Справа № 420/27567/24
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/27567/24

Категорія 111020300Головуючий у суді І інстанції: Харченко Ю.В. час і місце ухвалення: спрощене провадження, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Федусика А.Г., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року по справі за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, мотивуючи його тим, що станом на дату подання позову, відповідно до розрахунку заборгованості до бюджету, розрахунку податкового боргу та інтегрованих карток платника (ІКП), податкова заборгованість/недоїмка у ФО-ПП ОСОБА_1 по транспортному податку з фізичних осіб складає 27 083 грн. 33 коп. Таким чином, враховуючи те, що несплата коштів до бюджету завдає шкоди інтересам держави, керуючись пп.191.1.22. п.191.1 ст.191, пп.20.1.34. п.20.1. ст.20, п.95.1, п.95.2, п.95.3 ст.95 Податкового кодексу України, позивач просить стягнути з відповідача вказану суму податкового боргу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року у задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції не врахував, що як вбачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про реєстраційні дані фізичної особи - платника податків (що надавалась суду в додатках до позовної заяви) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 02.05.2024 року по теперішній час. До того часу (за відомостями контролюючого органу) він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 25.02.1999 року. Отже, податкові повідомлення-рішення та податкова вимога направлялись відповідачу за адресою: АДРЕСА_2 , так як вони були сформовані та надіслані від 21.05.2018 року та від 12.09.2019 року. Так як в даний період часу, ОСОБА_1 був зареєстрований, за відомостями наявними у Головного управління ДПС в Одеській області, за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року винесено законно та обґрунтовано, а тому підстави для його скасування відсутні. Крім того, відповідач вказує, що як свідчить поштове відправлення позивача, воно було скеровано на адресу: АДРЕСА_2 . Однак відповідач зареєстрований та проживає за іншою адресою: АДРЕСА_1 , з 19.02.2003 року. За адресою: АДРЕСА_2 відповідач був зареєстрований з 25.04.1990 до 19.02.2003 року. Крім того, позивач як контролюючий податковий орган не міг не мати належну інформацію щодо дійсного місця проживання та реєстрації фізичної особи - платника податку, оскільки ОСОБА_1 з 2006 року займає посаду голови селищної ради та постійно подає офіційно декларацію відносно себе та інформацію свого місця проживання.

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що Фізична особа-платник податків ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , що не заперечується позивачем, та зазначено ним у позовній заяві.

Станом на дату подання позову, відповідно до розрахунку заборгованості до бюджету та інтегрованої картки платника (ІКП), податкова заборгованість ФО-ПП ОСОБА_1 перед бюджетом становить 27 083 грн. 33 коп.

Заборгованість по транспортному податку з фізичних осіб, виникла в результаті:

- нарахування по податковому повідомленню-рішенню №01553 вiд 21.05.2018 року на суму 25000,00 грн.

- нарахування по податковому повідомленню-рішенню №01553 вiд 21.05.2018 року на суму 2083,33 грн.

В зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості, податковим органом було винесено податкову вимогу форми «Ф» №173621-50 від 12.09.2019 року, яку було направлено платнику податків рекомендованим листом.

З матеріалів справи вбачається, що вищевказані податкові повідомлення-рішення та податкова вимога були направлені відповідачу за адресою: АДРЕСА_2 та були повернуті за закінченням строку зберігання.

Як зазначено позивачем, у встановлений Податковим кодексом України строк, відповідачем самостійно узгоджену суму податкового зобов`язання не сплачено, у зв`язку з чим, Головне управління ДПС в Одеській області звернулось до суду з даною позовною заявою.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволені позовних вимог зазначив, що податкові повідомлення-рішення та податкова вимога не вважаються врученими належним чином. Такі дії (бездіяльність) контролюючого органу унеможливили вчасне використання платником податків встановлених законом способів захисту своїх прав шляхом оскарження в адміністративному/судовому порядку податкових повідомлень-рішень, а відтак, нараховані суми податкових зобов`язань та сума податкового боргу не можуть вважатися узгодженими, та, як наслідок, не можуть бути стягнуті в примусовому порядку судовим рішенням.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України та Податкового кодексу України (далі ПК України).

Відповідно до п.14.1.137 ст.14 ПК України, орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Контролюючий орган має право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджету та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу.

Згідно п.15.1. ст.15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до 42.2. ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, зокрема, за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до п.63.5 ПК України всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п.70.7. ПК України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до п.58.3 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

З вищенаведених правових норм вбачається, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі, коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Разом з тим, податкова вимога (яка надсилається в порядку, визначеному для надсилання податкового повідомлення-рішення) повинна бути надіслана контролюючим органом на адресу за місцем проживання платника податків або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи.

В протилежному випадку, у разі допущення контролюючим органом помилки при відправленні такої вимоги, зокрема, в частині невірного зазначення адреси платника податків, така вимога вважається неврученою платнику податків, а платник податків не повідомлений належним чином про наявність податкового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 червня 2021 року по справі №826/14316/18.

Як вбачається з Довідки Департаменту надання адміністративних послуг ОМР №У4-216791-ф/л від 17.12.2019 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 з 02.04.2003 року по теперішній час.

Більш того, вказана адреса зазначена і податковим органом у позовній заяві, як місце проживання відповідача. Тобто, вказана адреса була відома податковому органу.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що податкові повідомлення-рішення та податкова вимога направлялись відповідачу за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, за загальним правилом невиконання платником податків обов`язку щодо повідомлення контролюючого органу про зміну ним місця проживання позбавляє його можливості посилатися у відповідному спорі на обставини невручення йому відповідних документів, якщо буде встановлено, що такі документи були направлені на визначену скаржником при взятті на облік адресу.

Проте, на переконання суду, такі негативні наслідки не можуть бути поширені на випадок, коли контролюючий орган станом на дату надіслання відповідних документів володіє достовірною інформацією про зміну платником податків місця проживання, або ж про фактичне місце проживання, відмінне від адреси реєстрації, в тому числі, за наслідками отримання таких відомостей від інших державних органів в порядку обміну інформацією. Це узгоджується і з приписами пункту 4 розділу VІ «Порядок стягнення заборгованості з платників» Інструкції №449, який передбачає направлення вимоги не тільки за місцем проживання, але і за останнім відомим місцем перебування фізичної особи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2021 року у справі № 460/5355/20.

З наведеного вбачається, що податкові повідомлення-рішення та податкова вимога не вважаються врученими належним чином.

Такі дії (бездіяльність) контролюючого органу унеможливили вчасне використання платником податків встановлених законом способів захисту своїх прав шляхом оскарження в адміністративному/судовому порядку податкових повідомлень-рішень, а відтак, нараховані суми податкових зобов`язань та сума податкового боргу не можуть вважатися узгодженими, та, як наслідок, не можуть бути стягнуті в примусовому порядку судовим рішенням.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу є необґрунтованими, та такими що не підлягають задоволенню, оскільки, як зазначалось вище, спірний податковий борг не може вважатися узгодженим в розумінні норм чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області, - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року по справі № 420/27567/24, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді А.Г. Федусик О.І. Шляхтицький