську діяльність з промислової утилізації, видалення туш тварин, яка відноситься до другої категорії видів планованої діяльності та підлягає оцінці впливу на довкілля. при цьому підприємством не надано позитивного висновку з оцінки впливу на довкілля або висновку державної екологічної експертизи, що порушує абз. 5 п. 2 ч. 3 ст. 3, ч. 3 ст. 17 ЗУ «Про оцінку впливу на довкілля».
Вказаний акт перевірки підписаний уповноваженою особою Калинівської філії державного підприємства «Укрветсанзавод» в.о. директора, головним інженером Гайдай Ю.І. без зауважень та заперечень, а також останнім 29.09.2021 р. отримано примірник цього акта на 27 сторінках, що підтверджується її підписом, зробленим в акті.
Відповідно до ст. 20-2 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 7 ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та Положення про Державну екологічну інспекцію у Вінницькій області, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України №46 від 02.02.2021 р., з метою усунення порушень природоохоронного законодавства, виявлених під час перевірки, Державноюекологічної інспекції у Вінницькій області винесено Калинівській філії державного підприємства «Укрветсанзавод» припис від 29.09.2021 року.
За результатами проведеної позапланової перевірки складено акт щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів від 16.11.2021р. №571/ВН, яким встановлено, що підприємством не виконано пункти №1,2,4,5,7,8,9,10,12,13,14,15,20,22,23,24,25 припису Державної екологічної інспекції у Вінницькій області від 29.09.2021 року.
Вказаний акт перевірки підписаний уповноваженою особою Калинівської філії державного підприємства «Укрветсанзавод» в.о. директора, головним інженером Гайдай Ю.І. без зауважень та заперечень, а також останнім 16.11.2021 р. отримано примірник цього акта на 25 сторінках, що підтверджується її підписом, зробленим в акті.
Посилаючись на вимоги Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», яким передбачено отримання позитивного висновку про прийняття рішення про продовження планової діяльності, а за його відсутності діяльність суб`єкта господарювання незалежно від форми власності може бути тимчасово заборонена або припинена та оскільки така діяльність відповідача призводить до негативних наслідків на стан навколишнього природного середовища і підлягає безумовному зупиненню, позивач звернувся до суду з даним позовом
Разом з тим, представники відповідача та третьої особи вказують на відсутність повноважень у прокурора на звернення до суду в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області.
Надаючи правову оцінку таким доводам сторін, суд зазначає наступне.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Відповідно до частини 3 статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з частиною 5 статті 53 КАС України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Поняття інтереси держави відповідно до Рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Така правова позиція висвітлена у постановах Верховного Суду у справах №911/620/17, №910/2989/18.
В основі інтересів держави згідно рішення Конституційного Суду України завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання.
У пункті 3 зазначеного судового рішення Суд вказує, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
У резолютивній частині рішення Конституційного Суду України № 3-рп/99 зазначено, що прокурори та їх заступники подають до суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Під поняттям органу, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, необхідно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності в статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їхній діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Ураховуючи, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає, з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).
Суд звертає увагу, що згідно з ч. 3 ст. 23 Закону від 14.10.2014 № 1697-VII прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:
1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;
2) у разі відсутності такого органу.
Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Отже, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Таким чином, представництво прокурором інтересів держави у суді: по-перше, може бути реалізовано у виключних випадках, зокрема у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; по-друге, прокурор у позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, зазначає орган, уповноважений державною здійснити відповідні функції у спірних правовідносинах; по-третє, прокурор повинен пересвідчитися, що відповідний державний орган не здійснює захисту інтересів держави (тобто, він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається), приміром, повідомити такий державний орган про виявлені порушення, а у разі не вчинення цим органом дій спрямованих на захист інтересів держави, представляти інтереси держави в суді відповідно до статті 23 Закону №1697-VІІ, навівши відповідне обґрунтування цього.
Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Як вбачається з адміністративного позову, перший заступник керівника Вінницької обласної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області з предметом позову щодо захисту інтересів держави у сфері дотримання законодавства про охорону навколишнього природного середовища та оцінки впливу на довкілля.
При цьому, слід вказати, що здійснення захисту інтересів держави у цій сфері покладено на Державну екологічну інспекцію, яка у визначений законом спосіб реалізує свої повноваження у цій сфері суспільних відносин.
Державна екологічна інспекція України у відповідності до Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 № 275, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Згідно з пп.3, 5 п.4 Положення № 275 Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань:
3) проводить перевірки (у тому числі документальні) із застосуванням інструментально-лабораторного контролю, складає відповідно до законодавства акти за результатами здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства з питань, що належать до її компетенції, надає обов`язкові до виконання приписи щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства та здійснює контроль за їх виконанням і здійснює лабораторні вимірювання (випробування);
5) звертається до суду із позовом щодо визнання протиправними дій чи бездіяльності фізичних і юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, органів державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб, про визнання недійсними індивідуальних актів або їх окремих частин, правочинів, що порушують вимоги законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Відповідно до п.7 Положення №275 Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Наказом Державної екологічної інспекції України від 02.02.2021 № 46 затверджено Положення про Державну екологічну інспекцію у Вінницькій області (нова редакція).
Право звернення до суду Державної екологічної інспекції у Вінницькій області передбачено пунктом 6 Розділу ІІ Положення № 46.
Таким чином, Держекоінспекція є самостійним органом державної влади, що може здійснювати захист інтересів держави через утворений територіальний орган - Державну екологічну інспекцію у Вінницькій області.
Підставою такого звернення прокурор зазначає ту обставину, що Державна екологічна інспекція у Вінницькій області повідомила першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури про відсутність наміру звертатись до суду з вимогою про скасування оскаржуваного в даній справі висновку з підстав обмеженого фінансування.
Тобто, начальником Державної екологічної інспекції у Вінницькій області чітко повідомлено про відсутність наміру самостійно звернутись за захистом ймовірно порушених інтересів держави до суду.
Така бездіяльність уповноваженого органу державної влади оцінена прокурором як неналежне виконання функцій по захисту інтересів держави, що відповідно до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", є достатньою підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред`явлення позову.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 13 Конституції України установлено, що земля, іі надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.
Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки.
Статтею 50 Конституції України передбачено, що кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб, права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Так, статтею 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Частиною четвертою статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено, що виключно законами встановлюються органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю); повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг; вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб здійснення державного нагляду (контролю); санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.
Відповідно до статті 34 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» завдання контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища полягають у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями, незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами.
Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
За змістом пункту «а» частини першої статті 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства, зокрема: про екологічну та радіаційну безпеку; про охорону та раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів; про охорону атмосферного повітря; про поводження з відходами; щодо наявності дозволів, лімітів та квот на спеціальне використання природних ресурсів, дотримання їх умов.
Згідно п. 5 ст. 1 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», уповноважений центральний орган - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища
Контроль за охороною навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів покладено на Державну екологічну інспекцію України та її територіальні органи. З цією метою вони в межах своїх повноважень та у визначеному законодавством порядку проводять перевірки, з- поміж іншого, суб`єктів господарювання на предмет дотримання вимог природоохоронного законодавства.
Згідно із Положенням про Державну екологічну інспекцію України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 № 275, Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
З метою наближення до європейських стандартів, а саме контролю ступеня забруднення навколишнього природного середовища та забезпечення права громадян на безпечне довкілля, 23.05.2017 прийнято Закон України «Про оцінку впливу на довкілля». Прийняття зазначеного Закону зумовлена міжнародними зобов`язаннями України, які випливають з Конвенції про доступ до інформації, Конвенції про оцінку впливу на довкілля у транскордонному контексті, Протоколу про приєднання України до Договору про заснування Енергетичного Співтовариства та, Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом.
Згідно преамбули Закону, оцінка впливу на довкілля спрямована на запобігання шкоді довкіллю, забезпечення екологічної безпеки, охорони довкілля, раціонального використання і відтворення природних ресурсів, у процесі прийняття рішень про провадження господарської діяльності, яка може мати значний вплив на довкілля, з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. З Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», здійснення оцінки впливу на довкілля є обов`язковим у процесі прийняття рішень про провадження плановано! діяльності, визначеної частинами другою і третьою цієї статті. Така планована діяльність підлягає оцінці впливу на довкілля до прийняття рішення про провадження планованої діяльності.
Згідно з п. п. 4 п. 2 ч. З Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», друга категорія видів планованої діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля та підлягають оцінці впливу на довкілля, включає сільське господарство, лісівництво та водне господарство, зокрема установки для промислової утилізації, видалення туш тварин та/або відходів тваринництва.
У свою чергу, згідно ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», дія цього Закону не поширюється на суб`єктів господарювання, які отримали рішення про провадження планованої діяльності до набрання чинності цим Законом, крім випадків, передбачених пунктом 22 частини другої та пунктом 14 частини третьої статті 3 цього Закону.
Також, ч. З ст. 17 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» встановлено, що висновки державної екологічної експертизи, одержані до введення в дію цього Закону, зберігають чинність та мають статус висновку з оцінки впливу на довкілля.
Однак, відповідно до ст. 13 Закону України «Про екологічну експертизу», який втратив чинність 18.12.2017 на підставі Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», здійснення державної екологічної експертизи є обов`язковим для видів діяльності та об`єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку. Перелік видів діяльності та об`єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку, встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, і центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Згідно ст. 40 зазначеного закону позитивний висновок державної екологічної експертизи є дійсним протягом трьох років від дня його видачі.
Якщо за цей час не розпочато реалізацію рішення щодо об`єкта державної екологічної експертизи, то він підлягає новій державній екологічній експертизі.
Стаття 15 Закону України «Про екологічну експертизу» встановлювала спеціальні вимоги до документації на об`єкти державної екологічної експертизи.
Так, в документації на об`єкти державної екологічної експертизи повинні передбачатися: 1) комплексна еколого економічна оцінка впливу запланованої чи здійснюваної діяльності на стан навколишнього природного середовища, використання і відтворення природних ресурсів, оформлена у вигляді окремого тома (книги, розділу) документації і Заяви про екологічні наслідки діяльності; 2) обгрунтування впровадження сучасних, досконалих нематеріало-і неенергоємних, мало і безвідхідних технологічних процесів; 3) забезпечення комплексної переробки, утилізації і ефективного використання відходів виробництва; 4) заходи щодо економії водних ресурсів, забезпечення ефективної очистки всіх видів стічних вод, а також їх використання для технічних потреб без скидання цих вод у природні водотоки і водойми; 5) дієвість і досконалість передбачуваних заходів щодо охорони атмосферного повітря від забруднення; 6) забезпечення збереження, охорони і відтворення об`єктів рослинного і тваринного світу та природно-заповідного фонду; 7) забезпечення захисту населення і навколишнього природного середовища від шкідливого впливу антропогенних фізичних, хімічних та біологічних факторів.
Документація, що подається на об`єкти державної екологічної експертизи, повинна бути у встановленому порядку погоджена з заінтересованими органами та містити оцінку можливих соціальних наслідків.
Замовники державної екологічної експертизи зобов`язані підготувати Заяву про екологічні наслідки діяльності та матеріали, на яких вона ґрунтується.
Згідно ст. 33 Закону України «Про екологічну експертизу» процедура проведення екологічної експертизи передбачала вирішення еколого- експертними органами чи формуваннями завдань експертного дослідження і оцінку об`єктів екологічної експертизи, підготовку обґрунтованого об`єктивного еколого-експертного висновку.
Процедура проведення екологічної експертизи передбачала: 1) перевірку наявності та повноти необхідних матеріалів і реквізитів на об`єкти екологічної експертизи та створення еколого-експертних комісій (груп) відповідно до вимог законодавства (підготовча стадія); 2) аналітичне опрацювання матеріалів екологічної експертизи, в разі необхідності натурні обстеження і проведення на їх основі порівняльного аналізу і часткових оцінок ступеня екологічної безпеки, достатності та ефективності екологічних обґрунтувань діяльності об`єктів екологічної експертизи (основна стадія); 3) узагальнення окремих експертних досліджень одержаної інформації та наслідків діяльності об`єктів експертизи, підготовку висновку екологічної експертизи та подання його заінтересованим органам і особам (заключна стадія).
Тобто, діючим до 18.12.2017 р. Законом України «Про екологічну експертизу» серед іншого передбачалось подання еколого-економічноі оцінки впливу запланованої чи здійснюваної діяльності на стан навколишньою природного середовища, використання і відтворення природних ресурсів, оформленої у вигляді окремого тому (книги, розділу) щодо об`єкту державної екологічної експертизи, яка підлягає дослідженню та, зокрема з урахуванням якої, готувався відповідний висновок.
Разом з тим, замість Закону України «Про екологічну експертизу» з 18.12.2017 набув чинності Закон України «Про оцінку впливу на довкілля», яким замість проведення «державної екологічної експертизи» запроваджено здійснення «оцінки впливу на довкілля».
Відповідно до ч. ч. 4, 6 ст. З Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» забороняється розпочинати провадження планованої діяльності, визначеної частинами другою і третьою цієї статті, без оцінки впливу на довкілля та отримання рішення про провадження планованої діяльності.
Забороняється провадження господарської діяльності, експлуатація об`єктів, інші втручання в природне середовище і ландшафти, у тому числі видобування корисних копалин, використання техногенних родовищ корисних копалин, якщо не забезпечено в повному обсязі додержання екологічних умов, передбачених у висновку з оцінки впливу на довкілля, рішенні про провадження планованої діяльності та проектах будівництва, розширення, перепрофілювання, ліквідації (демонтажу) об`єктів, інших втручань у природне середовище і ландшафти, у тому числі видобування корисних копалин, використання техногенних родовищ корисних копалин, а також змін у цій діяльності або подовження строків її провадження.
Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» суб`єкт господарювання інформує уповноважений територіальний орган про намір провадити плановану діяльність та оцінку її впливу на довкілля шляхом подання повідомлення про плановану діяльність, яка підлягає оцінці впливу на довкілля, у письмовій формі (на паперових носіях) та в електронному вигляді за місцем провадження такої діяльності. Повідомлення може бути подано особисто заявником (його представником), надіслано засобами поштового зв`язку або в електронній формі із застосуванням засобів електронних комунікацій.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» повідомлення про плановану діяльність, яка підлягає оцінці впливу на довкілля, оголошення про початок громадського обговорення звіту з оцінки впливу на довкілля, інформація про висновок з оцінки впливу на довкілля та рішення про провадження планованої діяльності (із зазначенням органу, номера та дати їх прийняття) оприлюднюються шляхом розміщення на офіційному веб-сайті в мережі Інтернет уповноваженого територіального органу, а у випадках, визначених частинами третьою і четвертою статті 5 цього Закону, - на офіційному веб-сайті уповноваженого центрального органу із зазначенням дати офіційного оприлюднення документа.
Згідно ст. 11 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» звіт з оцінки впливу на довкілля, звіт про громадське обговорення та висновок з оцінки впливу на довкілля подаються суб`єктом господарювання для отримання рішення органу державної влади або органу місцевого самоврядування про провадження планованої діяльності, яке є підставою для початку провадження цієї діяльності, встановлює (затверджує) параметри та умови провадження планованої діяльності і приймається у формі документа дозвільного характеру або іншого акта органу державної влади чи органу місцевого самоврядування у порядку, встановленому законодавством для відповідних рішень.
У відповідності до ст. 9 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» уповноважений територіальний орган, а у випадках, визначених частинами третьою і четвертою статті 5 цього Закону, - уповноважений центральний орган видає висновок з оцінки впливу на довкілля, яким виходячи з оцінки впливу на довкілля планованої діяльності, зокрема величини та масштабів такого впливу (площа території та чисельність населення, які можуть зазнати впливу), характеру (у тому числі - транскордонного), інтенсивності і складності, ймовірності, очікуваного початку, тривалості, частоти і невідворотності впливу (включаючи прямий і будь-який опосередкований, побічний, кумулятивний, транскордонний, короткостроковий, середньостроковий та довгостроковий, постійний і тимчасовий, позитивний і негативний впливи), передбачених заходів, спрямованих на запобігання, відвернення, уникнення, зменшення, усунення впливу на довкілля, визначає допустимість чи обгрунтовує недопустимість провадження планованої діяльності та визначає екологічні умови її провадження (ч.І). Висновок з оцінки впливу на довкілля є обов`язковим для виконання. Екологічні умови провадження планованої діяльності, зазначені у частині п`ятій цієї статті, є обов`язковими. Висновок з оцінки впливу на довкілля враховується при прийнятті рішення про провадження планованої діяльності та може бути підставою для відмови у видачі рішення про провадження планованої діяльності (ч.2). При підготовці висновку з оцінки впливу на довкілля уповноважений територіальний орган, а у випадках, визначених частинами третьою і четвертою статті 5 цього Закону, - уповноважений центральний орган розглядає та бере до уваги звіт з оцінки впливу на довкілля та звіт про громадське обговорення (ч.3).
В описовій частині висновку з оцінки впливу на довкілля наводиться інформація про: 1) здійснену процедуру оцінки впливу на довкілля; 2) врахування звіту з оцінки впливу на довкілля; 3) враховані та відхилені зауваження та пропозиції, що надійшли під час громадського обговорення (ч.4).
У висновку з оцінки впливу на довкілля уповноважений територіальний орган, а у випадках, визначених частинами третьою і четвертою статті 5 цього Закону, - уповноважений центральний орган: 1) зазначає тип, основні характеристики та місце провадження планованої діяльності; 2) визначає допустимість чи обґрунтовує недопустимість провадження планованої діяльності; 3) встановлює умови використання території та природних ресурсів під час виконання підготовчих і будівельних робіт та провадження планованої діяльності; 4) встановлює умови щодо охорони довкілля та забезпечення екологічної безпеки під час виконання підготовчих і будівельних робіт та провадження планованої діяльності; 5) встановлює умови щодо запобігання виникненню надзвичайних ситуацій та усунення їх наслідків; 6) встановлює умови щодо зменшення транскордонного впливу планованої діяльності, щодо якої здійснювалася процедура оцінки транскордонного впливу; 7) якщо з оцінки впливу на довкілля випливає необхідність: здійснення компенсаційних заходів - покладає обов`язок із здійснення таких заходів; запобігання, уникнення, зменшення (пом`якшення), усунення, обмеження, а також моніторингу впливу планованої діяльності на довкілля - покладає обов`язок із здійснення відповідних дій; здійснення додаткової оцінки впливу на довкілля на іншій стадії проектування - визначає строки та обгрунтовує вимоги щодо її здійснення; додаткова оцінка впливу на довкілля здійснюється за процедурою, передбаченою цим Законом; здійснення післяпроектного моніторингу - визначає порядок, строки та вимоги до його здійснення (ч.5).
Частиною 3 ст. 13 Закону України «Про екологічну експертизу» передбачалась обов`язковість здійснення державної екологічної експертизи для видів діяльності та об`єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку, частина 1 ст. З Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» пов`язує обов`язковість здійснення оцінки впливу на довкілля у процесі прийняття рішень про провадження планової діяльності.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1995 № 554 затверджено Перелік видів діяльності та об`єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку у п. 19 якої визначено обробку продуктів і переробку відходів тваринного походження (переробка шкіри, виготовлення клею і технічного желатину, утильзаводи).
Перелік № 554 втратив чинність 19.11.2013 з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови № 808 від 28.08.2013, якою затверджено Перелік видів діяльності та об`єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку.
Згідно абз. З п. 23 Переліку № 808 до видів діяльності та об`єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку відноситься виробництво у сфері (установки) з перероблення та утилізації відходів тваринного походження, у тому числі птахівництва, рибництва.
Так позивачем наголошується, а відповідачем жодними доказами не спростовано, що Калинівської філії державного підприємства "Укрветсанзавод" не отримано позитивного висновку державної екологічної експертизи, ані висновку з оцінки впливу на довкілля.
Також судом також враховується, що згідно з інформацією Управління розвитку територій та інфраструктури Вінницької обласної державної адміністрації № 01-15-01/3833 від 08.11.2021, Калинівська філія ДП «Укрветсанзавод» не проходила процедуру та не отримувала висновок з оцінки впливу на довкілля.
В матеріалах справи міститься копія дозволу № 521683806-2 від 24.05.2017 року про продовження строку дії дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, виданий Департаментом екології та природних ресурсів Вінницької обласної державної
Таким чином, Законом України «Про екологічну експертизу» та Законом України «Про оцінку впливу на довкілля» передбачено отримання позитивного висновку до прийняття рішення про провадження планової діяльності. В свою чергу рішення про провадження планової діяльності має бути оформлене з додержанням встановлених законодавством вимог.
З викладеного слідує, що необхідною умовою провадження діяльності з утилізації побічних продуктів тваринного походження є експертиза відповідно до вимог Закону України «Про екологічну експертизу», що втратив чинність, або ж висновок згідно з діючим Законом України «Про оцінку впливу на довкілля».
У разі відсутності такого рішення, діяльність суб`єктів господарювання незалежно від форми власності може бути тимчасово заборонена або припинена.
Застосування таких заходів може мати місце у тому випадку, якщо суб`єкт господарювання проводить діяльність без оцінки впливу та/або без висновку державної екологічної експертизи, одержаного до введення в дію Закону України «Про оцінку впливу па довкілля».
Положеннями ст. 17 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» щодо не поширення дії цього Закону на суб`єктів господарювання, які отримали рішення про провадження планованої діяльності до набрання чинності цим Законом встановлюється, що дія Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» не розповсюджує свою дію на осіб, які отримали висновок у відповідності до Закону України «Про екологічну експертизу» та такі висновки мають статус висновку з оцінки впливу на довкілля.
Таким чином, суд погоджується з позивачем, що у разі відсутності висновку, отриманного у відповідності до Закону України «Про екологічну експертизу», на суб`єктів господарювання поширюється дія Закону України «Про оцінку впливу на довкілля».
Разом з тим, згідно з ч. З ст. 16 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», підставою для припинення діяльності підприємства чи окремих його цехів (дільниць) і одиниць обладнання є провадження планованої діяльності, яка підлягає оцінці впливу на довкілля, без здійснення такої оцінки та отримання рішення про провадження планованої діяльності або систематичні порушення у сфері оцінки впливу на довкілля, що не можуть бути усунені з технічних, економічних або інших причин.
Частиною 4 статті 16 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» встановлено, що рішення про тимчасову заборону (зупинення) або припинення діяльності підприємств у разі порушення ними законодавства про оцінку впливу на довкілля приймається виключно судом за позовом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, його територіальних органів або за позовом інших осіб, права та інтереси яких порушено.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням викладеного у сукупності, суд доходить висновку, що позов належить задовольнити у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Оскільки позивач є суб`єктом владних повноважень, відповідно до статті 139 КАС України витрати на сплату судового збору покладаються на позивача та не підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Позовну заяву Першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області до Державного підприємства «Укрветсанзавод» про застосування заходів реагування - задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.В. Савченко