Справа № 620/12704/24
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Файдюка В.В.

суддів: Епель О.В.,

Мєзєнцева Є.І.,

При секретарі: Масловській К.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач, ГУ ПФ в Чернігівській області) про:

- визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не нарахування та не виплаті ОСОБА_1 пенсії без обмеження максимальним розміром з 01.04.2024;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити з 01.04.2024 перерахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії без обмеження її максимального розміру з урахуванням суми індексації пенсії, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168, з урахуванням підвищення до пенсії відповідно до рішення суду у справі №620/4660/23, з урахуванням підвищення інвалідам війни, з урахуванням додаткової пенсії інвалідам війни 2 групи.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, які полягають у відмові провести з 01.04.2024 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , без обмеження максимальним розміром.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести з 01.04.2024 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішенням Конституційного Суду України від 20.03.2024 №2-р(ІІ)/2024 визнано неконституційним положення статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» в частині, що поширюють свою дію на Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», то відповідач безпідставно обмежив пенсію позивача максимальним розміром з 01.04.2024.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд зазначив, що спірні складові пенсії нараховуються та виплачуються позивачу, відповідач ще не ухвалював рішення про перерахунок пенсії позивача, а відтак ця частина позовних вимог є такою, що спрямована на майбутнє, у той час як захисту підлягають лише порушені права.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Свою позицію обґрунтовує тим, що пенсія нараховується та виплачується позивачу у відповідності до вимог чинного законодавства, а соціально-економічні права можуть змінюватися державою з метою усунення загроз економічній безпеці.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що оскільки рішенням Конституційного Суду України від 20.03.2024 №2-р(ІІ)/2024 визнано неконституційним положення статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» в частині, що поширюють свою дію на Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а пенсія позивачу призначена до 01.10.2011, то обмеження її максимальним розміром здійснювалася відповідачем з 01.04.2024 протиправно.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, то судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку його законності та обґрунтованості у межах доводів та вимог апеляційної скарги ГУ ПФ в Чернігівській області.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи та учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році (категорія 1), що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями посвідчень серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 .

Крім того, ОСОБА_1 перебуває на обліку у ГУ ПФ в Чернігівській області та отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи від захворювання, пов`язаного з виконання обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, розмір якої обчислено відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Матеріали справи свідчать, що 01.03.2024 ОСОБА_1 було проведено перерахунок пенсії, за наслідками якого її розмір визначено в сумі 24 675,75 грн, однак обмежено її виплату максимальним розміром 23 610,00 грн.

За наслідками розгляду звернення позивача щодо припинення виплати пенсії з обмеженням максимального розміру відповідач листом від 05.09.2024 №12964/11715/К-02/8-2500/24 повідомив, що розмір пенсії останнього з 01.03.2024 обчислений з урахуванням вимог чинного законодавства, а підстави для її виплати без обмеження максимальним розміром відсутні.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів враховує таке.

Із змісту статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон про заходи реформування пенсійної системи), який набрав чинності 01.10.2011 (у редакції, чинній на час здійснення перерахунку пенсії позивача), максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Аналогічні норми закріплені у ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон; у редакції чинній на момент перерахунку пенсії позивача), за якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Разом з тим, як правильно підкреслив суд першої інстанції, рішенням Конституційного Суду України від 20.03.2024 №2-р(ІІ)/2024 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), припис статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами. Цим актом суду конституційної юрисдикції також вирішено, що наведені нормативні приписи втрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Вирішуючи питання щодо початку дії вказаного рішення Конституційного Суду України в аналогічних за змістом правовідносинах, Верховний Суд у постанові від 04.07.2024 у справі №580/7744/23 прийшов до висновку, що правова позиція Конституційного Суду України щодо неконституційності приписів статті 2 Закону про реформування пенсійної системи із змінами, що поширює свою дію на Закон із змінами, та першого речення ч. 3 ст. 67 Закону із змінами має пряму дію у часі і може бути застосована до правовідносин, що виникли або принаймні тривали після ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення, тобто з 21.03.2024.

При цьому у згаданій постанові Верховний Суд також підкреслив, що, враховуючи висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні №2-р(II)/2024, з 21.03.2024 правові підстави обмежувати пенсію позивача максимальним розміром (десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність) у відповідача відсутні.

Водночас, як свідчать матеріали справи, здійснивши перерахунок пенсії позивача з 01.03.2024 та встановивши обмеження її до виплати максимальним розміром, відповідач продовжував виплачувати таку й після визнання неконституційними відповідних положень законів України, не зважаючи на звернення пенсіонера із заявою про припинення вчинення таких дій.

За таких обставин та правового регулювання спірних правовідносин, колегія суддів з урахуванням ч. 5 ст. 242 КАС України приходить до висновку, що у спірному випадку дії ГУ ПФ в Чернігівській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2024 максимальним розміром, є протиправними, а відтак позовні вимоги у відповідній частині - обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Будь-яких доводів, які б спростували указані висновки суду першої інстанції, відповідачем в апеляційній скарзі не наведено.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263, п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повне рішення виготовлено 20 травня 2025 року.

Суддя-доповідач В.В. Файдюк

Судді О.В. Епель

Є.І. Мєзєнцев