Справа № 724/1555/25
Суддя: Ковальчук Т. М.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 724/1555/25
Провадження № 2-а/724/26/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2025 року Хотинський районний суд Чернівецької області у складі:
головуючого судді: Ковальчук Т.М.
секретаря судового засідання: Копайгородського Д.Я.
представника позивача: Гаранжа С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Хотин Чернівецької області адміністративну справу за позовомОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гаранжа Сергій Миколайович, звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ) про скасування постанови про адміністративне правопорушення №973 від 04.04.2025 року.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 04.04.2025 тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковником ОСОБА_2 було винесено постанову №973 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. за те що він, будучи належним чином оповіщеним через засоби поштового зв`язку з вимогою прибути 14.11.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 , в зазначений день не з`явився та про поважність причин неявки не повідомляв, чим порушив вимоги абз.3 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ч.ч.1, 2 ст. 17 Закону України «Про оборону України», що призвело до порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненого в особливий період.
Не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_1 зазначає, що вчинення ним правопорушення, не підтверджується жодними належними та допустимими доказами, а тому підлягає скасуванню.
Позивач зазначає, що за місцем реєстрації проживає постійно, номер телефону не змінював, жодної повістки про виклик до ТЦК на 14.11.2024 року він не отримував, також не було поштового та електронного повідомлення від «Укрпошти» про наявність листа для нього від РТЦК. Про наявність повістки він дізнався безпосередньо в приміщенні ТЦК та СП. На вимогу надати підтверджуючі документи про направлення повістки на адресу його мешкання, уповноважені працівники ІНФОРМАЦІЯ_4 не змогли надати, що свідчить про неналежне повідомлення про наявність поштового відправлення.
Позивач також зазначає, що має хронічні хвороби та перебував на стаціонарному лікуванні з 25.03.2025, проте 26.03.2025 його було зупинено неподалік лікарні та примусово доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 , де було складено протокол про адміністративне правопорушення №973 від 26.03.2025 за ч.3 ст.210-1 КУпАП та повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 04.04.2025 о 10:00 год в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Вказує, що у зв`язку з погіршенням стану здоров`я він був скерований на стаціонарне лікування до медичної установи КНП «Київська міська клінічна лікарня №7», де перебуває на стаціонарній реабілітації з 04.04.2025 року по теперішній час, у зв`язку з чим з поважних причин був відсутній при розгляді справи 04.04.2025.
Просить суд, визнати протиправною та скасувати постанову т.в.о начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 від 04.04.2025 №973 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП у виді штрафу в сумі 17 000 грн, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.
Процесуальні дії у справі. Подані заяви (клопотання) сторін
Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 09 травня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним позовом та відкрито провадження по справі, призначено розгляд справи з повідомленням сторін. Витребувано з ІНФОРМАЦІЯ_5 - матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 (а.с.49).
19.05.2025 року на адресу суду представником відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 - ОСОБА_4 подано відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач позов не визнає та просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Відзив обгрунтовує тим, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 . 05.11.2024 року АІТС «Оберіг» була сформована електронна повістка №992730 на імя ОСОБА_1 про явку на 14.11.2024 року о 09:00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення військово облікових даних. Згідно довідки Укрпошти, повістка про виклик ОСОБА_1 повернена до ІНФОРМАЦІЯ_4 з відміткою: «Адресат відсутній за вказаною адресою». Отже, ОСОБА_1 був належним чином оповіщений про виклик, однак у вказаний у повістці час та дату до вказаного відділу не з`явився, про поважність причини неявки не повідомив та в подальшому не з`являвся. Під час складання протоколу ОСОБА_1 доведено зміст ст.268 КУпАП та повідомлено про дату розгляду справи, однак останній на розгляд справи не з`явився, вину не визнавав (а.с.56-58).
19.05.2025 року від ІНФОРМАЦІЯ_5 надійшли завірені копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення №973 відносно ОСОБА_1 (а.с.61-66).
Аргументи учасників справи
Позивач ОСОБА_1 та його представник Гаранжа С.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку (а.с.56-58).
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.36-38).
ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 , що визнається позивачем та не заперечується відповідачем.
26 березня 2025 року інструктором відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_7 сержантом ОСОБА_5 було складено протокол про адміністративне правопорушення №973, згідно якого 26.03.2025 року о 20:00 год. в приміщенні першого відділу встановлено, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку, останньому було надіслано повістку засобами поштового зв`язку про виклик з вимогою прибути 14.11.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_7 . З проставленої оператором Укрпошти відмітки про відсутність ОСОБА_1 за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання вбачається, що даний громадянин відповідно до п. 4 Порядку проведення призову на військову службу під час мобілізації, особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 року №560, був належним чином оповіщений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_7 , однак на вказаний у повістці час та дату не з`явився та про поважність причин неявки не повідомив, чим своїми діями порушив вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ч.ч.1, 2 ст. 17 Закону України «Про оборону України», що призвело до порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненого в особливий період та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. (а.с.62-63).
Зі змісту даного протоколу убачається, що останній складено у присутності ОСОБА_1 , позивача було ознайомлено з правами та обов`язками відповідно до ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, а також про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10 год. 30 хв. 04 квітня 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 ) та міститься підпис позивача (а.с.62 зворот).
Крім того, 26.03.2025 року відібрано пояснення у ОСОБА_1 , зі змісту яких вбачається, що він не з`явився вчасно до РТЦК, оскільки перебував на лікуванні в лікарні (а.с.66 зворот).
З наданої позивачем довідки КНП «Київська міська клінічна лікарня №7» відділення реабілітації №3825 вбачається, що ОСОБА_1 04 квітня 2025 року перебував на стаціонарній реабілітації в даній медичній установі (а.с.18).
Вважаючи прийняту постанову протиправною, позивач звернувся з позовом до суду.
Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін
Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Частина 2 ст.2 КАС України зазначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, під час розгляду цієї справи, суду належить вирішити питання: чи дотримано Відповідачем-суб`єктом владних повноважень критерії правомірності рішення про притягнення Позивача до адміністратративної відповідальності. Зокрема покладення на Позивача обов`язку щодо явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, належного оповіщення та дотримання Відповідачем вимоги процесуального законодавства під час провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.
Як передбачено ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Згідно з п.1 ст.247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позов. Відповідно до статті 252 КУпАП та ч.1 ст.90 КАС України орган (посадова особа) та суд оцінюють докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
За положеннями статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу. Суб`єкт владних повноважень має довести правомірність прийнятого ним рішення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із статтею 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вбачається, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Згідно п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою КМУ №154 від 23 лютого 2022 року (далі - Положення №154), вбачається, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 Кодексу України, і накладати адміністративні стягнення та визначати функціональні (посадові) обов`язки підлеглого йому особового складу (п.п. 12-13 Положення № 154).
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.210-1 КпАП України адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Частиною 3 ст. 210-1 КпАП України передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", Закон України "Про борону України", Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", "Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів" затверджений постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні розпочався 17.03.2014 року, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.
Відповідно до абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вбачається, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 17 ЗУ «Про оборону України», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.
При цьому, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з введенням на території України воєнного стану та подальшої мобілізації громадян України, серед іншого встановлено Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Частиною 1 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.
Згідно ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Обґрунтовуючи протиправність притягнення до адміністративної відповідальності, позивач зазначав, що повістка про виклик на 14.11.2024 року йому не вручалась та від отримання її він не відмовлявся.
Отже, спірним питанням у даному випадку є питання здійснення відповідачем належного виклику позивача до РТЦК.
Процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки тощо визначає Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (надалі - Порядок), що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560.
Відповідно до п. 28 Порядку № 560 виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).
Пунктом 40 Порядку № 560 передбачено, що під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським.
Зокрема, згідно із п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:
1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;
2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Відповідно до п.82 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 15 березня 2009 року, встановлено, що рекомендовані листи з позначкою "Повістка ТЦК" під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Повістка ТЦК".
Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою "Повістка ТЦК", працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за зазначеною адресою", яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.
Таким чином, вказане підтверджує те, що ОСОБА_1 не міг знати про направлення йому повістки з вимогою прибути 14 листопада 2024 року до відповідача. Зазначена обставина є суттєвою, оскільки відсутність обізнаності особи про виникнення певного обов`язку не може свідчити про умисне невиконання такого обов`язку.
Суд зазначає, що відповідач, 26.03.2025 під час складання протоколу №973 про адміністративне правопорушення, мав можливість перевірити підтвердження обставин оповіщення та/або вручення повістки ОСОБА_1 , а також підтвердити та/або спростувати пояснення його викладені під час складання протоколу щодо неотримання ним повістки, мав можливість повторно надати повістку ОСОБА_1 для уточнення даних, однак обмежився лише поверненням конверта з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що є формальною підставою належного підтвердження оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик, у розумінні Порядку № 560.
В порушення ч.2 ст.283 КУпАП відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП не враховано усіх обставин, які повинні бути установлені під час розгляду справи та мали суттєве значення для прийняття відносно позивача відповідного рішення, що є достатньою правовою підставою для його скасування.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а зокрема, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
За приписами ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У ході судового розгляду справи відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, всупереч положенням ч.2 ст.77 КАС України, не доведено наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, оскаржувана постанова відповідачем прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є неправомірною та підлягає скасуванню.
Таким чином, суд вважає, що постанова відповідача у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, підлягає скасуванню, а справа - закриттю.
Керуючись ст.ст.243-245, 286 КАС України, суд,
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.
Рішення може бути оскаржено до Сьомого апеляційного адміністративного суду (21050, м.Вінниця, вул.Соборна,48) шляхом подання до суду апеляційної інстанції через Хотинський районний суд Чернівецької області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 20.05.2025 року.

Суддя Т. М. Ковальчук