Справа № 240/6171/25
Суддя: Леміщак Дмитро Михайлович
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Житомир справа № 240/6171/25

категорія 108020200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Леміщака Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Українська промислова компанія "Крок" до Житомирської митницяі про визнання протиправними і скасування рішення та картки відмови,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська промислова компанія «Крок» звернулося з позовом до Житомирської митниці про визнання протиправними та скасування рішення від 19.02.2025 № UA101020/2025/000062/1 про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.02.2025 № UA101020/2025/000267.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем для митного оформлення товару було подано до Житомирської митниці митну декларацію (далі - МД) № 25UA18U3 від 17.02.2025. У відповідності до вимог статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України) для підтвердження митної вартості позивачем разом із митною декларацією були подані такі документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) № 1208/2024 від 12.08.2024, рахунок-фактура (інвойс) № 2024HF-077-02 від 13.12.2024, проформа-інвойс № 2024HF-077-02 від 18.09.2024, пакувальний лист № б/н від 13.12.2024, коносамент № BW24120249 від 19.12.2024, автотранспортна накладна CMR № 454707 від 11.02.2025, автотранспортна накладна CMR № 454707/1 від 11.02.2025, сертифікат про походження товару № 24С520120159/50108 від 16.12.2024, банківський платіжний документ № 35 від 23.09.2024, банківський платіжний документ № 47 від 05.12.2024, довідка про транспортні витрати № 454707 від 12.02.2025, довідка про транспортні витрати № 454707/1 від 12.02.2025, специфікація від 18.09.2024, прайс-лист від 08.08.2024, договір про транспортно-експедиторське обслуговування № 0612-24 від 06.12.2024, договір перевезення вантажів автотранспортом № 1/09 від 01.09.2023, договір про надання транспортно-експедиційних послуг № 1474 від 28.05.2024, договір про надання транспортно-експедиційних послуг № 0220/2023 від 20.02.2023, висновок про вартість товару № 307 від 19.02.2025, переклад експортної митної декларації № 01450169. Митницею було вказано на виявлення неточностей та витребувано додаткові документи. Заявою декларанта надано додаткові документи: прайс-лист від 08.08.2024, рахунок-фактура № LS-4623337 від 12.02.2025, рахунок-фактура № LS-4623339 від 12.02.2025, висновок про вартість товару № 307 від 19.02.2025. Незважаючи на надані документи для проведення митного оформлення, Житомирською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 19.02.2025 № UA101020/2025/000062/1 та картку відмови в прийнятті митної декларації від 19.02.2025 № UA101020/2025/000267.

Із вказаними рішенням та карткою відмови позивач не погоджується, оскільки підставою їх винесення слугувало виключно неправильне визначення митним органом базової вартості імпортованого товару, та позивачем було надано належного та достатнього пакету документів для підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товару за ціною договору згідно із частиною четвертою статті 58 МК України, у рішенні про коригування митної вартості не підтверджено належними доводами наявність у поданих документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар, правильність визначення митної вартості за основним методом не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості не доведена.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 11.03.2025 позовну заяву залишено без руху.

Після усунення недоліків ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 21.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі із призначенням її до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

У поданому до суду 08.04.2025 відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, оскільки митною вартістю товарів є ціна, яку декларант дійсно сплатив за придбаний товар, щодо якого здійснюється митне оформлення. Така ціна має бути підтверджена належними та достовірними документами. На етапі перевірки правильності визначення митної вартості було з`ясовано, що митну вартість заявлено позивачем за основним методом визначення митної вартості товару. Подані позивачем документи до митної декларації від 17.02.2025містили розбіжності та не підтверджували всіх відомостей про ціну товару. Зокрема, платіжна інструкція № 35 від 23.09.2024 була здійснена до складення інвойсу від 13.12.2024, а платіжна інструкція № 47 від 05.12.2024 до видання коносаменту від 19.12.2024, що, на думку митниці, суперечить умовам контракту від 12.08.2024. Митниця вказує, що транспортні документи, зокрема рахунки-фактури від 12.02.2025, не містять відомостей про товари, а строки оплати транспортних послуг порушують договір від 06.12.2024. Відповідач вважає наданий прайс-лист від 08.08.2024 комерційною пропозицією для конкретного покупця, а не загальним прейскурантом. Переклад експортної декларації, на думку митниці, не відповідає вимогам через відсутність належного засвідчення. Висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 19.02.2025 митниця вважає неналежним через відсутність додатків із джерелами інформації. Митним органом витребувано в позивача додаткові документи на підтвердження вартості, які були надані і в яких, однак, не міститься достатніх підтверджень складових митної вартості, тому остання не могла бути визначена за основним методом.

Позивач 14.04.2025 подав відповідь на відзив, у якій вказав, що оплата за товар відповідала умовам контракту від 12.08.2024 та проформі-інвойсу від 18.09.2024, що підтверджується платіжними інструкціями № 35 від 23.09.2024 та № 47 від 05.12.2024. Позивач наголошує, що інвойс від 13.12.2024 не є єдиним документом для оплати, оскільки проформа-інвойс містила необхідні відомості про суму. Щодо транспортних витрат позивач зазначає, що порушення строків оплати перевізником не залежить від нього та не впливає на митну вартість, а довідки від 12.02.2025 підтверджують витрати, включаючи навантажувально-розвантажувальні роботи. Позивач стверджує, що прайс-лист від 08.08.2024 є документом довільної форми, який враховує довготривалі відносини з продавцем і розмір партії товару. Переклад експортної декларації, на думку позивача, містить необхідні відомості про виконавця та печатку підприємства. Позивач наполягає, що висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 19.02.2025 є чинним і підтверджує ринкову ціну товару. Позивач вважає, що митниця неправомірно застосувала резервний метод, оскільки не довела неможливість використання основного методу.

У запереченні на відповідь на відзив, поданому 17.04.2025, Житомирська митниця зазначила, що в платіжних інструкціях № 35 від 23.09.2024 та № 47 від 05.12.2024 вказано оплату за інвойсом, а не за проформою-інвойсом, що суперечить умовам контракту від 12.08.2024. Митниця наголошує, що проформа-інвойс не є остаточним документом для визначення ціни, на відміну від інвойсу від 13.12.2024. Щодо транспортних витрат відповідач стверджує, що рахунки-фактури від 12.02.2025 не містять даних про товари, а строки їх оплати порушують договір від 06.12.2024. Прайс-лист від 08.08.2024 митниця вважає персоналізованою пропозицією, а не загальним прейскурантом, що не підтверджує ціну для необмеженого кола покупців. Переклад експортної декларації, на думку митниці, не відповідає вимогам, оскільки не містить напису «Перекладено вірно» та належного засвідчення. Висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 19.02.2025 митниця вважає неналежним через відсутність додатків із джерелами інформації, що унеможливлює перевірку його обґрунтованості. На основі порівняння з вартістю схожих товарів за деклараціями від 30.06.2023 та 09.04.2024 митниця вважає правомірним застосування резервного методу.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.

12.08.2024 між Qingdao Royalty Shoes Co., Ltd, Китай, (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Українська промислова компанія «Крок» (покупець) укладено зовнішньоекономічний контракт № 1208/2024 про поставку товару.

Специфікацією від 18.09.2024 сторони узгодили придбання такого товару:

- черевик SHOE-OB 7380 пар за ціною 5,80 дол. США за пару;

- черевик SHOE-S1P 1890 пар за ціною 6,40 дол. США за пару;

- напівчеревик LOW CUT SHOE-OB 560 пар за ціною 5,70 дол. США за пару;

- напівчеревик LOW CUT SHOE-S1P 890 пар за ціною 6,30 дол. США за пару;

- черевик SHOE-S3 3480 пар за ціною 7,60 дол. США за пару;

- взуття SPORT SNAEKER 1000 пар за ціною 7,80 дол. США за пару.

На виконання згаданого контракту продавцем 18.09.2024 видано проформу-інвойс № 2024HF-077-02 на робоче взуття загальною кількістю 15200 пар на суму 97947,00 дол. США. 23.09.2024 товариство з обмеженою відповідальністю «Українська промислова компанія «Крок» перерахувало на користь Qingdao Royalty Shoes Co., Ltd, Китай, 29384,10 дол. США, про що свідчить банківський платіжний документ № 35 від 23.09.2024. 05.12.2024 товариство з обмеженою відповідальністю «Українська промислова компанія «Крок» перерахувало на користь Qingdao Royalty Shoes Co., Ltd, Китай, 68562,90 дол. США, про що свідчить банківський платіжний документ № 47 від 05.12.2024. Загальна сума поставки складає 97947,00 дол. США.

17.02.2025 декларантом позивача було оформлено та подано Житомирській митниці митну декларацію № 25UA18U3, за якою було заявлено до митного оформлення робоче взуття загальною кількістю 15200 пар на загальну суму 97947,00 дол. США.

Для здійснення митного оформлення відповідачу до митної декларації були надані також такі документи:

- зовнішньоекономічний договір (контракт) № 1208/2024 від 12.08.2024;

- рахунок-фактура (інвойс) № 2024HF-077-02 від 13.12.2024;

- проформа-інвойс № 2024HF-077-02 від 18.09.2024;

- пакувальний лист № б/н від 13.12.2024;

- коносамент № BW24120249 від 19.12.2024;

- автотранспортна накладна CMR № 454707 від 11.02.2025;

- автотранспортна накладна CMR № 454707/1 від 11.02.2025;

- сертифікат про походження товару № 24С520120159/50108 від 16.12.2024;

- банківський платіжний документ № 35 від 23.09.2024;

- банківський платіжний документ № 47 від 05.12.2024;

- довідка про транспортні витрати № 454707 від 12.02.2025;

- довідка про транспортні витрати № 454707/1 від 12.02.2025;

- рахунок-фактура № LS-4623337 від 12.02.2025;

- рахунок-фактура № LS-4623339 від 12.02.2025;

- специфікація від 18.09.2024.

Житомирською митницею вказано на виявлення неточностей та витребувано додатково:

- виписку з бухгалтерської документації (у т.ч. на підтвердження витрат на транспортування)

- прайс-лист виробника товару;

- висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.

Заявою декларанта повідомлено митницю, що для підтвердження митної вартості товару надані усі документи, що зазначені в графі 44 МД № 25UA18U3 від 17.02.2025, а також надано додаткові документи:

- прайс-лист від 08.08.2024;

- договір про транспортно-експедиторське обслуговування № 0612-24 від 06.12.2024;

- договір перевезення вантажів автотранспортом № 1/09 від 01.09.2023;

- договір про надання транспортно-експедиційних послуг № 1474 від 28.05.2024;

- договір про надання транспортно-експедиційних послуг № 0220/2023 від 20.02.2023;

- переклад експортної митної декларації № 01450169.

Житомирською митницею проведено консультацію, після якої декларантом подано додатково:

- висновок про вартість товару № 307 від 19.02.2025.

Дослідивши подані документи, Житомирська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів від 19.02.2025 № UA101020/2025/000062/1 за резервним методом у зв`язку з неможливістю застосування методів 2а, 2б через відсутність інформації про ідентичні та подібні товари, а методів 2в, 2г через відсутність основи для віднімання та додавання вартості. Джерелом інформації для коригування митної вартості товарів слугували: товар № 1 МД від 30.06.2023 № 23UA63U0, де митна вартість подібного товару становить 13,16 дол. США за пару; товар № 2 МД від 09.04.2024 № 24UA88U5, де митна вартість подібного товару становить 16,12 дол. США за пару.

На виконання прийнятого рішення митним органом було складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.02.2025 № UA101020/2025/000267.

Вважаючи, що рішення про коригування митної вартості товару було прийнято, а картку відмови було видано з порушенням вимог законодавства України, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини щодо переміщення товарів через митний кордон України, процедури митного контролю та оформлення, митного регулювання, пов`язаного з встановленням та справлянням податків та зборів регулюються Митним кодексом України.

Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною першою статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до частини шостої статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За змістом частини першої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частинами першою - третьою статті 52 цього Кодексу заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення органу доходів і зборів щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність органу доходів і зборів щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від органу доходів і зборів інформацію щодо підстав, з яких орган доходів і зборів вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від органу доходів і зборів надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від органу доходів і зборів надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Як передбачено частинами другою п`ятою статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:

1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Частинами першою - третьою статті 54 вказаного Кодексу визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі неправильно визначено митну вартість товарів. Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду. Декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

Частинами першою, другою статті 57 вказаного Кодексу передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

За приписами частин першої, другої статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору). При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Разом із тим, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У зв`язку з указаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі неправильно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) неправильно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 МК України).

При цьому, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Такі правові висновки підтверджуються чіткою та послідовною практикою Верховного Суду, яка наведена, зокрема, у постановах від 12.03.2020 у справі № 804/6243/14, від 07.05.2020 у справі № 1.380.2019.00162, від 02.03.2021 у справі № 380/842/20. У цих рішеннях суду касаційної інстанції також зазначено, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.

Судом встановлено, що сторони не заперечують фактичних обставин укладення контракту, придбання товару та перевезення його на митну територію України, спір у справі стосується виключно вартості товару, наявності чи відсутності підстав у митного органу для коригування митної вартості та правомірності застосування способу для її визначення.

Відповідно до ст. 361 МК України управління ризиками - це робота митних органів з аналізу ризиків, виявлення та оцінки ризиків, розроблення та практичної реалізації заходів, спрямованих на мінімізацію ризиків, оцінки ефективності та контролю застосування цих заходів. Під ризиком розуміється ймовірність недотримання вимог законодавства України з питань митної справи.

Суд зазначає, що спрацювання ризиків є лише рекомендацією посадовій особі митного органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. При цьому, наявна інформація, яка міститься в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, що зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була висловлена в постановах від 19.02.2019 у справі № 805/2713/16-а, від 14.06.2022 у справі № 809/257/17.

Судом встановлено, що основними підставами для прийняття оскарженого рішення про коригування митної вартості товарів від 19.02.2025 № UA101020/2025/000062/1 (графа 33) є таке:

- подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар;

- надані декларантом на запит митного органу документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена;

- платіжна інструкція № 35 від 23.09.2024 на суму 29384,10 дол. США здійснена до складення інвойсу № 2024HF-077-02 від 13.12.2024, що суперечить п. 3.1.1 контракту № 1208/2024 від 12.08.2024;

- платіжна інструкція № 47 від 05.12.2024 на суму 68562,90 дол. США здійснена до складення коносамента № BW24120249 від 19.12.2024, що суперечить п. 3.1.2 контракту № 1208/2024;

- договір про транспортно-експедиторське обслуговування № 0612-24 від 06.12.2024 передбачає можливість погодження умов перевезення у заявці, але заявка до митного оформлення не надана;

- рахунки-фактури № LS-4623337 та № LS-4623339 від 12.02.2025 не містять відомостей про товари, що не дає можливості перевірити правильність нарахування транспортних витрат на перевезення, а відповідно числового значення рівня митної вартості товару;

- відповідно до п. 4.1.2 договору № 0612-24 від 06.12.2024 при перевезенні вантажу морським сполученням в режимі експорт платежі за послуги з перевезення вантажу та супутні витрати здійснюються клієнтом протягом 3-х календарних днів від дати виходу вантажу на борту судна з порту навантаження, однак коносамент № BW24120249 від 19.12.2024, а рахунки-фактури № LS-4623337 та № LS-4623339 датовані 12.02.2025, що свідчить про порушення строку оплати;

- прайс-лист від 08.08.2024 є комерційною пропозицією, адресованою конкретному покупцю, а не прейскурантом для необмеженого кола покупців;

- висновок про вартість товару № 307 від 19.02.2025, складений ДП «Укрпромзовнішекспертиза», не містить додатків, що підтверджують джерела інформації, тому підготовлений з порушенням Національного стандарту № 1.

Аналізуючи обставини справи, суд погоджується з доводами позивача, що платіжні інструкції № 35 від 23.09.2024 та № 47 від 05.12.2024 чітко вказують на оплату відповідно до контракту № 1208/2024 від 12.08.2024 та проформи-інвойсу № 2024HF-077-02 від 18.09.2024, що спростовує твердження відповідача про невідповідність платежів умовам контракту. Найменування та характеристики товарів, зазначені в проформі-інвойсі, пакувальному листі та сертифікаті відповідності, дають змогу однозначно ідентифікувати ввезений товар.

Суд також зауважує, що самі по собі порушення строків перевезення чи оплати знаходяться в площині внутрішнього регулювання між сторонами відповідних відносин та не мають жодного стосунку до формування митної вартості товарів.

Суд звертає увагу, що довідки про транспортні витрати № 454707 та № 454707/1 від 12.02.2025 містять інформацію про перевезення вантажу в контейнерах № MRSU 5053606 та № MRSU 3380277, а також про включення вартості навантажувально-розвантажувальних робіт, що відповідає вимогам ч. 10 ст. 58 МК України. Відповідно до п. 14 висновків Довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України, затвердженої постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 № 2, розмір витрат на перевезення може підтверджуватися будь-якими доказами, якщо законом не визначено їх виключний перелік.

Суд зауважує, що висновком про вартість товару № 307 від 19.02.2025, складеним ДП "Укрпромзовнішекспертиза", підтверджено, що рівень цін на взуття, яке імпортується згідно з інвойсом № 2024HF-077-02 від 13.12.2024 та проформою-інвойсом № 2024HF-077-02 від 18.09.2024 до контракту № 1208/2024 від 12.08.2024, відповідає поточній кон`юнктурі ринку.

Суд зазначає, що відповідач не наділений повноваженнями на власний розсуд здійснювати оцінку висновку , що наданий суб`єктом оціночної діяльності, а сам висновок не скасований та не відкликаний, іншими доказами не спростований.

При цьому, суд зауважує, що прайс-лист - це нормативно-виробниче практичне і (або) довідкове видання, що містить систематизований перелік матеріалів, виробів, обладнання, виробничих операцій, послуг із зазначенням цін, а іноді коротких характеристик.

Прайс-лист, прайс або ж прейскурант це перелік товарів з урахуванням їхніх характеристик та ціни. В українському законодавстві відсутнє правове регулювання форми прайс-листа. Прайс-лист стосується всіх учасників ринку за замовчуванням.

Комерційна пропозиція це документ або набір інформації, спрямований від компанії до потенційного клієнта чи партнера з метою запропонувати товари, послуги або співпрацю на визначених умовах. Комерційна пропозиція зазвичай є елементом бізнес-комунікації й має переконати отримувача прийняти пропозицію або розпочати переговори. Комерційна пропозиція може бути індивідуальною (спрямованою конкретній особі чи компанії з урахуванням її потреб) або масовою (стандартною для широкої аудиторії).

Відповідачем не здобуто та не надано суду будь-яких доказів того, що прайс-лист чи комерційна пропозиція містить у собі занижені ціни.

Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що переклад експортної декларації № 01450169 не відповідає вимогам п. 2.5 Порядку виконання митних формальностей, оскільки не засвідчений написом «Перекладено вірно» з підписом та печаткою, адже така обставина не була підставою для прийняття оскарженого рішення.

Отже, на підставі наданих декларантом документів, перелік яких відповідає вимогам ч.2 ст. 53 Митного кодексу України, митний орган мав можливість перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих позивачем, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України, і ці документи не містили дійсних розбіжностей, які б давали привід для обґрунтованого сумніву у правильності заявленої митної вартості.

Інші наведені в рішенні мотиви не свідчать про те, що дані обставини могли вплинути на заявлену митну вартість.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що митним органом не доведено, що основні документи, подані декларантом, містили розбіжності, які мали вплив на правильність визначення митної вартості, чи мали місце ознаки підробки або не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за ці товари, як того вимагає ч. 3 ст. 53 МК України для виникнення права у митного органу витребувати додаткові документи.

Враховуючи відсутність підстав для витребування додаткових документів, передбачених ч. 3 ст. 53 МК України, митний орган в подальшому діяв протиправно, витребовуючи такі документи від позивача.

Позивач на вимогу митного органу надав додаткові документи, які на думку суду, додатково та в повній мірі підтвердили заявлену митну вартість товару.

Суд не погоджується із висновком та діями митного органу, оскільки він першочергово має здійснювати контроль та аналіз поданих разом з митною декларацією документів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Разом із тим, слід врахувати, що наявність у автоматизованій системі митного органу інформації, що товар, який задекларовано позивачем, розмитнювався раніше за значно вищою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29.01.2019 у справі № 815/6827/17, від 22.04.2019 у справі № 815/6242/17, від 07.08.2018 у справі № 815/3400/17.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 03.12.2020 у справі № 810/2749/16, приписи МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Разом із тим, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Таким чином, суд погоджується із доводами позивача про те, що ним було подано належний та достатній пакет документів під час митного оформлення спірного товару для підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товару за ціною договору, у рішенні про коригування митної вартості не підтверджено належними доводами наявність у поданих документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар; правильність визначення митної вартості за основним методом не спростована та наявність належних підстав для коригування митної вартості не доведена.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про те, що доводи відповідача про наявність розбіжностей щодо ціни товару у документах, поданих до митного оформлення, не відповідають фактичним обставинам справи, відсутні також підстави ставити під сумнів задекларовану митну вартість спірного товару за основним методом, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товару чи ознаки підробки та вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару, а розбіжності, про які зазначено в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару, не можуть впливати на митну вартість та не могли бути правовою підставою для витребування відповідачем додаткових документів у декларанта. Отже, оскільки відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості, а оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим та таким, що не відповідає вказаним вище нормам МК України, тому з наведених вище мотивів та підстав позовні вимоги належить задовольнити шляхом визнання протиправним та скасування вказаного рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 256 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Отже, враховуючи, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.02.2025 № UA101020/2025/000267 винесена з причини невизнання митної вартості товару за вартістю, визначеною декларантом, та прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів від 19.02.2025 № UA101020/2025/000062/1, яке судом визнано протиправним та скасовано, тому вказана картка відмови також підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Pronina V. Ukraine, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.06.2006).

Суд враховує й те, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому, у рішенні ЄСПЛ у справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини, що лежать в основі спору по даній справі, суд прийшов до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є істотними для прийняття даного судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд зазначає, що судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 21456,00 грн підлягають відшкодуванню шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці Державної митної служби України.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Українська промислова компанія «Крок» (вул. Героїв Пожежних, 122, м. Житомир, Житомирська обл., 10006, ) до Житомирської митниці (вул. Перемоги, 25, м. Житомир, Житомирська обл., 10003, ) про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Житомирської митниці про коригування митної вартості товарів від 19.02.2025 № UA101020/2025/000062/1 та картку відмови Житомирської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.02.2025 № UA101020/2025/000267.

Стягнути з Житомирської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Українська промислова компанія «Крок» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 21456,00 грн (двадцять одна тисяча чотириста п`ятдесят шість гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Леміщак

Повний текст складено: 21 травня 2025 р.

21.05.25