Справа № 240/21242/24
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 травня 2025 року

м. Київ

справа № 240/21242/24

адміністративне провадження № К/990/18816/25

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В., перевірив касаційну скаргу адвоката Жмуцького Миколи Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року у справі №240/21242/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу №2065 від 17 жовтня 2024 року «Про результати проведення службового розслідування» в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани;

- визнати протиправним та скасувати пункт 5 наказу №2065 від 17 жовтня 2024 року «Про результати проведення службового розслідування» в частині притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності у розмірі 19924,16 грн за майно позаштатної служби бойової підготовки військової частини НОМЕР_1 , 122266,24 грн за майно служби зв`язку та кібербезпеки військової частини НОМЕР_1 , 126573,55 грн (сто за майно служби інженерно-інфраструктурного забезпечення тилу логістики військової частини НОМЕР_1 , 122130,44 грн за майно медичної служби військової частини НОМЕР_1 , 41626,10 грн за майно продовольчої служби тилу логістики військової частини НОМЕР_1 , 5604,97 грн за майно служби озброєння, військової техніки та майна спеціальних військ військової частини НОМЕР_1 , 835040,15 грн за майно речової служби тилу логістики військової частини НОМЕР_1 та 424,71 грн за майно групи безпеки військової служби військової частини НОМЕР_1 ;

- визнати протиправним та скасувати пункт 6 наказу №2065 від 17 жовтня 2024 року «Про результати службового розслідування» в частині проведення відрахування суми завданої шкоди щомісяця із грошового забезпечення військовослужбовця військової служби за контрактом сержанта з матеріального забезпечення 1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 головного сержанта ОСОБА_1 у розмірі 20% до повного погашення.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року, відмовлено у задоволенні позову.

Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2025 року касаційну скаргу адвоката Жмуцького Миколи Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року у справі №240/21242/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу - повернуто особі, яка її подала.

05 травня 2025 року адвокат Жмуцький Микола Володимирович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , через підсистему «Електронний суд» повторно звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року у справі №240/21242/24. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстави касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Зокрема, скаржник у тексті касаційної скарги зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 27 грудня 2023 року у справі №120/10943/21-а, підійшли формально до оцінки правомірності наказу про притягнення до повної матеріальної відповідальності та встановлення наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями та шкодою.

Також скаржник вказує, що суди попередніх інстанцій, не врахувавши правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові по справі №814/2281/16 від 25 березня 2020 року, та всупереч приписами Положення №243/95-ВР в рамках судового контролю не надали оцінки законності та обґрунтованості оскаржуваного наказу та не дослідили питання вини ОСОБА_1 , всупереч приписам Положення №243/95-ВР та правовій позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 13 листопада 2019 року у справі №620/302/19.

Окрім цього, у тексті касаційної скарги скаржник вказує, що всупереч правовій позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 11 червня 2020 року у справі №1540/4486/18, суди не встановили, які дії чи бездіяльність ОСОБА_1 свідчать про втрату ним військового майна.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Слід зазначити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України в касаційній скарзі зазначається норма права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні; висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні; висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду із зазначенням дати її прийняття та номеру справи; обґрунтування подібності правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

При цьому, Верховний Суд наголошує, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

Всупереч вищенаведеному, скаржником чітко не зазначено норму права, яку на його думку, застосовано судами попередніх інстанцій всупереч висновкам Верховного Суду щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, а також не доведено подібності правовідносин у цій справі та у наведених справах.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанції у цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Також скаржник, посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначає про відсутність висновку Верховного суду щодо питання застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах стосовно оцінки причинного зв`язку між діями військовослужбовця та нестачею військового майна, коли військовослужбовець належно повідомляв командування про проблеми з обліком майна та діяв в умовах неналежної організації обліку військового майна в установі з високою ротацією особового складу.

Окрім цього, скаржник вказує, що Верховний Суд не сформував висновків щодо комплексного застосування норм матеріального права у справах про матеріальну відповідальність військовослужбовців та щодо умислу та необережності, а також неналежної оцінки обов`язків керівництва, передбачених Статутом внутрішньої служби ЗСУ.

Пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Разом з тим, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише посилання на такий підпункт, необхідно указати конкретну норму права щодо застосування якої відсутній такий висновок.

Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Однак у касаційній скарзі скаржником чітко не зазначено щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду та який, на його думку, правовий висновок повинен бути висловлений у цій справі, у взаємозв`язку з посиланням на пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

З огляду на викладене, Суд відхиляє посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Інших підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України скаржником не зазначено.

Доводи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, переоцінки доказів, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судами попередніх інстанцій. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції.

У касаційній скарзі скаржник також посилається на підпункти «а», «б», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Проте, Суд зазначає, що посилання на підпункти пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не звільняє особу від обов`язку обґрунтування підстав касаційного оскарження у взаємозв`язку із посиланням на частину четверту статті 328 КАС України та не є достатнім для відкриття касаційного провадження у справі.

Верховний Суд наголошує, що у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження необхідно наводити та обґрунтовувати, як виключні підстави касаційного оскарження передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України так і загальні підстави передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить належно обґрунтованих підстав касаційного оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу адвоката Жмуцького Миколи Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року у справі №240/21242/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити скаржнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Кашпур