Справа № 320/34469/24
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 року справа №320/34469/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві від 19.06.2024 № 138 про притягнення до дисциплінарної відповідальності майора поліції ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві № 169 о/с від 01.07.2024, відповідно до якого майора поліції ОСОБА_1 , (0026598) - інспектора роти №2 батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №2 Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України);

- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції, а саме на посаду інспектора роти № 2 батальйоні «Титан» № 2 Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що в матеріалах службового розслідування відсутні будь-які докази допущення ним порушень, які могли б слугувати підставою для звільнення. Навіть у разі наявності відеозапису, який міг би підтверджувати нібито допущені порушення, сам по собі він не може вважатися належним доказом порушення службової дисципліни, зокрема самовільного залишення позивачем місця несення служби, оскільки в ході проведення службового розслідування дисциплінарна комісія не дослідила справність технічних засобів фіксації. Позивач вважає, що відповідач безпідставно, з порушенням порядку поступового застосування дисциплінарних стягнень - від менш суворого до більш суворого - застосував до нього, ОСОБА_1 , в умовах воєнного стану, найсуворіше дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби. Дисциплінарною комісією Управління поліції охорони з фізичної безпеки в місті Києві під час проведення службового розслідування не були належним чином встановлені фактичні обставини справи, у зв`язку з чим застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади є, на його думку, безпідставним та необґрунтованим. Відповідач обґрунтовує звільнення позивача нібито фактом самовільного залишення ним місця несення служби. Проте позивач наполягає на тому, що жодних порушень службової дисципліни ним не вчинялося. Службове розслідування, як зазначає позивач, проведене поверхнево, без повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин, зокрема без опитування всіх осіб, які могли б повідомити про наявність чи відсутність у діях позивача ознак дисциплінарного проступку. Таким чином, позивач вважає, що застосування до нього найсуворішого виду дисциплінарного стягнення - звільнення з поліції - є безпідставним, необґрунтованим та таким, що порушує вимоги законодавства.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського окружного адміністративного суду позовну заяву передано на розгляд судді Балаклицькому А.І.

Ухвалою суду (суддя Балаклицький А.І.) від 30.07.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.

У зв`язку зі звільненням судді Київського окружного адміністративного суду Балаклицького А.І. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 320/34469/24 передано 31.10.2024 на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С.

Частиною 14 ст. 31 КАС України визначено, що у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 35 КАС України у разі зміни складу суду розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.11.2024 адміністративну справу №320/34469/24 прийнято до провадження судді Парненко В.С. та вирішено розглядати спочатку, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 7 статті 18 КАС України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Суд вважає відповідача належним чином повідомленим про можливість подання відзиву у зазначені строки та належним чином повідомленим про судовий розгляд справи.

В матеріалах наявний відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач не погоджується позовними вимогами, вважає їх безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки відомості, що стали підставою для проведення службового розслідування, підтвердилися щодо факту залишення місця служби інспектором роти №2 батальйону «Титан» майором поліції ОСОБА_1 . Дисциплінарною комісією враховано, що порушення допущено в умовах воєнного стану, а також положення частини другої статті 29 Дисциплінарного статуту, згідно з якою залишення місця служби без поважних причин не вважається незначним дисциплінарним проступком. Комісія дійшла висновку про необхідність застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з поліції. Твердження позивача про відсутність доказів вчинення дисциплінарного проступку спростовуються матеріалами службового розслідування, копії яких подано до суду. Висновки комісії не є формальними, а ґрунтуються на сукупності наданих доказів. Щодо заяви позивача про ненадання матеріалів службового розслідування, зокрема відеозапису, відповідач зазначає, що таких запитів від позивача не надходило. Лише 01.08.2024 до Управління надійшов адвокатський запит №100 від 26.07.2024 від адвоката Опришко Е.В., яка представляє інтереси ОСОБА_1 .

В матеріалах справи наявна відповідь на відзив, згідно з якою позивач не погоджується з доводами відповідача та підтримує свої позовні вимоги.

Також в матеріалах справи наявні заперечення на відповідь на відзив, згідно з яким відповідач просить відмовити в позові в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Наказом Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві від 05.06.2024 № 102 призначено службове розслідування за відомостями, викладеними в рапорті заступника командира батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 2 підполковника поліції ОСОБА_2 щодо залишення місця несення служби інспектором роти № 2 батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 2 майором поліції ОСОБА_1 , що є грубим порушенням вимог п. 3 ст. 11 розділу 2 наказу № 577 МВС від 07.07.2017.

Під час проведення службового розслідування було встановлено таке: 01.06.2024 близько 12:00 підполковник поліції ОСОБА_2 отримав від заступника начальника Управління полковника поліції Маценка Р.А. вказівку виїхати на об`єкт, що охороняється - «Державна податкова служба України» (далі - ДПС) за адресою: м. Київ, площа Львівська, 8, на якому Управлінням відповідно до умов чинного договору від 01.01.2024 № 1-Д/2024 (копія наказу про укладення договору додається) надаються охоронні послуги, - з метою з`ясування обставин отриманої скарги на дії ОСОБА_1 .

У ході перевірки на об`єкті, що охороняється, у майора поліції ОСОБА_1 , який на той момент ніс службу у форменому одязі з табельною вогнепальною зброєю, ОСОБА_2 було вилучено зброю. Останній, у свою чергу, повідомив чергову частину Управління про факт її вилучення.

З метою з`ясування обставин справи ОСОБА_2 разом із ОСОБА_1 прибули до Відділу поліції на станціях залізничного транспорту Головного управління Національної поліції в м. Києві (далі - ВП на СЗТ ГУНП у м. Києві), де від відповідального по відділу дізналися, що цього ж дня майор поліції ОСОБА_1 , у форменому одязі з табельною вогнепальною зброєю, прибув до слідчого відділу зазначеного підрозділу поліції та без дозволу слідчого забрав свого двоюрідного брата.

ОСОБА_1 , не попередивши свого колегу - молодшого інспектора роти № 2 батальйону «Титан» № 2 сержанта поліції ОСОБА_3 (з яким ніс службу), а також старшого зміни - молодшого інспектора роти № 2 батальйону «Титан» № 2 сержанта поліції ОСОБА_4 , самовільно залишив місце несення служби, чим грубо порушив вимоги п. 3 ст. 11 розділу 2 наказу МВС від 07.07.2017 № 577:

«Поліцейському (працівнику поліції охорони) під час несення служби забороняється самовільно залишати місце несення служби».

Згодом ОСОБА_1 був доставлений до Управління. О 13:30 його табельна зброя була здана до кімнати зберігання зброї з відповідним записом у книзі «Добова відомість особового складу, задіяного на службу по охороні стаціонарних об`єктів, фізичних осіб, супроводженню цінних вантажів та грошових коштів, що перевозяться, а також співробітників, які знаходяться поза службою» (далі - книга) від 20.05.2024 (162 аркуші, прошита та опечатана), інв. № 1936.

Розслідуванням встановлено, що перед заступанням на чергування працівникам поліції проводяться відповідні інструктажі, під час яких доводиться оперативна інформація, надаються настанови та наголошується на безумовному дотриманні вимог наказів МВС України, Департаменту поліції охорони та Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві, що регламентують службову діяльність поліцейських. Про проведення інструктажу здійснюється запис у журналі цільових інструктажів «Реєстрація інструктажів про заходи безпеки при поводженні з вогнепальною зброєю» (далі - журнал) під особистий підпис працівника.

Відповідний запис про проведений ОСОБА_1 інструктаж міститься у журналі від 13.05.2024 (152 аркуші, прошитий та опечатаний), інв. № 1933.

Зібрані матеріали підтверджують, що згідно з « Добовою відомістю особового складу, задіяного на службу...» за червень 2024 року, ОСОБА_1 01.06.2024 перебував на службі. Місце несення служби - ДПС (Державна податкова служба України).

Службовим розслідуванням також встановлено, що ОСОБА_1 своїми діями порушив вимоги посадової інструкції інспектора роти № 2 батальйону «Титан» № 2 (ознайомлений під особистий підпис), а саме:

Відповідає за:

надійну охорону стаціонарних об`єктів;

боєздатність, здоров`я, безпеку членів наряду з охорони стаціонарних об`єктів (своїми діями наразив на небезпеку свого колегу - молодшого інспектора роти № 2 батальйону «Титан» № 2 сержанта поліції ОСОБА_3 , залишивши його одного на тривалий час);

виконання режимних вимог щодо охоронюваних об`єктів.

Зобов`язаний:

суворо дотримуватись законності та дисципліни, проявляти пильність і культуру в роботі;

зміцнювати законність і службову дисципліну серед працівників.

Несе персональну відповідальність за:

стан дисципліни та законності серед особового складу;

дотримання вимог типових інструкцій та нормативних документів, що регламентують службову діяльність.

Після зазначеної події ОСОБА_1 стало зле, у зв`язку з чим він перебував на лікарняному з 03.06.2024 по 18.06.2024.

Заступник командира батальйону «Титан» №2 майор поліції ОСОБА_6 охарактеризував ОСОБА_1 як середнього працівника. При вирішенні службових питань ОСОБА_1 не проявляв ініціативи. Він засвоїв вимоги нормативних документів та наказів, що регламентують діяльність Національної поліції України та поліції охорони, і використовував набуті знання в повсякденній роботі. Допускався до самостійного несення служби, у тому числі в складі спарених нарядів, постійно підвищуючи загальноосвітній та професійний рівень.

Серед колег був комунікабельним, хоча вибірковим у встановленні контактів. Не виявляв зацікавленості до суспільного життя колективу. Накази та розпорядження керівництва виконував неохоче, лише після тривалих пояснень. Фізично розвинений добре, службові заліки та заліки з вогневої підготовки складав на оцінку «добре». Володіє вогнепальною зброєю та спецзасобами, знає правила їх застосування. Зауваження на свою адресу сприймає, проте не завжди робить відповідні висновки.

17.06.2024 Управлінням було направлено запит (лист від 17.06.2024 №1449/43/46/01-2024) на ім`я начальника ВП на СЗТ ГУНП у м. Києві з проханням надати фото- або відеоматеріали, на яких чітко зафіксовано, що 01.06.2024 ОСОБА_1 перебував на території ВП на СЗТ ГУНП у м. Києві за адресою: м. Київ, Вокзальна площа, 1, для об`єктивного підтвердження або спростування зазначеної події.

19.06.2024 до Управління надійшла відповідь (лист від 20.06.2024 №84817) з USB-флеш накопичувачем, що містив відеофайл із камер спостереження - відповідь на вказаний запит.

Вивчивши надані відеоматеріали, встановлено, що дисциплінарне порушення з боку ОСОБА_1 щодо залишення місця несення служби повністю підтверджується.

Із вказаного відеозапису чітко вбачається, що 01.06.2024 об 11 год. 05 хв. ОСОБА_1 заходить до службового приміщення Відділу поліції на станціях залізничного транспорту ГУНП у м. Києві та протягом деякого часу вирішує там власні справи, внаслідок чого був відсутній на місці несення служби.

Відповідно до добової відомості, місцем несення служби ОСОБА_1 01.06.2024 була Державна податкова служба України (ДПС) за адресою: м. Київ, Львівська площа, 8, 04053. Натомість Відділ поліції на станціях залізничного транспорту, де його було зафіксовано на відео, розташований за адресою: м. Київ, Вокзальна площа, 1, що приблизно на 2,5 км далі.

У ході службового розслідування ОСОБА_1 відмовився надавати пояснення, посилаючись на ст. 63 Конституції України, відповідно до якої особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів.

Молодший інспектор роти №2 батальйону «Титан» №2 Управління сержант поліції ОСОБА_4 у своєму письмовому поясненні зазначив, що під час добового чергування 01.06.2024 старшим зміни на об`єкті «Державна податкова служба» йому не було відомо, що ОСОБА_1 покидав пост, оскільки останній про це не повідомляв. Напарник ОСОБА_1 - сержант поліції ОСОБА_3 - також не інформував його про відлучення ОСОБА_1 .

У своєму письмовому поясненні сержант поліції ОСОБА_3 повідомив, що приблизно об 11 год. 00 хв. ОСОБА_1 сказав йому, що вийде на перекур, однак був відсутній приблизно годину. Конкретних пояснень щодо події ОСОБА_3 надати не зміг.

Командир роти №2 батальйону «Титан» №2 Управління лейтенант поліції ОСОБА_8 у письмовому поясненні зазначив, що 06.01.2024 під час телефонної розмови отримав інформацію від заступника командира батальйону підполковника поліції ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 знято з поста несення служби за грубе порушення дисципліни - самовільне залишення місця несення служби. При особистому опитуванні ОСОБА_8 конкретних обставин вказаної події не навів.

Водночас він зазначив, що регулярно проводить інструктажі з підлеглим особовим складом щодо порядку несення служби, правил поведінки під час чергування та в побуті, роз`яснює вимоги наказу МВС від 07.07.2017 №577, та постійно наголошує на їх дотриманні.

За результатами проведення службового розслідування 19.06.2024 року видано наказ №138 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві».

Цим наказом, за вчинення дисциплінарного проступку, що полягає в порушенні службової дисципліни шляхом неналежного виконання вимог підпунктів 1, 2 пункту 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 3 статті 11 розділу 2 наказу МВС від 07.07.2017 №577, а також пунктів 1, 2, 4, 6, 8 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, відповідно до підпункту 7 пункту 3 статті 13, керуючись статтями 11, 12, 13, 19 вказаного Статуту, інспектору роти №2 батальйону «Титан» №2 Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві майору поліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення - звільнення зі служби в поліції.

Наказом Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві від 01.07.2024 №1690/с його звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України - інспектора роти №2 батальйону «Титан» №2 Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві майора поліції ОСОБА_1 - з 01.07.2024 року.

Позивач вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню накази Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві від 19.06.2024 № 138 про притягнення до дисциплінарної відповідальності майора поліції ОСОБА_1 та наказ Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві № 169 о/с від 01.07.2024, відповідно до якого майора поліції ОСОБА_1 , (0026598) - інспектора роти №2 батальйону «Титан» №2 Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), у зв`зку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні відносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580), який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та іншим законодавством.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ч.1 статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Статтею 18 Закону №580-VIII визначено обов`язки поліцейських, зокрема, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (ч.1, 2 статті 19 Закону №580-VIII).

Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VІІІ затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, у тому числі: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень.

Суд наголошує на тому, що проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки, на відміну від іншої служби/професії/особи, служба в поліції вимагає від поліцейського особливої обачності та неухильного виконання вимог Конституції України та Законів, що тісно пов`язується із захистом Держави, її громадян.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (стаття 12 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно зі статтями 14, 15, 19 Дисциплінарного статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків провадиться службове розслідування.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

У висновку за результатами службового розслідування, у том числі, зазначаються: причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року №893, передбачено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 1 Розділу VII Порядку, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування.

Пунктом 7 статті 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Відповідно до частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень як звільнення зі служби в поліції.

Пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону №580 встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що однією з підстав для звільнення зі служби в поліції є реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту.

Суд зазначає, що види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, визначені у статті 13 Дисциплінарного статуту. Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарних проступків (дій, що порушують службову дисципліну). Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі.

Адміністративний суд, в силу вимог ч.3 ст.2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.

Правова оцінка судами правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна полягати насамперед у перевірці, чи прийняте таке рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування до неї дисциплінарного стягнення.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 06 квітня 2023 року у справі № 620/4545/22 та у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 200/11036/20-а.

Суд бере до уваги, що відповідно до наказу Національної поліції України від 23 лютого 2022 року №171 "Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності" особовий склад Головного управління Національної поліції в Київській області переведено на посилений варіант службової діяльності.

Статтею 24 Закону № 580 встановлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року № 1932-XII (далі - Закон №1932-ХІІ) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 1932-XII оборона України базується на готовності та здатності органів державної влади, усіх складових сектору безпеки і оборони України, органів місцевого самоврядування, єдиної системи цивільного захисту, національної економіки до переведення, при необхідності, з мирного на воєнний стан та відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту, а також готовності населення і території держави до оборони.

Частиною 1 та 2 статті 12 Закону № 1932-XII передбачено, що участь в обороні держави разом із Збройними Силами України беруть у межах своїх повноважень інші військові формування, утворені відповідно до законів України, Державна спеціальна служба транспорту, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також відповідні правоохоронні органи.

Діяльність і управління іншими військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, та правоохоронними органами, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні держави, здійснюються згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 12 Розділу IV Закону України "Про національну безпеку України" сектор безпеки і оборони України складається з чотирьох взаємопов`язаних складових: сили безпеки; сили оборони; оборонно-промисловий комплекс; громадяни та громадські об`єднання, які добровільно беруть участь у забезпеченні національної безпеки. Функції та повноваження складових сектору безпеки і оборони визначаються законодавством України.

До складу сектору безпеки і оборони входять: Міністерство оборони України, Збройні Сили України, Державна спеціальна служба транспорту, Міністерство внутрішніх справ України, Національна гвардія України, Національна поліція України, Державна прикордонна служба України, Державна міграційна служба України, Державна служба України з надзвичайних ситуацій, Служба безпеки України, Антитерористичний центр при Службі безпеки України, Служба судової охорони, Управління державної охорони України, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, Апарат Ради національної безпеки і оборони України, розвідувальні органи України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну військово-промислову політику.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 статті 18 Розділу IV Закону України "Про національну безпеку України" Національна поліція України є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує громадську безпеку і порядок, охорону прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидію злочинності, а також надає визначені законом послуги з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

У постановах Верховного Суду України від 29 вересня 2015 року (справа № 21-1288а15) та від 20 жовтня 2015 року (справа № 21-2103а15) зазначено, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (національної поліції) за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

У статті 64 Закону України "Про Національну поліцію" наведено текст присяги працівника поліції: "усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Отже, в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення присяги. У зв`язку з чим, складаючи присягу, працівник поліції покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Під порушенням присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Застосування дисциплінарного стягненні у виді звільнення з органів внутрішніх справ є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує доведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Аналогічний правовий висновок зазначено у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2018 року у справі № 824/227/17-а.

Виходячи з положень Наказу Національної поліції України від 23 лютого 2022 року №171 "Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності" та статті 24 Закону № 580-VIII, всі поліцейські з 24 лютого 2022 року зобов`язані були знаходитися за місцем дислокації підрозділу, в якому проходять службу, та виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки, в тому числі, і завдання щодо захисту, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан.

Судом встановлено, що Наказом Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві від 05.06.2024 № 102 призначено службове розслідування за відомостями, викладеними в рапорті заступника командира батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 2 підполковника поліції ОСОБА_2 щодо залишення місця несення служби інспектором роти № 2 батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 2 майором поліції ОСОБА_1 , що є грубим порушенням вимог п. 3 ст. 11 розділу 2 наказу № 577 МВС від 07.07.2017.

За результатами службового розслідування 19.06.2024 видано наказ №138, яким за порушення службової дисципліни інспектора роти №2 батальйону «Титан» №2 Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві майора поліції ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності - звільнення зі служби.

Наказом Управління від 01.07.2024 №1690/с його звільнено з поліції на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з реалізацією зазначеного дисциплінарного стягнення, з приводу чого суд зазначає наступне.

Так, позивач ставить під сумнів допустимість відеозапису з камер відеоспостереження, встановлених у приміщенні Відділу поліції на станціях залізничного транспорту ГУНП у м. Києві (далі - Відділ), наданого як доказ у справі. У своїх запереченнях позивач наводить низку припущень, які, на його думку, свідчать про неналежність цього доказу, а саме:

Відео зняте у приміщенні без будь-яких ідентифікаційних ознак установи, зокрема - без таблички з назвою.

Відеозапис є «неповним, нечітким, не оформленим відповідно до вимог закону», а також порушено порядок його витребування і надання.

Висловлюється припущення про можливий монтаж відеозапису, який, на думку Позивача, може бути підтверджений шляхом проведення фоноскопічної експертизи (дослідження аудіодоріжки), без якої відеозапис, на його думку, не може вважатися допустимим доказом.

Крім того, позивач зазначає: «Надалі особа заглядає в двері, що можна припустити реєстрацію свою в журналі відвідувачів. Але ж витягу з журналу в матеріалах службового розслідування немає».

Водночас слід зауважити, що відео дійсно зняте в холі адміністративної будівлі Відділу поліції на станціях залізничного транспорту. Відповідно до загальновідомої практики, табличка з назвою установи розміщується при вході в будівлю, а не всередині приміщення (в тому числі у холі). Відтак, посилання позивача на відсутність таблички як підставу для сумніву у справжності відео - є необґрунтованим. Факт того, що відеозапис зроблено саме в зазначеному приміщенні, підтверджено листом Начальника Відділу від 20.06.2024 №84817, який міститься в матеріалах справи. У ньому, зокрема, зазначено:

«На виконання вимог листа від 17.06.2024 №1449/43/46/01-2024 відеозапис з камери спостереження, яка перебуває в холі адміністративної будівлі Відділу, для можливості ідентифікації особи ОСОБА_1 , надано в електронному вигляді на флеш-носії».

Так, зазначене приміщення розташоване за адресою: м. Київ, пл. Вокзальна, 1, що також підтверджено на бланку офіційного листа.

Водночас, місцем несення служби ОСОБА_1 згідно з Добовою відомістю є ДПС України за адресою: м. Київ, Львівська площа, 8. Відстань між цими об`єктами становить близько 2,5 км, що підтверджує факт можливості пересування особи.

Щодо зауваження позивача про відсутність запису в журналі відвідувачів, суд вважає за необхідне зазначити, що на відео особа лише заглядає в приміщення, не вчиняючи дій з пред`явлення документів або реєстрації, тому обґрунтовано відсутній запис у журналі.

Щодо доводів про технічні характеристики відеозапису, зокрема, його нечіткість, неповноту, або можливий монтаж, зазначаємо, що ці твердження мають виключно припущувальний характер, адже комісія, яка проводила службове розслідування, на підставі наданого відео встановила дату, час, місце та особу, що на ньому зафіксована. Відтак, суд відхиляє вказані доводи позивача.

Окремо слід звернути увагу суду, що ні позивач, ні його представник у своїх заявах жодного разу не заперечили, що на відеозаписі зафіксована саме особа - ОСОБА_1 . Також не спростовується факт його перебування 01.06.2024 поза місцем несення служби.

Крім того позивач зазначає, що його представник звертався до начальника ВП на СЗТ ГУНП із адвокатським запитом про надання оригіналу відеозапису від 01.06.2024 для проведення експертизи з метою перевірки особи на відео та цілісності фонограми. У відповідь йому повідомили про відсутність копій відеозаписів. На підставі цього представник позивача стверджує, що перевірити доводи відповідача неможливо, а тому поданий відеозапис не може бути визнаний належним доказом.

Суд зазначає, що відсутність відеозапису у ВП на СЗТ ГУНП за строками зберігання не є перешкодою для проведення експертизи саме того відео, яке було надане відповідачу.

Відповідно до ч. 6 ст. 68 КАС України, експерт має право проводити огляд місця зйомки та технічного носія (його копії), тому твердження представника позивача ґрунтуються виключно на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 скористався правом, передбаченим ст. 63 Конституції України, і відмовився давати пояснення проти себе, однак це не спростовує факти дисциплінарних порушень. Так, представник позивача посилається на показання сержантів поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які не підтвердили факт відлучення ОСОБА_1 до ВП на СЗТ ГУНП. Водночас ОСОБА_3 зазначив, що о 10:30 01.06.2024 той відійшов «на перекур» і був відсутній приблизно годину. На підставі цього представник позивача стверджує, що відсутні докази порушення.

Суд наголошує, що сам факт залишення поста о 10:30 зафіксований відповідачем. Хоча колеги не знали, куди саме він відлучився, з відеозапису вбачається, що об 11:06 ОСОБА_1 перебував у холі адміністративної будівлі ВП на СЗТ ГУНП за адресою: пл. Вокзальна, 1, м. Київ.

Водночас суд наголошує, що службове розслідування проведено відповідно до вимог Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», Закону України «Про Національну поліцію», а також Порядку, затвердженого наказом МВС №893.

Оскаржуваний наказ видано з дотриманням усіх процедур, а позивач не вжив необхідних заходів для недопущення порушення дисципліни, що й стало підставою для дисциплінарної відповідальності.

Щодо обраного виду дисциплінарного стягнення слід зазначити, що згідно Постанови від 14.03.2024 № 120/7551/22, Верховний Суд зазначив:

« 52. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених у статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, враховує, що Верховний Суд сформував правові висновки щодо застосування положень статті 29 Дисциплінарного статуту, якою урегульовано особливості застосування дисциплінарних стягнень у період дії воєнного стану. У постанові від 23.11.2023 у справі № 420/14443/22, з урахуванням усталеної практики, Верховний Суд вказав, що обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень (постанови Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 806/647/15, від 21.01.2021 у справі № 826/4681/18, від 28.10.2021 у справі № 520/1578/2020, від 09.02.2022 у справі № 160/12290/20 та ін.).

Проаналізувавши зміст статті 29 Дисциплінарного статуту у постанові від 23.11.2023 у справі № 420/14443/22, Верховний Суд виснував, що вказаною нормою встановлено правило, відповідно до якого за вчинення поліцейським кожного наступного дисциплінарного проступку неможливо застосувати таке саме або менш суворе дисциплінарне стягнення, якщо це прямо не передбачено цією нормою. Іншими словами, згадана норма визначає, що дисциплінарне стягнення накладається в порядку зростання, а не застосовується послідовно.

У цій же постанові Верховний Суд підсумував, що повноваження керівника щодо обрання одного з видів дисциплінарного стягнення у період дії воєнного стану залишаються дискреційними, але з урахуванням особливостей його застосування, визначених у статті 29 Дисциплінарного статуту, зокрема, з дотриманням порядку зростання.

55. Вказані висновки підтримані Верховним Судом і у постанові від 29.02.2024 у справі № 260/5566/22».

Відтак, проаналізувавши наведене з огляду на встановлені обставини в справі, суд відхиляє доводи позивача щодо відсутності доказів вчинення ним дисциплінарного проступку та порушення присяги.

Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 по справі №815/4463/17 сформована правова позиція щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Суд зазначає, що під вчинками, що дискредитують звання працівника Національно поліції України та власне органи національної поліції, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ.

З огляду на вказане, з точки зору стороннього розсудливого спостерігача, порушення позивачем цих приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції, і відповідальність за це несе держава.

Зазначене безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства.

За наведених обставин суд вважає правильними висновки службового розслідування, які був сформований у межах компетенції та з врахуванням реального військового стану в Державі. Вина позивача у порушенні службової дисципліни та присяги доведена належними та допустимими доказами, тому суд вважає, що спірні накази є правомірними та обґрунтованими, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є співмірним до вчиненого проступку. За таких обставин, відсутні правові підстави для визнання протиправними та скасування наказів відповідача, тому позов задоволенню не підлягає.

Крім того, щодо посилання позивача на порушення процедури проведення службового розслідування, то за практикою, що склалася, порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акту можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акту (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже саме по собі порушення процедури прийняття акту не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акту, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акту робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акту, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акту адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення".

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі №813/1790/18.

На переконання суду, з урахуванням встановлених обставин, повне дотримання відповідачем процедури проведення службового розслідування не могло вплинути на суть прийнятого суб`єктом владних повноважень оскаржуваного рішення.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправними та скасування спірних наказів, з огляду на підтвердження факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку, несумісного з подальшим проходженням служби в Управлінні поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві.

Вимоги позивача щодо поновлення його на службі в поліції у спеціальному званні, не можуть бути задоволені, оскільки є похідними від перших вимог, у задоволенні яких судом відмовлено.

Стосовно інших посилань сторін, то суд зазначає, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає. У зв`язку з відмовою у позові судові витрати відсутні.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, cуд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.