Справа № 420/6601/25
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6601/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складу головуючої судді Скупінської О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 05.03.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 27.01.2025р. №10;

2. Зобов`язати Відповідача 2 зарахувати до страхового стажу роботи Позивача з 06.07.1993р. по 16.12.1994р. та з 28.09.1996р. по 12.08.2003р.

3. Зобов`язати Відповідача 2 призначити та виплачувати Позивачу пенсію з моменту досягнення пенсійного віку, а саме з 10.12.2024р. довічно.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що з 01.09.1980р. по 01.03.1984р. навчався в Запорізькому гідроенергетичному технікумі МЕ і Ел. СРСР та отримав кваліфікацію «технік-механік» (диплом НОМЕР_1 ). 14.04.1983р. Сургуттрансгідромеханізація» Об`єднання гідромеханізація «Главморрічбуд» (робота в місцевості прирівняної к районам Крайньої Півночі) прийнятий слюсарем 3 розряду по дільниці №9 для проходження виробничої практики. 14.07.1983р. звільнений у зв`язку із закінченням виробничої практики. 28.11.1983р. прийнятий дублером майстра на період проходження переддипломної виробничої практики до ЗУМР «Дистрострол». 04.01.1984р. звільнений у зв`язку із закінченням виробничої практики. 16.07.1986р. Одеський завод будівельно-оздоблювальних машин прийнятий в МСЦ-2 учнем слюсаря свердувальника. 01.11.1986р. присвоєна професія слюсаря свердлувальника 1 розряду. 09.03.1987р. переведений зміним майстром на 1-шу дільницю МСЦ №2. 01.096.1988р. у зв`язку із введенням нових умов оплати праці переведений у тому же цеху на посаду майстра І групи ділянки №1. 21.6.1989р. призначений виконуючим обов`язки старшого майстра І групи ділянки №1 в тому же цеху. 04.03.1991р. переведений у той же цех на посаду майстра. 30.06.1993р. звільнений за власним бажанням. 06.07.1993р. будівельно-комерційна фірма «БАСТ» прийнятий на посаду монтажника. 16.12.1994р. звільнений за власним бажанням. 16.12.1994р. СП «Конар-ЛТД» зарахований на посаду слюсаря. 15.12.1995р. у зв`язку із ліквідацією СП «Конар-ЛТД» створено МПП «Палісандр». 24.09.1996р. звільнений за власним бажанням. 28.09.1996р. військова частина НОМЕР_2 прийнятий на посаду слюсаря-ремонтника. 12.08.2003р. звільнений за власним бажанням. 07.09.2009р. ФОП ОСОБА_2 прийнятий покрівельником за трудовим договором. 30.09.2009р. звільнений за власним бажанням. 01.10.2009р. ФОП ОСОБА_3 прийнятий покрівельником за трудовим договором. 31.10.2009р. звільнений за власним бажанням. 10.02.2011р. філіал «Інфокс водоканал» міськканалізація прийнятий слюсарем аварійно-відновлювальних робіт 3го розряду на ділянку АВР МДП «Південь». 01.01.2012р. присвоєно 4 розряд слюсаря АВР МДП. 01.06.20104р. переведений слюсарем АВР 4 розряду дільниці АВР Міськканалізації Департаменту водовідведення. 07.03.2016р. переведено на посаду слюсаря АВР 5 розряду дільниці АВР Міськканалізації Департаменту водовідведення. Вказані відомості відображені у трудовій книжці НОМЕР_3 . Окрім цього Позивач з 02.05.1984р. по 11.05.1986р. проходив військову службу, що підтверджується військовим квитком НОМЕР_4 та довідкою №13996 від 18.12.2024р. У зв`язку із досягненням 60-річного віку 20.01.2025р. Позивач звернувся до Відповідача 2 з заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням Відповідача 1 від 27.01.2025р. №10 відмовлено у призначені пенсії. Підставою для відмови стало відсутність необхідного страхового стажу. Так до стажу роботи не зараховано періоди роботи: - З 06.07.1993р. по 16.12.1994р., оскільки записи завірені печаткою не придатною для сприйняття змісту; - З 28.09.1996р. по 12.08.2003р., оскільки має місце виправлення в даті наказу про прийняття на роботу, не завірене належним чином. Крім того відсутні дані про сплату страхових внесків в Реєстрі. Згідно оскаржуваного рішення страховий стаж становить 28 років 2 місяці 3 дні. Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 27.01.2025р. №10 незаконним, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

07.03.2025 ухвалою судді прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

21.03.2025 від представника відповідача ГУ ПФУ в Одеській області надійшов відзив (вх. №ЕС/26207/25), в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування відзиву зазначили, що 27.01.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на підставі заяви та наданих документів було винесено Рішення №10 про відмову в призначенні пенсії за віком згідно Закону №1058-IV. До страхового стажу згідно наданих документів не враховано періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 :

з 06.07.1993 по 16.12.1994, оскільки записи завірені печаткою, непридатною для сприйняття змісту;

з 28.09.1996 по 12.08.2003, оскільки має місце виправлення в даті наказу про прийняття на роботу, не завірене належним чином. Крім того відсутні дані про сплату страхових внесків в Реєстрі. Страховий стаж Позивача на момент подання заяви про призначення пенсії становив 28 років 2 місяці 3 дні. На оспорюваному записі є ознаки завірення відтиском печатки, але жодної інформації, що містяться на ній, дослідити неможливо. В зв`язку з цим, у Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області була відсутня можливість встановити правильність/легітимність вищезазначених записів. Відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, формуються на підставі звітів, поданих страхувальником, та згідно інформації про сплату страхових внесків. Умовою підтвердження стану сплати страхових внесків страхувальниками є зданий розрахунок суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті та сплачено внески в повному обсязі по всім карткам особового рахунку страхувальника. Позначка про сплату внесків визначається та проставляється в облікову картку застрахованих осіб. З урахуванням наведеного, в страховий стаж позивача зараховані лише ті періоди, за які сплачено страхові внески, для врахування оспорюваного періоду підстави відсутні.

26.03.2025 від представника відповідача ГУ ПФУ в Кіровоградській області надійшов відзив (вх. №ЕС/28023/25), в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що 20.01.2025 позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області. 27.01.2025 за принципом екстериторіальності Головним управління розглянуто заяву та додані до неї документи та прийнято рішення № 10 про відмову у призначенні пенсії. Вік позивача становить 60 років. Страховий стаж - 28 років 2 місяці 3 дні. До страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки (серія НОМЕР_5 ): з 06.07.1993 по 16.12.1994, оскільки записи завірені печаткою не придатною для сприйняття змісту; з 28.09.1996 по 12.08.2003, оскільки має місце виправлення в даті наказу про прийняття на роботу, не завірене належним чином. Крім того відсутні дані про сплату страхових внесків в Реєстрі. Отже, право на призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону № 1058 позивач матиме після досягнення 63-річного віку, з 11.12.2027.

Разом з вказаним відзивом, було надано на виконання ухвали суду від 07.03.2025 витребувані матеріали пенсійної справи.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), вивчивши зміст позовної заяви, письмових пояснень, клопотань, заяв по справі, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 , досягнувши 60-річного віку, 20.01.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії.

При дослідження копії трудової книжки НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 заповнену 14.07.1983, в якій встановлені наступні записи про трудову діяльність:

- з 14.04.1983 по 14.07.1983 працював на посаді слюсаря 3 розряду для проходження виробничої практики (наказ №40-Л від 14.07.1983 наказ №75-Л від 13.07.1983);

- з 28.11.1983 по 04.01.1984 прийнятий дублером майстра на період проходження переддипломної практики (наказ №73-к від 28.11.1983 наказ №1-к від 03.01.1984);

- з 16.07.1986 прийнятий на Одеський завод будівельно-оздоблювальних машин прийнятий в МСЦ-2 учнем слюсаря свердлувальника (наказ №165 від 14.07.1986);

- з 01.11.1986 присвоєна професія слюсаря свердлувальника 1 розряду (наказ №576з від 31.10.1986);

- з 09.03.1987 переведений змінним майстром на 1-шу дільницю МСЦ №2 (наказ №80к від 19.03.1987);

- з 01.06.1988 у зв`язку із введенням нових умов оплати праці переведений у тому же цеху на посаду майстра І групи ділянки №1 (наказ №180з від 29.04.1988);

- з 21.06.198 призначений виконуючим обов`язки старшого майстра І групи ділянки №1 в тому же цеху (наказ №307к від 20.06.1989);

- з 04.03.1991 переведений у той же цех на посаду майстра (наказ №83к від 04.03.1991);

- з 30.06.1993 звільнений за власним бажанням (наказ №154к від 28.06.1993);

- з 06.07.1993- 16.12.1994 будівельно-комерційна фірма «БАСТ» прийнятий на посаду монтажника (наказ №15-к від 06.07.1993);

- з 16.12.1994 СП «Конар-ЛТД» зарахований на посаду слюсаря;

- з 15.12.1995 у зв`язку із ліквідацією СП «Конар-ЛТД» створено МПП «Палісандр»; (наказ №8 від 15.12.1995);

- з 24.09.1996 звільнений за власним бажанням (наказ №8 від 24.05.1996);

- з 28.09.1996 - 12.08.2003 військова частина НОМЕР_2 прийнятий на посаду слюсаря-ремонтника (наказ командира В/Ч НОМЕР_2 №173 від 28.09.1996 наказ командира в/ч НОМЕР_2 від 12.08.2003);

- з 07.09.2009 - 30.09.2009 ФОП ОСОБА_2 прийнятий покрівельником за трудовим договором (Трудовий договір 2 зар. 07.09.2009);

- з 01.10.2009 - 31.10.2009 ФОП ОСОБА_3 прийнятий покрівельником за трудовим договором (Трудовий договір 9 зарах. 01.10.2009);

- з 01.03.2010 ФОП ОСОБА_2 прийнятий покрівельником за трудовим договором (запис зроблено помилково);

- з 10.02.2011 філіал «Інфокс водоканал» міськканалізація прийнятий слюсарем аварійно-відновлювальних робіт 3го розряду на ділянку АВР МДП «Південь» (наказ №37-к від 09.02.2011);

- з 01.01.2012 присвоєно 4 розряд слюсаря АВР МДП (наказ №12-к від 05.01.2012);

- з 01.06.2014 переведений слюсарем АВР 4 розряду дільниці АВР Міськканалізації Департаменту водовідведення (наказ №2089к-н від 30.05.2014);

- з 07.03.2016 переведено на посаду слюсаря АВР 5 розряду дільниці АВР Міськканалізації Департаменту водовідведення (наказ №63к-н від 04.03.2016).

27.01.2025 Головне управління ПФУ в Кіровоградській області прийняли рішення №10 про відмову в призначення пенсі. Страховий стаж особи становить 28 років 2 місяці 3 дні. За результатом розгляду документів, до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки (серія НОМЕР_5 ):

- з 06.07.1993 по 16.12.1994, оскільки записи завірені печаткою не придатною для сприйняття змісту;

- з 28.09.1996 по 12.08.2003, оскільки має місце виправлення в даті наказу про прийняття на роботу, не завірене належним чином. Крім того відсутні дані про сплату страхових внесків в Реєстрі. Для зарахування вищевказаних періодів до страхового стажу необхідно надати підтверджуючі довідки, видані за місцем роботи (правонаступником, архівним відділом) на підставі первинних документів.

Не погоджуючись із рішення ГУ ПФУ В Кіровоградській області №10 від 27.01.2025, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (надалі по тексту також Закон №1058-IV).

Статтею 1 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №1058-ІV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно вимог частини 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

В силу правового регулювання положень частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Повертаючись до фактичних обставин справи, встановлених вище по тексту судового рішення, ОСОБА_1 , досягнувши 60-річного віку, 20.01.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою, в якій просив призначити пенсію за віком до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за №1058-IV.

Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, розглянувши заяву та додані документи ОСОБА_1 від 20.01.2025 про призначення пенсії за віком, прийняло рішення за №10 від 27.01.2025 про відмову у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу.

В силу правового регулювання положень частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Страховий стаж позивача становить 28 років 2 місяці 3 дні.

Спірним рішенням відповідачем-1 не зараховано до страхового стажу позивача періоди трудової діяльності з 06.07.1993 по 16.12.1994, оскільки записи завірені печаткою не придатною для сприйняття змісту, а також з 28.09.1996 по 12.08.2003, оскільки має місце виправлення в даті наказу про прийняття на роботу, не завірене належним чином, та відсутні дані про сплату страхових внесків в Реєстрі.

Що стосується зарахування трудової діяльності позивача у період з 06.07.1993 по 16.12.1994, суд зазначає, що трудова книжка НОМЕР_3 від 14.07.1983 містить запис про роботу позивача з 06.07.1993 по 16.12.1994. Запис про звільнення містить дату звільнення, підставу звільнення, посилання на наказ про звільнення, засвідчений печаткою та підписом відповідальної особи.

Суд зазначає, що на час заповнення трудової книжки позивача (дата початку заповнення 14.07.1983), діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412) (далі Інструкція № 162).

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 162 прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно з пунктами 2.2, 2.3 Інструкції № 162 про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний лист) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (чи друк відділу кадрів), де вперше заповнювалася трудова книжка.

Надалі була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі - Інструкція №58).

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №58, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження: відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення: відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України: відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з ним винагороди.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказ) (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати текст) наказу (розпорядження).

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника, а також проставлення печатки покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.

Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 по справі №654/890/17 (провадження №К/9901/22832/18).

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Суд зазначає, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування періодів роботи до відповідного страхового стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Також у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що відбиток печатки, яким засвідчений запис про прийняття та звільнення частково нечитабельний, однак, це не є підставою для не зарахування вказаного періоду до страхового стажу позивача, оскільки позивач не може нести відповідальність за чіткість проставленої працівником відділу кадрів печатки.

Що стосується періоду трудової діяльності позивача у період з 28.09.1996 по 12.08.2003 так як має місце виправлення, яке не завірене належним чином та відсутня сплата внесків до Пенсійного фонду України, суд зазначає, що у даті наказу про прийняття на роботу міститься виправлення у цифровому зазначенні місяця, в якому прийнятий наказ, але дата початку трудової діяльності виправлень не містить, всі періоди внесені у трудову книжку з дотриманням хронологічного порядку.

Суд звертає увагу, що такі недоліки не можуть бути належною підставою для неврахування даних про трудову діяльність в цілому, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів. Крім того, такі дані є формальністю та не впливають на зміст самих записів.

Щодо відсутності сплати внесків до Пенсійного фонду України, суд зазначає.

Статтею 14-1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що Пенсійний фонд та його територіальні органи зобов`язані забезпечувати своєчасне внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру та здійснювати контроль за достовірністю відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру.

Дані обов`язки Пенсійного фонду кореспондуються з нормами Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За змістом статті 1 цього Закону, застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування визначено положеннями статті 21 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки.

Персональна електронна облікова картка застрахованої особи повинна містити відомості, зокрема частина персональної електронної облікової картки, яка відображає страховий стаж, заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), розмір сплачених страхових внесків та інші відомості, необхідні для обчислення та призначення страхових виплат.

Пунктом 5 Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 №8-1), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за №785/25562, реєстр застрахованих осіб забезпечує: облік застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікацію; накопичення, зберігання та автоматизовану обробку інформації про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію), про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; нарахування та облік виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 3 розділу IV Положення, відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Абзацами другим, третім другим пункту 4 розділу IV Положення передбачено, що у разі припинення або зняття з обліку у фіскальних органах страхувальника без визначення правонаступника зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться відповідно до рішення суду, що набрало законної сили.

Внесення змін до відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб відповідно до рішення суду, що набрало законної сили, здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі наказу керівника відповідного органу у десятиденний строк після надходження (надання особою) рішення суду.

До матеріалів справи було долучено форму ОК-5 про індивідуальні відомості про застраховану особу містіться записи за період липень 2007, вересень-жовтень 2009 року, лютий-грудень 2011 року, січень-грудень 2012 року, січень-грудень 2013 року, січень-грудень 2014 року, січень-грудень 2015 року, січень-грудень 2016 року, січень-грудень 2017 року, січень-грудень 2018 року, січень-грудень 2019 року, січень-грудень 2020 року, січень-грудень 2021 року, січень-грудень 2022 року, січень-грудень 2023 року, січень-вересень 2024 року.

Суд зазначає, що на особу не може покладатися тягар доведення достовірності чи недостовірності даних про застраховану особу.

Відсутність посилання чи неточних записів у відомостях Реєстру застрахованих осіб не може бути підставою для не включення вказаних періодів роботи до страхового стажу, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань та виключення відповідного періоду зі страхового стажу.

Вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 25.04.2019 по справі № 593/283/17, від 30.09.2019 по справі № 638/18467/15-а, від 29.03.2019 по справі № 548/2056/16-а, від 24.05.2018 по справі № 490/12392/16-а.

У той же час, право позивача на пенсійне забезпечення не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівниками, відповідальними за порядок ведення трудової документації. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці або індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Так, як було встановлено судом, з 28.09.1996 - 12.08.2003 ОСОБА_1 працював у військовій частині НОМЕР_2 на посаді слюсаря-ремонтника, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці НОМЕР_3 .

Отже, посилання Пенсійного органу на відсутність сплати внесків позивачем суд вважає безпідставним.

Таким чином, суд вважає протиправним рішення №10 від 27.01.2025 ГУ ПФУ в Кіровоградській області щодо незарахування до загального трудового стажу позивача періоду його роботи з 06.07.1993 по 16.12.1994, з 28.09.1996 по 12.08.2003 зазначених у трудовій книжці НОМЕР_3 з тих підстав, що записи завірені печаткою на придатною для сприйняття змісту, а також виправлення в даті наказу про прийняття на роботу, оскільки внесення записів до трудової книжки не є обов`язком позивача та ним не здійснювалось, а право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних.

Суд наголошує, що позивач не має відповідати за незбереження відповідачами документів про нарахування страхових внесків/ збору на загальнообов`язкове державне страхування. Доказів наявності заборгованості перед пенсійним органами зі сплати необхідних платежів під час здійснення трудової діяльності за спірний період, відповідачами не надано.

Орган же пенсійного фонду, відмовивши у зарахуванні до страхового стажу позивача спірного періоду здійснення ним трудової діяльності з підстав відсутності відомостей про сплату страхових внесків, не скористався наданими йому законодавством інструментами, спрямованими на надання допомоги у зборі необхідних даних, не вчинив жодних заходів щодо перевірки та підтвердження факту здійснення трудової діяльності з 28.09.1996 по 12.08.2003 й не витребував в уповноважених суб`єктів відповідних документів та інших відомостей для визначення права на пенсію, а також не запропонував ОСОБА_4 усіх можливих способів отримання такої інформації.

Як установлено пунктом 4.7 розділу IV Порядку №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до ПФУ (пункт 39 Порядку № 22-1).

Зміст наведених правових норм свідчить, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб в установленому порядку. Водночас рішення за результатами розгляду заяви приймається на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Тобто, у разі виявлення будь-яких сумнівів щодо наявності у позивача страхового стажу та сплати страхових внесків за цей період страхового стажу, відповідачі мали право отримати будь-які необхідні документи або інформацію безпосередньо, а не відмовляти позивачу у належному зарахуванні стажу.

Таким чином, відповідач-1, отримавши заяву позивача від 20.01.2025, мав виконати покладені на них чинним законодавством обов`язки, зокрема, встановлені в пунктах 4.2, 4.3, 4.7 Порядку № 22-1 та статті 64 Закону № 1058 та вчинити всі належні дії для призначення позивачу пенсії за віком.

Отже, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача-1 про необхідність позивача надати підтверджуючі довідки, видані за місцем роботи на підставі первинних документів.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про визнання рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 27.01.2025 №10 протиправним та таким, що належить до скасування.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Водночас, при вирішенні даної адміністративної справи суд враховує, що згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Суд зазначає, що дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 208/8402/14-а, від 29 березня 2018 року у справі № 816/303/16, від 06 березня 2019 року у справі № 200/11311/18-а, від 16 травня 2019 року у справі № 818/600/17, від 21 листопада 2019 року у справі № 344/8720/16-а, від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18.

Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 752/20012/16-а, від 12 червня 2018 року у справі № 800/248/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 825/1602/17 та від 05 березня 2019 року у справі № 2040/6320/18.

Оскільки в спірних правовідносинах права позивача порушені протиправним рішеннями відповідача, які судом визнано протиправним та скасовано, і відповідачем в даному випадку не було належно обраховано загальний страховий стаж позивача, який дає право на призначення пенсії за віком, суд вважає, що заява позивача про призначення пенсії вважаються не розглянутою по суті.

Як наслідок, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 27.01.2025 №10;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 06.07.1993 по 16.12.1994 та з 28.09.1996 по 12.08.2003;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.01.2025 про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Саме такий судовий захист соціальних прав позивача суд вважає ефективним та реальним з огляду на обставини справи.

При цьому, суд звертає увагу позивача на тому, що розгляд заяви від 20.01.2025, та винесення рішення здійснювало саме Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до п.4.2 Порядку №22-1 та саме це управління прийняло остаточне рішення про відмову у призначенні пенсії з наведенням його мотивів.

Отже, за наслідками розгляду справи, судом встановлено, що позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області є необґрунтованими, оскільки вказані управління не приймали спірне рішення, яке оскаржується позивачем.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства та судову практику, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 969,00 грн, що підтверджується квитанцією про сплату №2462-5381-2214-0644 від 04.03.2025.

Відтак, суд вважає за доцільне стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 969,00 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 243-246, 293, 295, 296 КАС, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №10 від 27.01.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 06.07.1993 по 16.12.1994 та з 28.09.1996 по 12.08.2003.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.01.2025 про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 969,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 );

Відповідачі:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (25009, м. Кропивницький, вул. Соборна, 7А, );

- Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА