Справа № 640/2707/19
Суддя: В.І. Бевза
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. ПолтаваСправа № 640/2707/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бевзи В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Транссервіс" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

Стислий зміст позовних вимог.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Транссервіс", звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовною заявою до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправною та скасування податкової вимоги Головного управління ДФС у м. Києві від 21.01.2019 №37824-17, а саме просить скасувати пункт 2 цієї податкової вимоги в частині податкового боргу зі сплати земельного податку з юридичних осіб у сумі 72496,19 грн.

Підставою для звернення до суду позивач зазначає порушення своїх прав у сфері публічно-правових відносин рішенням щодо протиправного збільшення грошових зобов`язань із земельного податку з юридичних осіб, оскільки грошові зобов`язання не перераховані до бюджету внаслідок невиконання банком своїх зобов`язань перед платником податку.

В обґрунтування позовних вимог зазначені доводи, що платник податку не може нести відповідальність за дії банку, обов`язок щодо своєчасного перерахування грошових зобов`язань із земельного податку з юридичних осіб позивач виконав вчасно, оскільки банком, обслуговуючим позивача, прийняті платіжні доручення на сплату всієї суми податку у строки, визначені Податковим кодексом України (далі ПК України), то відсутні підстави для вимоги про сплату сум податку, не зарахованого до бюджету саме з вини банку.

Стислий зміст заперечень відповідача.

У наданому відзиві до суду на позовну заяву з додатками представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог, наголошував, що платником податків не виконаний обов`язок зі сплати узгодженої суми грошового зобов`язання із земельного податку з юридичних осіб, внаслідок чого позивач направлена оспорювана податкова вимога; чинне податкове законодавство не звільняє платника податків від обов`язку сплатити суму основного зобов`язання або податкового боргу, а лише звільняє від відповідальності за порушення строків зарахування чи не зарахування такого грошового зобов`язання або податкового боргу до бюджетів (державних цільових фондів), що виникло з вини банку.

Заяви, клопотання учасників справи.

Позивачем у справі не подані заяви чи клопотання.

Відповідачем у змісті відзиву на позов міститься клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

Відповідачем надані докази на виконання ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідачем також подана заява про закриття провадження у справі на підставі пункту 8 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки згідно із відомостями ІКС Податковий блок, датою відкликання податкової вимоги від 21.01.2019 № 37824-17 є 22.04.2021 внаслідок погашення податкового боргу, податкова вимога від 21.01.2019 №37824-17 відкликана чи є такою, що втратила юридичну силу, відповідно до норм Податкового кодексу України, що свідчить про відсутність у справі предмету позову.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.03.2019 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження в справі.

На виконання приписів Закону України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ" від 16 липня 2024 року № 3863-IX та наказу Державної судової адміністрації України "Про затвердження Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва" від 16 вересня 2024 року № 399, а також згідно розміщеного на сайті "Судова влада України" Переліку справ Окружного адміністративного суду міста Києва, що підлягають передачі Полтавському окружному адміністративному суду (додаток 3 до пункту 19 Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом м. Києва) ця адміністративна справа передана на розгляд та вирішення Полтавському окружному адміністративному суду.

Справа №640/2707/19 надійшла до Полтавського окружного адміністративного суду від Окружного адміністративного суду міста Києва для розгляду 28.02.2025, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі та за результатами автоматизованого розподілу справи між суддями передана до провадження судді Бевзі В.І.

Полтавським окружним адміністративним судом від 05.03.2025 прийнята позовна заява до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); розгляд справи розпочатий спочатку; встановлені нові процесуальні строки сторонам для подання заяв по суті спору та наданні доказів у справі; здійснена заміна позивача у справі №640/2707/19 Головного управління ДФС України у м. Києві (ідентифікаційний код 39439980) на його правонаступника - Головне управління ДПС України у м. Києві (ідентифікаційний код 44116011, вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04655).

Полтавським окружним адміністративним судом від 19.05.2025 заяву Головного управління ДПС України у м. Києві від 10.04.2025 про закриття провадження у справі на підставі пункту 8 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України залишена без задоволення.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши заяви по суті справи та наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

ТОВ «Транспортна компанія «ТРАНССЕРВІС» подана до ДПІ у Голосіївському районі м. Києва податкова декларація з плати за землю, в якій позивач самостійно задекларував річну суму земельного податку в розмірі 436 005, 68 грн., з місячними сплатами у розмірі 36 333,81 грн.

Відповідно до Договору банківського рахунку №182316 від 14.12.2011 укладеного між ТОВ «Транспортна компанія «ТРАНССЕРВІС» та ПАТ «ВТБ БАНК», банк відкрив товариству, розрахунковий рахунок №316, через який здійснювалося розрахунково-касове обслуговування товариства.

Відповідно до виписок по рахунку № 316 (валюта 940/UAH), який ТОВ «Транспортна компанія «ТРАНССЕРВІС» мало в ПАТ «ВТБ БАНК» в період з 14 по 16 листопада 2018 на цьому рахунку знаходилась сума 235 915,70 грн.

15 листопада 2018 року, ТОВ «Транспортна компанія «ТРАН- СЕРВІС» сформувало та направило банку для проведення платежу 5 платіжних доручень, зокрема, платіжне доручення №5614 від 15.11.2018 року - щодо сплати земельного податку за жовтень-листопад 2018 року на суму 72 668,00 грн.

ПАТ «ВТБ БАНК» не виконало платіжні доручення від 15.11.2018.

Головне управління ДФС у м. Києві листом від 30.11.2018 повідомило позивача, що згідно з пунктом 129.7 ст. 129 ПК України, не вважається порушення строку перерахування податків, зборів, платежів з вини банку порушення, вчинене внаслідок регулювання Національним банком України економічних нормативів такого банку, що призводить до нестачі вільного залишку коштів на такому кореспондентському рахунку. Якщо у майбутньому банк або його правонаступники відновлять платоспроможність, відлік строку зарахування податків, зборів та інших платежів розпочинається з моменту такого відновлення.

27.11.2018 Національний банк України визнав АТ «ВТБ БАНК» неплатоспроможним, 08.12.2018 Національний банк України прийняв рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «ВТБ БАНК».

21.09.2019 Головним управлінням ДФС у м. Києві до ТОВ «Транспортна компанія «ТРАНССЕРВІС» направлена податкова вимога №37824-17 від 21.01.2019 щодо сплати податкового боргу, в а саме в частині оспорюваної суми: згідно з пункту 2 вимоги - 72 496,19 грн. - земельний податок з юридичних осіб, одночасно відповідачем прийняте рішення № 37824-17 про опис майна ТОВ «Транспортна компанія «ТРАНССЕРВІС» у податкову заставу.

Відповідачем надані суду відомості ІКС «Податковий блок», із датою відкликання податкової вимоги від 21.01.2019 № 37824-17 -є 22.04.2021, внаслідок погашення податкового боргу 22.04.2021.

Вважаючи, що відповідачем прийнята протиправна податкова вимога, позивач звернувся до суду з цим позовом до даного відповідача.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 67 Конституції України проголошує, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно з пунктами 36.1, 36.5 статті 36 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 38.1 статті 38 ПК України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Вимоги для підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК. Згідно з пунктом 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас п. 49.2 ст. 49 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний за кожний встановлений ПК України звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог ПК України подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Пунктом 56.11 статті 56 ПК України визначено, що не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Пунктом 129.6 статті 129 ПК України передбачено, що за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Пунктом 286.2 статті 286 ПК України визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (пункт 287.3 статті 287 ПК України).

За правилами статті 22 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 2346-III), ініціювання переказу здійснюється, зокрема, за платіжним дорученням. Під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника. Банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту.

За правилами статті 30 Закону № 2346-III переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Суд зазначає, що правовідносинам (предмету та підставам, що виникають у подібних (релевантних) обставинах) Верховний Суд неодноразово вже надавав свою оцінку у численних постановах.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі №804/4602/16, звільнення платника від відповідальності за порушення строків погашення податкового зобов`язання не свідчить про звільнення від обов`язку виконати податкове (грошове) зобов`язання (тотожні правові позиції ухвалені Верховним Судом у справах 20 серпня № 820/5871/16, №1840/3551/18, № 826/6809/18)

Наведені норми законодавства свідчать про те, що належним виконанням податкового зобов`язання шляхом ініціювання платником переказу є надходження коштів від платника на відповідний казначейський рахунок, тобто до відповідного бюджету чи фонду.

З огляду на те, що оспорювана позивачем податкова вимога не є формою чи видом притягнення платника до відповідальності (не є за своєю суттю фінансовою санкцією у вигляді штрафу та/або пені), а свідчить про необхідність погашення суми недоїмки (податкового боргу), відтак немає підстав і для визнання її протиправною та скасування, оскільки єдиний внесок на момент прийняття контролюючим органом цієї вимоги належно сплачений не був.

Крім того, саме у платника, а не у відповідного контролюючого органу, існували договірні відносини із банком, цей банк в даному випадку надавав платнику відповідні банківські послуги, як контрагент за господарським договором про банківське обслуговування.

Позивач вільний у виборі відповідного контрагента (банку) для здійснення зберігання та переказів його коштів, тому невиконання своїх обов`язків банком-контрагентом відноситься до комерційних ризиків позивача, і не може бути перекладено на державу, щодо виконання платником податку свого обов`язку.

Враховуючи викладене, відсутні правові підстави для визнання протиправною та скасування оспорюваної податкової вимоги від 21.01.2019 №37824-17 про сплату боргу (недоїмки) в частині земельного податку.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 9 КАС України).

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимог и та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції». Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Відповідач у справі, як суб`єкт владних повноважень, виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування наявності в діях позивача ознак неправомірності, а відтак і правомірності вчинених ним дій та прийнятої податкової вимоги.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Таки чином, в контексті обставин даної справи судом надана оцінка та відповідь на всі доводи позивача та відповідача, які можуть вплинути на правильне вирішення спору.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні, внаслідок відмови у позові.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ «ТРАНССЕРВІС» (03026, м. Київ, Голосіївський р-н вул. Пирогівський Шлях, буд. 154, ) до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП: 44116011) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду;

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В.І. Бевза