Справа № 420/6896/25
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6896/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до командира НОМЕР_1 батальйону 126 ОБрТрО майора ОСОБА_2 (військова частина НОМЕР_2 ), Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до командира НОМЕР_1 батальйону НОМЕР_3 ОБрТрО майора ОСОБА_2 (військова частина НОМЕР_2 ), Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_2 , яка виразилась у ненаданні відповіді на рапорт ОСОБА_1 від 25.12.2024р, направленого на розгляд на електронну поштову скриньку військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

визнати моральну шкоду, завдану позивачу ОСОБА_1 командиром військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_2 , яка виразилась у ненаданні відповіді на рапорт ОСОБА_1 від 25.12.2024р, яка полягає у фізичному болі та стражданні, приниженні честі та гідності та приниженні репутації, які позивач зазнав внаслідок недоїдання, недолікування, неможливості реалізувати права, гарантовані Конституцією України, та не отриманні відповіді на рапорт від 25.12.2024 року;

стягнути з командира військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_2 , яка виразилась у ненаданні відповіді на рапорт ОСОБА_1 від 25.12.2024 р. на користь позивача ОСОБА_1 відшкодування завданої моральної шкоди грошовою компенсацією у розмірі однієї податкової соціальної пільги за кожен календарний день прострочення строку надання відповіді на рапорт позивача від 25.12.2024 р., тобто з 10 січня 2025 року по день винесення рішення по справі;

визнати неправомірними дію Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, яка виразилась у наданні відповіді не по суті запиту ОСОБА_1 від 31.01.2025 року;

визнати неправомірною дію Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, яка виразилась у наданні різної інформації у листах № 04-С-26548/2.0/п від 25.09.2024 року та у № ЗПі-26548/3еп від 27.12.2024 року про пакет документів, необхідний для отримання допомоги відповідно ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

визнати неправомірною дією Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, яка виразилась у відмові надання адресної допомоги відповідно законів України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" без довідки про безпосередню участь у бойових діях, надання якої не передбачено зазначеними законами;

визнати моральну шкоду, завдану позивачу ОСОБА_1 . Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради, яка полягає у фізичному болі та стражданні, приниженні честі та гідності та приниженні репутації, які позивач зазнав внаслідок неотримання виплат, передбачених ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", через недоїдання, недолікування, неможливість реалізації права на вільний розвиток, на підтримання соціальних зв`язків з рідними та знайомими, тобто неможливість реалізувати права, гарантовані позивачу Конституцією України;

стягнути з Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради грошову компенсацію завданої моральної шкоди на користь позивача ОСОБА_1 у розмірі однієї податкової соціальної пільги за кожен календарний день з моменту звернення 30.12.2024 року із заявою про надання адресної допомоги на лікування;

зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради, виплатити позивачу усю адресну допомогу відповідно наданих документів та заяви позивача від 30.12.2024 року, зареєстрованої під №04С-272/1-710 від 03.01.2025 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він на підставі Законів України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" усно звернувся у червні 2024 року до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, (надалі - Відповідач 2) за інформацією щодо отримання гарантованої законом допомоги на лікування, у зв`язку із прогнозами лікарів на дуже тривале та дорого вартісне лікування й ймовірну інвалідність. Відповідач 2 надав відповідь з переліком необхідних документів для оформлення допомоги згідно листа № 04-С-26548/2.0/п від 25.09.2024 року, зміст якого відповідає ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Курс лікування позивача безперервно тривав з 01.07.2024 року по 13.11.2024 року, після чого позивач був визнаний непридатним до військової служби рішенням ВЛК № 648 від 28.11.2024 року. Документи про закінчення лікування та визнання непридатним до військової служби, були направлені позивачем засобами СЕДО до командира НОМЕР_1 батальйону НОМЕР_3 ОБрТрО військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_2 , (далі - Відповідача 1), до якої позивач був приписаний та у якій проходив службу із самого початку створення бригади у березні 2022 року. За час знаходження на лікуванні позивач витратив певну кількість коштів на лікування та медичні препарати, квитанції про сплату деяких з них були збережені, та для компенсації хоч частини витрачених на лікування коштів позивач звернувся до Відповідач 2, оскільки на той час позивач перестав отримувати будь які виплати від військової частини, до чого, на думку позивача, був причетний Відповідач 1, де ОСОБА_1 проходив службу та де не отримав документів для оформлення виплат за отримані травми. Також позивач зазначає, що за наслідками отриманих травм він був позбавлений фізичної можливості повернутись до праці та заробляти гроші на свої потреби. Після закінчення лікування позивач особисто звернувся до структурного відділу Відповідач 2 для оформлення належних йому виплат, проте отримав усну відмову, оскільки з нього було витребувано довідку, яка не була зазначена у відповіді Відповідач 2 №04-С-26548/2.0/п від 25.09.2024 року, та не передбачена Законами України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

На запит позивача від 23.12.2024 року Відповідач 2 надав відповідь №ЗПі-26548/3еп від 27.12.2024 року, з посиланнями на «Положення про порядок надання адресної допомоги особам, які визначені в рамках реалізації Міської цільової програми «Ветеран Одеси», затвердженого рішенням Одеської міської ради від 21.02.2024 № 1803-VIII, (далі-Положення), однак позивач звертає увагу, у наведених Положеннях також не зазначено, що він зобов`язаний надавати будь-які інші документи, окрім посвідчення учасника бойових дій. Отже, позивач вважає, що дії Відповідач 2 вчинені не на підставі та не у спосіб, передбачені законами України.

30.12.2024 року позивачем були подані документи на розгляд Відповідач 2, та зареєстровані лише 03.01.2025 року під № 04-С-272/1-710. Проте, виплати отримані так і не були, що вказує на невиконання Відповідачем 2 вимог ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на порушення прав позивача та необхідність захисту та поновленню цих прав, набутих завдяки участі позивача у бойових діях, органом судової влади. Після перебігу місяця з моменту подання документів на компенсацію коштів, витрачених на лікування, позивач особисто звернувся до посадових осіб Відповідач 2, за інформацією щодо розгляду заяви від 30.12.2024 року та отримав усну відповідь, що ОСОБА_1 відмовлено у наданні виплат з приводу відсутності довідки, про яку у офіційних відповідях ніде не зазначалось, тобто позивача було позбавлено соціальних виплат та допомоги, який мав стати основним джерелом для існування та мав забезпечувати рівень життя позивача.

31.01.2025 р. позивач звернувся з інформаційним запитом на предмет надання інформації щодо закону, на підставі якого позивач має голодувати та не мати можливості забезпечувати себе потрібними ліками за те, що добровільно пішов захищати посадових осіб Відповідача 2. Разом з чим, Відповідач 2 замість відповіді по суті запиту запропонував звернутися до в.о. директора комунальної установи «Сервісний офіс «Хаб Ветеран», що позивач вважає, не є відповіддю на інформаційний запит відповідно ч.2 ст. 22 ЗУ № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" - відповідь не по суті запиту являється неправомірною відмовою у наданні інформації, та свідчить про діяльність Відповідач 2 не на підставі та не у спосіб, передбачені зазначеним законом № 2939-VI, та що має бути виправлено органами судової влади винесенням відповідного рішення, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Позивач зазначає, що він звертався до Відповідача 1 з рапортом від 25.12.2024 року щодо надання йому довідки про безпосередню участь у бойових діях, однак відповіді позивач так і не отримав, що позбавляє останнього соціальних виплат за вимогами Відповідача 2.

Позивач наголосив, що такі протиправні дії та бездіяльність Відповідачів 1 та 2 призвели до моральних страждань позивача, неможливістю забезпечити себе ліками та продуктами харчування та іншими речами необхідними для нормального життя, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з останніх моральну шкоду.

Ухвалою суду від 17.03.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) до командира НОМЕР_1 батальйону 126 ОБрТрО майора ОСОБА_2 (військова частина НОМЕР_2 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 ), Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (, вул. Косовська 2Д, м. Одеса, 65022) про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

31.03.2025 року позивач звернувся з заявою про забезпечення позову, у якій заявник просив: вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Відповідачу 2, Департаменту праці і соціальної політики вчиняти будь-які дії, приймати будь-які рішення, вести будь-яке листування, проводити будь-які правочини, стягувати або виплачувати будь-які кошти, вести будь-які телефонні розмови із позивачем ОСОБА_1 у рамках всіх питань, які відносяться до предмету позову по справі 420/6896/25; скасування заходів забезпечення позову ухвалити після винесення рішення по справі.

Ухвалою суду від 31.03.2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

02.04.2025 року від Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву в яких останній не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 та просить суд відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що Департаментом були вжиті всі дії для допомоги ОСОБА_1 отримати додаткові документи для отримання адресної допомоги, проходження медичного обстеження, отримання витягу з рішень експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, забезпечення позивача необхідними медикаментами як за рахунок державних коштів та і за рахунок коштів бюджету Одеської міської територіальної громади. Відповіді, надані Департаментом, на думку Відповідача 2, були повними, обґрунтованими та по суті звернення. Стосовно стягнення моральної шкоди Відповідач 2 зазначив про недоведеність позивачем факту заподіяння йому моральної шкоди.

03.04.2025 року до суду від позивача надійшла заява про забезпечення доказів.

Ухвалою суду від 07.04.2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до командира НОМЕР_1 батальйону НОМЕР_3 ОБрТрО майора ОСОБА_2 (військова частина НОМЕР_2 ), Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.

08.04.2025 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив в якій останній зазначив, що 23.12.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Відповідача 2 з інформаційним запитом предметом якого було надати інформацію та чинні документи на підставі яких позивачу необхідно надати документи непередбачені а ні законами України, а ні переліком визначеним Відповідачем 2 у листі від 25.09.2024 року. Вказаний запит був зареєстрований від №ЗПІ-26548/З-е/п та 27.12.2024 року надана відповідь на запит з порушенням вимог Закону України 2939-VІ «Про доступ до публічної інформації», яким визначено, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації. Також позивач зазначає, що у відзиві Відповідач 2 зазначає, що позивач 250902024 року направлено відповідь №04-С-26548/2-о/п з переліком документів, необхідних для отримання матеріальної допомоги на лікування, відповідно до Положення про порядок надання адресної допомоги особам, які визначені в рамках реалізації Міської цільової програми Одеської міської ради «Ветеран Одеси», затвердженої рішенням Одеської міської ради від 21.02.2024 року №1803-VIII. Однак, позивач наголошує, що він звернувся до Відповідача 2 за реалізацією гарантій, наданих Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», відповідно зазначених Положень позивач підпадає під реалізацію програм щодо військовослужбовців та ветеранів, зазначених у п. 1.1 Положень, відповідно яких він має отримувати окрім разової щорічної адресної допомоги також щомісячну, яка згідно п. 11 ст. 12 «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» дорівнює 100 відсотків середньої заробітної плати на період непрацездатності, яка на момент звернення позивача становила 21 473 грн., згідно інформації Державної служби статистики. Однак жодної з таких виплат позивач не отримав та не отримує. Відповідач 2 у відповіді від 27.12.2024 року №ЗПІ-26548/З-е/п зазначено п.2.3.2.1 Положень з якого вбачається, що позивач має відношення щодо разових виплат у відношенні громадян які опинилися у складних життєвих обставинах, щодо предмету виплати за якими позивач ніколи не звертався. Із зазначеного витікає, що у відповідях Відповідача « від 25.09.2024 року №04-С-26548/2.о/п та від 27.12.2024 року №ЗПІ-26548/3-е/п викладена різна інформація, що не відповідає предмету запитів та надання якої є неправомірною дією Відповідача 2.

Запитом від 22.01.2025 року позивач запитував інформацію щодо всіх виплат, які передбачені для учасників бойових дій. 28.01.2025 року була отримана відповідь №04-С-272/2-е/п у якій окрім порушення строків надання відповіді, передбачених ч. 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», порушено також ч. 2 ст. 22.

Запитом від 31.01.2025 року позивач просив Відповідача2 повідомити ОСОБА_1 на підставі яких норм та законів позивача позбавляють гарантованих прав. Вказаний запит зареєстрований Відповідачем 2 № 04-С-272/3-е/п, та з порушенням 5-ти денного строку на надання відповіді на запит всупереч вимогам ч. 2 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», Відповідач 2 вчинив неправомірну відмову у наданні інформації на запит.

Також позивач у відповіді на відзив наводить обґрунтування завданої йому моральної шкоди та її розрахунки.

11.04.2025 року від Відповідача 2 до суду надійшли заперечення (на відповідь на відзив), в яких представник зазначає, що аргументи викладені позивачем є його особистою думкою та не мають під собою жодного правового підґрунтя. Відповідач 2 вважає, що викладена у запитах від 22.01.2025 року та 31.01.2025 року інформація та зміст, порушених у запитах питань не містить предмету, який би відповідав вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації» та є публічною інформацією в розумінні законодавства про доступ до публічної інформації.

19.04.2025 року від представника ОСОБА_2 Кісь Л.С. до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому Відповідач 1 не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 , що стосуються командира ВЧ НОМЕР_2 майора ОСОБА_2 . В обґрунтування своєї правової позиції останній наголошує, про не доведення з боку позивача дотримання порядку, форми, способу та адресата подання рапорту. Так, відповідно до рапорту, на який посилається позивач та який наявний в матеріалах справи, особа, яка склала його 25.12.2024 року зазначає своє звання - солдат, посада - водій ІІІ відділення розвідувального взводу. При цьому військовослужбовець ОСОБА_1 до 06.11.2024 року мав звання - матрос, посада - водій 3 розвідувального відділення розвідувального. Окрім цього, позивачем не надано доказів створення рапорту та його подання за допомогою визначених засобів у тому числі «СЕДО», направлений позивачем рапорт не дає змогу його ідентифікувати. Адвокат Кісь направила запит до В/Ч НОМЕР_6 та згідно отриманої відповіді у В/Ч НОМЕР_2 в період з 01.03.2022 року по 20.02.2025 рік відсутні офіційні електронні адреси. Також на думку представника Відповідача 1, у майора ОСОБА_2 взагалі відсутні повноваження щодо розгляду рапорту матроса ОСОБА_1

19.04.2025 року за допомогою підсистеми "Електронний суд" позивачем по справі подано заяву, в якій зазначено, що суддя має віддати справу до іншого судді.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду (суддя ОСОБА_4 ) від 23.04.2025 передано справу №420/6896/25 для реєстрації в автоматизованій системі документообігу та визначення судді для розгляду заяви про відвід судді Марина П.П. від розгляду справи №420/6896/25.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду від 23.04.2025 року, заява про відвід судді Марина П.П. у справі №420/6896/25 передана на розгляду судді Бойко О.Я.

Ухвалою суду від 24.04.2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Марина П.П. від розгляду справи №420/6896/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до командира НОМЕР_1 батальйону НОМЕР_3 ОБрТрО майора ОСОБА_2 (військова частина НОМЕР_2 ), Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Ухвалою суду від 21.05.2025 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про залучення третьої особи.

Ухвалою суду від 21.05.2025 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про призначення експертизи.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_7 виданого 20.12.2023 року, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. Посвідчення безтермінове і дійсне на всій території України.

Згідно постанови ВЛК від 07.11.2024 року №648 ОСОБА_1 , 1973 р.н., у Збройних Силах по мобілізації з березня 2022 року. Військове звання: солдат за призовом, військова професія - водій 3 розвідувального відділення взводу військової частини НОМЕР_2 . Призваний на службу - ІНФОРМАЦІЯ_2 , захворювання - так, пов`язані з проходженням військової служби. На підстві ст. 76-б графи ІІ Розкладу хвороб непридатний до військової служби з переоглядом через 6 місяців.

Супровідним листом від 28.11.2024 року вх.№2808 свідоцтво про хворобу №648 та виписний епікриз №6299 від 13.11.2024 року ОСОБА_1 направив до начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З листа Департаменту праці та соціальної політики від 25.09.2024 року №04-С-26548/2.о/п вбачається, що позивач 08.08.2024 року звернувся до Департаменту стосовно отримання адресної матеріальної допомоги. Вказаним листом йому була надана відповідь, з переліком документів необхідних для отримання адресної допомоги. Відповідно до Положення про порядок надання адресної допомоги особам, які визначені в рамках реалізації Міської цільової програми «Ветеран Одеси», затвердженого рішенням Одеської міської ради від 21.02.2024 № 1803-VIII, зазначена допомога надається на підставі відповідних документів, підтверджуючих особистість заявника, його статус, а також акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, для складання якого позивачу необхідно звернутися до КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Пересипського району міста Одеси» за адресою: м. Одеса, просп. Добровольського, 120 А, тел. 763-03-60, а також надати наступні документи: паспорт громадянина України або ID-картка; витяг з реєстру територіальної громади; документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, у якому зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності); посвідчення особи, яка має право на пільги або інший документ, що підтверджує право особи на пільги, встановлені чинним законодавством України (за наявності); інформацію з банківської установи про відкритий картковий рахунок (реквізити відкритого карткового рахунка); довідку про доходи / інші документи про доходи усіх членів сім`ї за 6 (шість) календарних місяців, що передують місяцю звернення (для осіб, які не є працездатними з певних причин (за віком, у зв`язку з інвалідністю, втратою годувальника тощо); довідку про нараховану пенсію (допомогу); для працездатних осіб довідку про нараховані доходи з місця роботи, навчання або довідку з податкової інспекції для осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, тощо; для непрацюючих довідку з Центру зайнятості про перебування на обліку у статусі безробітного та нараховану допомогу по безробіттю; інші документи про доходи; у випадку надзвичайної події (стихійне лихо, катастрофа, руйнування житла (знищення або пошкодження), ушкодження здоров`я або загибелі громадян внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України (воєнних дій) на території міста Одеси та інші події) та необхідність проходження реабілітації документи про доходи не надаються; у разі лікування та за інших обставин, пов`язаних із поліпшенням стану здоров`я громадянина, висновок Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради (за потреби) чи його підпорядкованих установ або копія медичного документа з лікувальних закладів (із зазначенням медичної установи, яка призначає або призначала лікування, з підписом лікаря та печаткою закладу) та/або фінансові документи (рахунки або чеки із зазначенням конкретного переліку найменування медичних інструментів, медикаментів, виробів медичного призначення, медичних послуг, протезів, у тому числі дороговартісного лікування, трансплантації, тривалого лікування онкологічного захворювання), дата яких (на день звернення) не перевищує 12 (дванадцять) календарних місяців; у разі реабілітації медичний висновок військово-лікарської комісії з оформленням відповідного рішення / лікарсько-консультативної комісії з оформленням відповідного висновку або інший медичний висновок лікаря відповідного фаху про необхідність проведення реабілітаційного лікування із зазначенням виду реабілітації».

23.12.204 року позивач звернувся до директора Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради з інформаційним запитом, в якому позивач посилаючись на лист Департаменту від 25.09.2024 року №04-C-26548/2.0/п, з приводу закінчення стаціонарного лікування, для можливості отримання матеріальної допомоги, право на яку передбачено ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", позивач звернувся до відділу територіального центру соціального захисту Пересипського району з переліком документів визначених лист Департаменту від 25.09.2024 року №04-C-26548/2.0/п, однак для оформлення матеріальної допомоги з позивача витребували додатково довідку із зазначеннями місць "безпосередньої участі особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України". У зв`язку з чим, позивач просив Департамент надати інформацію та чинні документи на підставі яких йому належить надавати документи, непередбачені а ні законами України, а ні листом від 25.09.2024 року, для отримання передбачених законом гарантій у територіальному центрі соціального обслуговування. Вказаний інформаційний запит був зареєстрований в Департаменті 23.12.2024 року за №ЗПІ-26548/3-е/п.

Листом від 27.12.2024 року №ЗПІ-26548/3еп Департамент зазначив, що відповідно до Положення про порядок надання адресної допомоги особам, які визначені в рамках реалізації Міської цільової програми «Ветеран Одеси», затвердженого рішенням Одеської міської ради від 21.02.2024 № 1803-VIII (далі Положення), згідно з пунктом 2.2 розділу 2 цього Положення, громадянин (заявник) для призначення адресної допомоги додає обов`язковий пакет документів та згідно з підпунктом 2.3.2.1 пункту 2.3 розділу 2 для прийняття рішень про призначення адресної допомоги додає додаткові документи (за окремим заходом Програми). Після надання необхідних документів та складеного акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, звернення позивача буде розглянуто в установленому порядку колегіальним органом - Координаційною радою з питань формування та реалізації Також у вказаному листі запропоновано позивачу ознайомитися зі змістом Положенням на сайті https://omr.gov.ua/ua/acts/council/202268/.

30.12.2024 року ОСОБА_1 звернувся до директора Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради з заявою в якій просив надати йому адресну допомогу на лікування. Вказана заява зареєстрована 03.01.2025 року за №04-С-272/1-710.

Листом від 28.01.2025 року №04-С-272 на заяву зареєстровану 03.01.2025 року за №04-С-272/1-710 позивача повідомлено, що на даний час спеціалістами КУ «Сервісний офіс «Хаб Ветеран» вивчаються факти викладені у зверненні. Після отримання інформації звернення буде розглянуто в установленому порядку.

22.01.2025 року ОСОБА_1 звернувся до директора Департаменту праці та соціальної політики з інформаційним запитом у якому зазначав, що у зв`язку з поверненням після участі у «Воєнному стані» до цивільного життя, неотриманням ніяких виплат, відсутністю можливості заробляти собі на життя та добробут на рівні до лютого 2022 року, на теперішній час він не має ніяких прибутків, не має можливості сплатити за житло та комунальні послуги, змушений обмежувати себе у продуктах харчування та медичних препаратів, просив надати йому інформацію стосовно всіх матеріальних допомог, які передбачені Одеською міською радою для учасників бойових дій, (воєнного стану) та порядок їх отримання.

Листом від 28.01.2015 року вих..№04-С-271/2-е/п Департаментом надана відповідь в якій зазначено, що на контролі у Департаменту праці та соціальної політики знаходиться звернення ОСОБА_1 , зареєстроване 22.01.2025 року №04-С-272/2-е/п стосовно надання роз`яснень щодо виплат, як учаснику бойових дій та повідомлено, що в місті Одеса з 2024 року впроваджена комплексна Міська цільова програма «Ветеран Одеси» на 2024-2026 роки, затверджена 29 листопада 2023 року №1635-VIII рішення Одеської місткової ради, зі змінами та доповненнями, відповідно до якої передбачені видатки для надання адресної матеріальної допомоги (на вирішення соціально-побутових проблем) ветеранам війни та військовослужбовцям Збройних сил України, а також інших утворень відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, які безпосередньо брали участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з якою можливо ознайомитися за посиланням: https://omr.gov.ua/ru/acts/council/202369/.

Також у вказаному листі зазначено, що вказана допомога надається на підставі відповідних документів згідно Положення про порядок надання адресної допомоги особам, які визначені в рамках реалізації Міської цільової програми «Ветеран Одеса», затвердженого рішенням Одеської міської ради 21 лютого 2024 року №1803-VIII (далі - Положення), з переліком документів які необхідно надати для розгляду звернення заявника, останній може ознайомитися за посиланням: https://omr.gov.ua/ua/acts/council/202268/.

Після надання необхідних документів та складеного акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, звернення розглядаються в установленому порядку колегіальним органом - Координаційною радою з питань формування та реалізації ветеранської політики в місті Одесі. Для більш детальної інформації або необхідністю роз`яснень, заявник також може звернутися до КУ «Сервісний офіс «Хаб Ветеран» за адресою: м. Одеса, Косовська, 2Д, другий поверх 201 кабінет або до відділу надання адресної допомоги ветеранам управління з питань соціальної підтримки ветеранів Департаменту праці та соціальної політики Одеської місткової ради за телефоном 7059385.

31.01.2025 року позивач звернувся до директора Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради з інформаційним запитом в якому серед іншого з посиланням на Конституційні норми просив Департамент надати інформацію на підставі яких норм, законів, правил, наказів або розпоряджень, постанов ВЦСПС, ОСОБА_1 особисто, та багатьом іншим колишнім військовослужбовцям взагалі позбавляють право реалізації конституційних гарантій та прав на їх втілення у діяльності, іншими суб`єктами права, зокрема державними органами. Зі змісту вказаного інформаційного запиту вбачається, що інформація яку позивач вимагав йому надати, стосувалася неотриманням ним з липня місяця 2024 року допомоги незважаючи на те, що на його думку, всі необхідні документи які передбачені законом для її отримання, заявником надавалися, однак допомоги він так і не отримав.

13.02.2025 року Департаментом за №04-С-272/3е/п була надана відповідь, що для об`єктивного розгляду звернення ОСОБА_5 з порушених питань, з`ясування проблемних питань з якими заявник стикнувся, складання індивідуального плану їх вирішення, ОСОБА_1 запрошено на особистий прийом до в.о.директора комунальної установи «Сервісний офіс «Хаб Ветеран» Володимира Єрмакова, за адресою: м. Одеса, вул. Косовська, 2-д, каб.201.

Також, як вбачається з матеріалів справи позивач 25.12.2024 року направив на електронну адресу «ІНФОРМАЦІЯ_5» з подальшим перенаправлення на поштову адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 адресований командиру військової частини НОМЕР_2 рапорт в якому солдат, водій ІІІ відділення розвідувального взводу - ОСОБА_6 просив надати йому довідку про безпосередню участь у бойових діях.

Позивач не отримавши відповідь на свій рапорт від командира НОМЕР_1 батальйону НОМЕР_3 ОБрТрО майора ОСОБА_2 (військова частина НОМЕР_2 ) звернувся до суду з позовними до нього про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди, а також вважаючи дії Департаменту протиправними, що виразилися у не надані відповіді на запити позивача по суті порушених в них питань та з порушенням строків, дії щодо відмови у наданні йому адресної допомоги відповідно законів України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" без довідки про безпосередню участь у бойових діях, позивач також їх оскаржив в судовому порядку з вимогами про стягнення моральної шкоди та адресної допомоги.

Вирішуючи спірні правовідносини в межах заявлених позовних вимог, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про інформацію" передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Згідно з частиною 2 статті 7 Закону України "Про інформацію" ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року №2939-VI (зі змінами та доповненнями).

Статтею 1 вказаного Закону надано визначення публічної інформації, згідно якого публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до статті 2 Закону України "Про доступ до публічної інформації" метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Тобто, положення вказаного закону регулюють, зокрема, правовідносини з приводу забезпечення отримання громадянами або іншими особами інформації, що створюється та виникає в процесі функціонування суб`єктів владних повноважень та виконання покладених на них завдань.

Статтею 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлені гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації, згідно якої, право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема:

- обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом;

- визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє;

- юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Також, доступ до публічної інформації, відповідно до статті 4 цього Закону, здійснюється на принципах, зокрема, прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом.

Статтею 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Пунктом 1 частини 1 статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Частиною 4 статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Згідно з положеннями статті 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" доступ до інформації забезпечується шляхом, серед іншого, надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Таким чином, обов`язок розпорядника інформації щодо надання відповіді на отриманий запит - має імперативний характер, незалежно від того, до яких висновків дійде суб`єкт владних повноважень чи інший розпорядник публічної інформації.

При цьому, стаття 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачає, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Позивач вважає неправомірними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, яка виразилась у наданні різної інформації у листах № 04-С-26548/2.0/п від 25.09.2024року та у № ЗПі-26548/3еп від 27.12.2024 року про пакет документів, необхідний для отримання допомоги відповідно ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

З листа Департаменту праці та соціальної політики від 25.09.2024 року №04-С-26548/2.о/п вбачається, що позивач 08.08.2024 року звернувся до Департаменту стосовно отримання адресної матеріальної допомоги та вказаним листом йому була надана відповідь, з переліком документів необхідних для отримання адресної допомоги.

В подальшому 23.12.204 року позивач звернувся до директора Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради з інформаційним запитом, в якому позивач посилаючись на лист Департаменту від 25.09.2024 року №04-C-26548/2.0/п, з приводу закінчення стаціонарного лікування, для можливості отримання матеріальної допомоги, право на яку передбачено ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", позивач звернувся до відділу територіального центру соціального захисту Пересипського району з переліком документів визначених лист Департаменту від 25.09.2024 року №04-C-26548/2.0/п, однак для оформлення матеріальної допомоги з позивача витребували додатково довідку із зазначеннями місць "безпосередньої участі особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України". У зв`язку з чим, позивач просив Департамент надати інформацію та чинні документи на підставі яких йому належить надавати документи, непередбачені а ні законами України, а ні листом від 25.09.2024 року, для отримання передбачених законом гарантій у територіальному центрі соціального обслуговування. Вказаний інформаційний запит був зареєстрований в Департаменті 23.12.2024 року за №ЗПІ-26548/3-е/п.

Листом від 27.12.2024 року №ЗПІ-26548/3еп Департамент зазначив, що відповідно до Положення про порядок надання адресної допомоги особам, які визначені в рамках реалізації Міської цільової програми «Ветеран Одеси», затвердженого рішенням Одеської міської ради від 21.02.2024 № 1803-VIII (далі Положення), згідно з пунктом 2.2 розділу 2 цього Положення, громадянин (заявник) для призначення адресної допомоги додає обов`язковий пакет документів та згідно з підпунктом 2.3.2.1 пункту 2.3 розділу 2 для прийняття рішень про призначення адресної допомоги додає додаткові документи (за окремим заходом Програми). Після надання необхідних документів та складеного акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, звернення позивача буде розглянуто в установленому порядку колегіальним органом - Координаційною радою з питань формування та реалізації Також у вказаному листі запропоновано позивачу ознайомитися зі змістом Положенням на сайті https://omr.gov.ua/ua/acts/council/202268/.

З наведеної в позові позиції позивача та зі змісту вказаних листів звернень вбачається, що позивач фактично вважає протиправною вимогою Департаменту для отримання адресної допомоги ним надання довідки безпосередньої участі особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України яка не була передбачена листом № 04-С-26548/2.0/п від 25.09.2024року.

За змістом статті 5 зазначеного Закону доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Законодавство про звернення громадян включає Закон № 393/96-ВР та інші акти законодавства, що видаються відповідно до Конституції України та цього Закону.

У контексті обставин цієї справи суд звертає увагу на те, що необхідною передумовою для вирішення спірних правовідносин є диференціація звернень, поданих у порядку Закону № 393/96-ВР та Закону № 2939-VI .

Закон № 393/96-ВР передбачає, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Закон № 2939-VI визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Під публічною інформацією мається на увазі відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Особливістю цього Закону є те, що він не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Варто підкреслити, що право на звернення та право на доступ до публічної інформації тісно пов`язані між собою. Право на звернення це викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (стаття 3 Закону № 393/96-ВР) до суб`єктів владних повноважень, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації.

Як запит на інформацію розуміють прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні (стаття 19 Закону № 2939-VI ). Тобто мова йде про раніше створену інформацію, якою володіє розпорядник. Для відповіді на інформаційний запит розпорядник інформації не повинен створювати нову інформацію, готувати аналітику, надавати роз`яснення тощо.

Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти (пункт 1 частини першої статті 22 Закону № 2939-VI).

До того ж Закон № 2939-VI не поширюється на відносини у сфері звернень громадян щодо надання юридичної консультації, проведення аналізу правових норм стосовно конкретних обставин, повідомлених запитувачем інформації, тощо, оскільки такі відносини регулюються спеціальним законом Законом України «Про безоплатну правову допомогу».

Визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях (тобто відповідала критеріям «відображеності та задокументованості») і знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

З означеного вбачається, що позивач фактично не згоден з відповіддю від 27.12.2024 року Відповідача 2, оскільки вважає, що довідка безпосередньої участі особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України" для призначення адресної допомоги не визначена будь якими нормативними документами, однак правомірність цієї відповіді не є предметом розгляду вказаної справи.

Аналізуючи відповіді які були надані на інформаційні запити позивача, Відповідач 2 діяв у відповідності до Закону № 2939-VI, при цьому не згода позивача саме з їх змістом може бути предметом їх оскарження в іншому позовному провадженні, фактично з аналізу змісту запитів ОСОБА_1 слідує, що позивач просить надати інформацію, яка не є (і не повинна бути відповідно до чинного законодавства) відображена чи задокументована будь-якими засобами інформації, а потребує створення нової, зокрема, шляхом надання роз`яснень чому в листі від 25.09.2024 року був один перелік документів необхідний для призначення адресної допомоги, а у відповіді від 27.12.2024 року з нього вимагають надання додаткових документів.

З огляду на наведене, суд доходить висновку про те, що всі досліджені звернення позивача за своєю суттю не є запитом на інформацію в розумінні Закону № 2939-VI, оскільки не передбачають надання уже відображеної та задокументованої інформації будь-якими засобами.

Також позивач звернувся 31.01.2025 року з інформаційним запитом до директора Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому серед іншого, з посиланням на Конституційні норми просив Департамент надати інформацію на підставі яких норм, законів, правил, наказів або розпоряджень, постанов ВЦСПС, ОСОБА_1 особисто, та багатьом іншим колишнім військовослужбовцям взагалі позбавляють право реалізації конституційних гарантій та прав на їх втілення у діяльності, іншими суб`єктами права, зокрема державними органами. Зі змісту вказаного інформаційного запиту вбачається, що інформація яку позивач вимагав йому надати, стосувалася неотриманням ним з липня місяця 2024 року допомоги незважаючи на те, що на його думку, всі необхідні документи які передбачені законом для її отримання, заявником надавалися, однак допомоги він так і не отримав.

13.02.2025 року Департаментом за №04-С-272/3е/п була надана відповідь, що для об`єктивного розгляду звернення ОСОБА_5 з порушених питань, з`ясування проблемних питань з якими заявник стикнувся, складання індивідуального плану їх вирішення, ОСОБА_1 запрошено на особистий прийом до в.о.директора комунальної установи «Сервісний офіс «Хаб Ветеран» Володимира Єрмакова, за адресою: м. Одеса, вул. Косовська, 2-д, каб.201.

В подальшому листом від 13.03.2025 року за вих.№04-С-272/3е/п Департамент додатково повідомив ОСОБА_1 , що за результатами проведеної співбесіди на особистому прийомі в.о.директора комунальної установи «Сервісний офіс «Хаб Ветеран» Володимира Єрмакова з заявником, на підставі виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Одеської міської ради від 23.12.2024 року, оскільки заявнику рекомендовано пройти МСЕК для встановлення групи інвалідності, а також з урахуванням того, що заявник потребує медикаментозного лікування, Департаментом направлено клопотання до Департаменту охорони здоровця Одеської міської ради з проханням допомогти ОСОБА_1 пройти медичне обстеження та отримати витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи та враховуючи стан здоровця заявника вирішено забезпечити ОСОБА_1 необхідними медикаментами як за рахунок державних коштів та і за рахунок бюджету Одеської міської територіальної громади. Крім того, повідомлено, що Департаментом надіслано запит до КНП «Одеський обласний клінічний медичний центр» Одеської обласної ради» з проханням надати інформацію на яких підставах ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій не було забезпечено медикаментами на період стаціонарного лікування, відповідно до вимог чинного законодавства. Враховуючи скрутне матеріальне становище, матеріали справ заявника ОСОБА_1 направленні на переогляд Координаційної ради з питань формувань та реалізації ветеранської політики в м. Одесі щодо призначення ОСОБА_1 матеріальної допомоги на лікування. Про остаточне вирішення питання заявника повідомлять додатково.

Також, як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся з інформаційним запитом до директора Департаменту праці та соціальної політики, зареєстрований 21.03.2025 року за №04-С-272/4-е/п в якому заявник просив надати інформацію, копії документів на підтвердження, створення в результаті здійснення Департаментом праці та соціальної політики своїх владних функцій при обробці його звернення щодо надання матеріальної допомоги, на підставі яких у зазначеній відповіді №04-С-272/1у/о від 28.02.2025 року замість надання необхідної та належної матеріальної допомоги заявнику офіційно надано якісь поради про звернення до найближчих військових служб правопорядку та якій розповіді про самовільне залишення військової служби та невиконання свої обов`язків.

Листом від 27.03.2025 року за вих.№ 04-С-272/4-е/п Департаментом надана відповідь, серед іншого зазначено, що за матеріалами наданих медичних та фінансових документів прийнято рішення про надання заявнику ОСОБА_1 матеріальної допомоги у розмірі 11 600, 00 грн.

З урахуванням зазначеного, беручи до уваги зміст наданих відповідачем 2 відповідей, суд вважає, що останнім надано позивачу вичерпну інформацію з порушеного питання щодо призначення та виплати йому адресної допомоги, а відтак не можна вважати порушеними права позивача на доступ до публічної інформації.

Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що розгляд його запитів по суті не передбачений в межах Закону № 2939-VI, оскільки запитувана інформація не містить ознак публічної, зокрема такої, що створена і відображена на будь-яких інформаційних носіях.

Щодо строків розгляду направлених позивачем запитів слід зазначити про таке.

Відповідно до статті 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (ч. 1).

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (ч. 4).

Стаття 20 Закону № 393/96-ВР встановлює, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Враховуючи зміст запитуваної інформації, безвідносно до того, на який закон міститься покликання в запиті (або не міститься взагалі), розгляд запитів ОСОБА_1 по суті не підлягав в порядку, встановленому Законом № 2939-VI, за відсутності ознак запиту на отримання публічної інформації. Отже відповідач в спірних ситуаціях мав керуватися нормами Закону № 393/96-ВР.

Суд встановив, що в жодному досліджуваному випадку за наслідками розгляду отриманих від позивача звернень відповідач не порушив встановленого статтею 20 Закону № 393/96-ВР строку розгляду таких звернень.

Також позивач просить суд визнати неправомірною дією Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, яка виразилась у відмові надання адресної допомоги відповідно законів України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" без довідки про безпосередню участь у бойових діях, надання якої не передбачено зазначеними законами.

Відповідно до ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Відповідно до ст. 4 передбачено, що забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів щодо соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей покладається на органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Статтею 9 визначене грошове забезпечення військовослужбовців.

Так, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до ст. 15 вказаного закону передбачено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 1) 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби: за станом здоров`я; за власним бажанням під час дії воєнного стану (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, розвідувальному органі Міністерства оборони України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України); які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду; які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду; у зв`язку із закінченням особливого періоду або оголошенням демобілізації та небажанням продовжувати військову службу за новим контрактом військовослужбовцями, які проходили військову службу за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"; у зв`язку із звільненням з полону.

Військовослужбовцям військової служби за призовом осіб офіцерського складу одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення виплачується у разі звільнення з військової служби з таких підстав: у зв`язку із закінченням установлених строків військової служби; за станом здоров`я; через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"; у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років; у зв`язку із звільненням з полону; у зв`язку з обранням народним депутатом України, депутатом Верховної Ради Автономної Республіки Крим; у зв`язку з призначенням (обранням) на посаду судді, судді Конституційного Суду України, члена Вищої ради правосуддя, члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, керівника служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя; у зв`язку із закінченням строку військової служби за призовом осіб офіцерського складу під час дії воєнного стану.

Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їх призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, крім тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 7 пункту 2 статті 16 визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві призначається і виплачується , зокрема, у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Відповідно до п. 6, 7, 8, 9, 10 ст. 16 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Міністерство оборони України, інші центральні органи виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки безоплатно в порядку електронної взаємодії отримують необхідну інформацію від державних органів, які є власниками (розпорядниками, держателями, володільцями, адміністраторами тощо) інформаційних (автоматизованих), інформаційно-комунікаційних, комунікаційних і довідкових систем, реєстрів та банків даних, у тому числі з Єдиного державного демографічного реєстру, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, Єдиного державного реєстру судових рішень, Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, банку даних про дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, і сім`ї потенційних усиновлювачів, опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків-вихователів тощо, про осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги.

Порядок отримання інформації з реєстрів та інформаційних баз даних визначається розпорядником персональних даних, що містяться у відповідних реєстрах або базах даних.

Якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначений перелік пільг, що надаються учасникам бойових дій, зокрема: 1) безплатне одержання ліків, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів та виробів медичного призначення за рецептами лікарів; 2) першочергове безплатне зубопротезування (за винятком протезування з дорогоцінних металів); 3) безоплатне забезпечення санаторно-курортним лікуванням або одержання компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування. 4) 75-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю); 5) 75-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання; 6) 75-процентна знижка вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню, для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення; 7) безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі; 8) користування при виході на пенсію (незалежно від часу виходу на пенсію) чи зміні місця роботи поліклініками та госпіталями, до яких вони були прикріплені за попереднім місцем роботи; 9) щорічне медичне обстеження і диспансеризація із залученням необхідних спеціалістів; 10) першочергове обслуговування в лікувально-профілактичних закладах, аптеках та першочергова госпіталізація; 11) виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності в розмірі 100 процентів середньої заробітної плати незалежно від стажу роботи.

Таким чином, а ні Законам «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а ні Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачають надання адресної допомоги, за отриманням якої позивач звертався до Департаменту.

При цьому на виконання ст. 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Департаментом для досягнення адресності, прозорості під час вирішення питання видання різних видів адресних допомог та єдиного системного підходу, який визначає механізм, порядок та умови надання коштів з бюджету Одеської міської територіальної громади відповідно до Міської цільової програми «Ветеран Одеси», рішенням Одеської міської ради від 21.02.2024 року №1803-VІІІ було затверджено Положення про порядок надання адресної допомоги особам, які визначені в рамках реалізації Міської цільової програми «Ветеран Одеси», пунктом 1.2 та 1.3 якого встановлено, що адресна допомога це грошові кошти бюджету Одеської міської територіальної громади, що надаються громадянину (заявнику) у готівковій або безготівковій формі (одноразово чи періодично) в межах кошторисних призначень, передбачених на такі цілі на відповідний бюджетний період для реалізації заходів Програми.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Департаменту з заявою від 30.12.2014 року про надання йому адресної допомоги на лікування, та 28.01.2025 року листом від 01-С-272 його було повідомлено, що спеціалістами КУ «Сервісний офіс «Хаб Ветеран» вивчаються факти викладені у зверненні та після отримання інформації звернення буде розглянуто

Пунктом 3.3. Положення про порядок надання адресної допомоги особам, які визначені в рамках реалізації Міської цільової програми «Ветеран Одеси», затвердженого рішенням Одеської міської ради від 21.02.2024 No1803-VIII встановлено, що граничний обсяг адресної допомоги, яка призначається колегіальними органами (координаційними радами при Департаменті праці та соціальної політики Одеської міської ради та районних адміністраціях Одеської міської ради) за наступними напрямами встановлюється, виходячи із прожиткового мінімуму (загальний показник) відповідно до чинного законодавства України на одну особу в розрахунку на місяць, зокрема: у разі стаціонарного лікування громадян - до 4 (чотирьох) прожиткових мінімумів (загальний показник).

25.03.2025 на засіданні Координаційної ради було прийнято рішення про надання ОСОБА_1 адресної матеріальної допомоги у розмірі 11600 (одинадцять тисяч шістсот) гривень 00 копійок.

Розпорядженням міського голови від 21 квітня 2025 року №232, ОСОБА_1 призначена адресна матеріальна допомога у розмірі 11600,00 грн.

Таким чином, адресна допомога, за якою звертався позивач з заявою від 30.12.2024 року була надана відповідачем 2, а тому в задоволенні позовних вимог до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради позивачу слід відмовити.

Окрім цього, позивач серед іншого вважає, що Відповідачем 1 було допущено протиправну бездіяльність, що виразилася у ненаданні відповіді на його рапорт.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 25.12.2024 року направив на електронну адресу «ІНФОРМАЦІЯ_5» адресований командиру військової частини НОМЕР_2 рапорт в якому солдат, водій ІІІ відділення розвідувального взводу - ОСОБА_6 просив надати йому довідку про безпосередню участь у бойових діях.

У відзиві на позовну заяву подану через підсистему «Електронний суд» адвокатом Кісь Л.С., яка діє в інтересах ОСОБА_2 на підставі ордеру серії НОМЕР_9 від 10.04.2025 року, зазначено, що рапорт позивача складений та надісланий на електронну адресу яка не є офіційною електронною адресою військової частини НОМЕР_2 та з порушенням Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України затвердженого наказом Міністерства оборони України №531 від 06.08.2024 року. Крім того, представник зазначає про не доведення з боку позивача обставин, що підтверджують обов`язок майора ОСОБА_2 командира НОМЕР_1 батальону НОМЕР_3 ОБрТО ЗСУ приймати рішення за рапортом позивача у період з 25.12.2024 року - 09.01.2025 рік.

Відповідно до витягу з наказу №330 від 21.11.2024 року матроса ОСОБА_1 , колишнього водія 3 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_2 , якому наказом командира військової частини НОМЕР_6 (по особовому складу) від 15.11.2024 року №119-РС відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на підставі витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню від 06.11.2024 року №0002083 призупинено військову службу з 06.11.2024 року, з 21.11.2024 року виключити зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_2 . Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_6 (по особовому складу) від 15.11.2024 року №119-РС (вх..№1769 від 21.11.2024 року). Наказ підписаний командиром військової частини НОМЕР_2 майором ОСОБА_8 .

Також з матеріалів справи вбачається, що за результатами розгляду рапорту позивача 03.02.2025 року за вих.. №1599/300 була надана відповідь, зі змісту якої вбачається, що командування військової частини НОМЕР_2 розглянуло рапорт з додатками солдата ОСОБА_1 , колишнього водія 3 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_2 поданий на ім`я командира військової частини НОМЕР_6 . Станом на 30.01.2025 рік солдат ОСОБА_1 , колишній водій 3 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_2 є таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 09.09.2024 року та не повернувся до місця несення служби. За даним фактом 06.11.2024 року органом досудового розслідування відкрито кримінальне провадження №0002083. Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на підставі витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань солдату ОСОБА_9 з 24.11.2024 року призупинено військову службу та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 . Враховуючи викладене командування військової частини НОМЕР_2 не вбачає можливим опрацювання рапорту солдата ОСОБА_1 , колишнього водія 3 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_2 про призначення службового розслідування щодо виплати за травми, отримані при виконанні бойових завдань. Згідно квитанції «Укрпошта» лист був направлений 04.02.2025 року.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

За приписами ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Положеннями ч. 2 ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року (далі - Порядок №260).

Відповідно до п.2 Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 3 Порядку № 260 передбачено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до п. 17 Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

На виконання указів Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 р. №64 та «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року № 69 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року № 168 (далі - Постанова № 168).

Так, п.1 Постанови № 168 на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 2-1 Постанови № 168 визначено порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

В період виникнення спірних правовідносин було чинним рішення (телеграма) Міністра оборони України від 25.03.2022 року № 248/1298.

Абзацам 3 пункту 3 Телеграми № 248/1298 визначено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.

Пунктом 4 цієї ж Телеграми встановлено, що командирам військових частин (установ), до яких відряджені військовослужбовці інших органів військового управління та військових частин (установ), щомісячно до 5 числа повідомляти військові частини (установи) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку №1 до цієї телеграми.

Пунктом 5 Телеграми № 248/1298 передбачено, що виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі- військових частини) - особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командиром (начальником) військових частин.

У подальшому, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, Міністром оборони України видано Окреме доручення від 23.06.2022 року № 912/з/29 (далі - Окреме доручення), яке застосовується з 01.06.2022 року та визначає умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 1 Окремого доручення під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях...» слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій; бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу у групування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави; бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями; бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб); виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей; здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою; здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту; виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.

Абзацами 1 та 2 пункту 3 Окремого доручення передбачено, що райони ведення бойових дій визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України, а склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави - відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України або начальника Генерального штабу Збройних Сил України.

Окремо, відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України визначати інші райони ведення бойових дій (у т.ч. повітряного простору), в яких також здійснювалися заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з визначенням конкретного місця та часу їх проведення.

Водночас, абзацами 3-7 пункту 3 Окремого доручення визначено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад; рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Як вбачається з довідки Пенсійного фонду України форми ОК-7 позивачу в період з квітня 2022 року випачувалася заробітня плата органом за кодом - Військова частина НОМЕР_6 , при цьому, згідно вказаної довідки вбачається, що позивачу нараховувалася та виплачувалася заробітна плата у 2022 році у квітні - 27915,30 грн., у травні та червні - 43268, 70 грн., у липні 56537, 40 грн., у січні 2023 році - 43268, 70 грн., лютий - 53732, 80 грн., березень - 55073, 93 грн., квітень - 64981, 72 грн., травень 96324, 65 грн., у червні, липні вересні по 121 657, 99, у вересні - 108754, 75, у жовтні - 94 991, 31 грн., у листопаді - 121 657, 98 грн., у грудні - 105630, 87 грн., у січня 2024 році - 7685, 09 грн., у лютому 78799, 83 грн., та у березні - 121 657, 98 грн.

Таким чином з матеріалів справи вбачається, що на користь позивача виплачувалися суми додаткової грошової винагороди в розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях. Доказів на спростування вказаного до суду надано не було та не оспорювалось відповідачем.

В той же час, підставою для виплати додаткової винагороди у збільшеному до 100000,00 грн розмірі є довідка про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, яка видається на підставі визначених абз. 3 п. 3 Телеграми № 248/1298 документів.

Така довідка має надаватися саме тією військовою частиною, в якій військовослужбовець здійснював таку безпосередню участь.

Суд не приймає до уваги твердження представника Відповідача 1 стосовно того, що у командувача в/ч НОМЕР_6 не було підстав для розгляду рапорту позивача стосовно надання вказаної довідки, оскільки наказ №330 від 21.11.2024 року був виданий командиром військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_8 , доказів відсутності у останнього повноважень на розгляд рапорту позивача від 25.12.2024 року Відповідачем 1, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення, до суду надано не було.

Окрім цього з матеріалів справи вбачається, що Відповідачем 1 було надано відповідь на рапорт позивача стосовно відсутності підставі для призначення службового розслідування з приводу виплати за травми, отримані при виконанні бойових завдань відносно позивача від 03.02.2025 року підписана також командиром військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_8 .

Таким чином, суд доходить висновку про наявність у командира НОМЕР_1 батальйону НОМЕР_3 ОБрТрО майора ОСОБА_2 (військова частина НОМЕР_2 ) повноважень на розгляд рапорту позивача від 25.12.2024 року, також суд відхиляє доводи стосовно не отримання рапорту позивача, оскільки в матеріалах справи наявна відповідь на його рапорт, при цьому встановити чи відновиться відповідь від 03.02.3025 року до рапорту від 25.12.2024 року є неможливим, оскільки будь яких доказів того, що позивач звертався до Відповідача 1 з будь-яким іншим рапортом окрім від 25.12.2024 року до суду надано не було.

Також суд не приймає до уваги посилання представника Відповідача1 стосовно того, що лист командира В/ч НОМЕР_2 від 03.02.2025 року №1599/300 був відповіддю на звернення позивача від 24.01.2025 року, оскільки доказів такого звернення до суду надано не було, при цьому зі змісту вказаного листа вбачається, що командиром в/ чНОМЕР_2 розглядався саме рапорт позивача, а не звернення.

08.08.2024 набрав чинності наказ Міністерства оборони України від 06.08.2024 № 531, яким був затверджений Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (далі Порядок).

Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку, з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання, - до наступного прямого командира (начальника).

Розділом ІІІ Порядку встановлено таке. У паперовому рапорті військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок « Рапорт »; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.

Командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапор військовослужбовця шляхом накладення резолюції. Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку. Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.

Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.

Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника).

Усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства.

Забороняється: 1) встановлювати будь-які інші вимоги щодо форми та змісту паперового рапорту, що не передбачені цим Порядком, у тому числі стосовно: подання рапортів з окремих питань виключно написаними власноруч або друкованим способом; недотримання вимог щодо розміру полів, відступів, шрифтів, кольору чорнила чи друку, розміру та якості паперу тощо, які не передбачені цим Порядком; наявності граматичних, синтаксичних чи інших помилок, які не впливають на суть рапорту; 2) відмовляти у розгляді рапорту у разі відсутності доданих документів або інформації, які є або повинні бути в наявності у розпорядженні командира (начальника), створюються/формуються/видаються самим підрозділом та/або можуть бути витребувані підрозділом в іншого підрозділу та/або відповідного закладу охорони здоров`я тощо; 3) вимагати від військовослужбовця попереднього усного погодження паперового або електронного рапорту із безпосереднім або прямим командиром (начальником) перед його фактичним поданням відповідно до положень цього Порядку; 4) відмовляти у прийнятті (реєстрації) власноруч написаних рапортів військовослужбовців.

Початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.

Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.

У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.

Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється: 1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин; 2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.

Відповідач 1 не подав доказів того, що він дотримався вказаних вище вимог Порядку, при цьому отримання рапортів позивача підтверджується відповіддю від 03.02.2025 року, а тому суд доходить висновку, про задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_2 , яка виразилась у ненаданні відповіді на рапорт ОСОБА_1 від 25.12.2024р, направленого на розгляд на електронну поштову скриньку військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки з листа від 03.02.2025 року не можливо встановити на який рапорт його було надано.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд зазначає, що відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 даної статті визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001 року та від 27.02.2009 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Стверджуючи про те, що відповідачами завдано моральну шкоду, позивач не обґрунтував, в чому саме полягає ця шкода, не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з бездіяльністю відповідачів, не визначено, якими доказами це підтверджується.

У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що в задоволенні вимоги про стягнення з відповідачів моральної шкоди необхідно відмовити.

Приймаючи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до Відповідача 1 підлягають частковому задоволенню.

Також суд звертає увагу, що зі змісту відповіді командира в/ чНОМЕР_2 від 03.02.2025 року вбачається, що колишній водій 3 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_2 є таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 09.09.2024 року та не повернувся до місця несення служби. За даним фактом 06.11.2024 року органом досудового розслідування відкрито кримінальне провадження №0002083. Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на підставі витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань солдату ОСОБА_9 з 24.11.2024 року призупинено військову службу та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 . Враховуючи викладене командування військової частини НОМЕР_2 не вбачає можливим опрацювання рапорту солдата ОСОБА_1 , колишнього водія 3 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_2 про призначення службового розслідування щодо виплати за травми, отримані при виконанні бойових завдань. Згідно квитанції «Укрпошта» лист був направлений 04.02.2025 року.

Разом з чим, в матеріалах справи наявне направлення в/ч НОМЕР_2 командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_10 видане матросу ОСОБА_1 на стаціонарне лікування від 18.08.2024 року №9151305, та згідно постанови ВЛК від 07.11.2024 року №648 за результатами проходження позивачем ВЛК захворювання позивача визнано - ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.

З означеного слідує, що посилання Відповідача 1 в листі від 03.02.2025 року про відсутність можливості опрацювати рапорт позивача стосовно призначення службового розслідування щодо виплати за травми, отримані при виконанні бойових завдань є необґрунтованим.

Щодо вимоги позивача винести окрему ухвалу, суд зазначає.

Позивач обґрунтовує клопотання тим, що вбачає в діях відповідачів корупційні схеми при нарахуванні та виплаті військовослужбовцям грошового забезпечення (основних та додаткових видів), лікарняних, а також призначенні соціальних виплат.

Статтею 249 КАС України передбачене право суду постановити окрему ухвалу,

Так, відповідно до ч. 1 ст.249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними (ч.2 ст.249 КАС України).

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли. Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.

Із системного аналізу наведених норм вбачається, що при виявленні під час розгляду справи порушення закону, судом може бути постановлена окрема ухвала, де мають бути визначені вказівки щодо усунення порушень.

Суд зауважує, що винесення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду, і реалізація такого права безпосередньо пов`язана з виявленням саме судом під час розгляду справи порушення закону. Для встановлення факту допущеного порушення вказане має бути належним чином обґрунтовано та підтверджено відповідними доказами.

В межах спірних правовідносин суд не вбачає підстав для використання вказаного права.

Щодо представництва суд зазначає таке.

Позивачем подано заяву, в якій заперечує щодо представництві інтересів відповідача 1 - командира НОМЕР_1 батальйону НОМЕР_3 ОБрТро військова частина НОМЕР_2 , майора ОСОБА_2 адвокатом Кісь Л.С., оскільки особа Кісь Лариса Сергіївна надала ордер на представництво інтересів Відповідача 1 без підпису останнього. Із "заяви про вступ у справу як представника" не зрозуміло, яким чином Відповідач 1, який зі слів Кісь Л.С. знаходиться у зоні бойових дій делегував повноваження особі Кісь Л.С. Особа Кісь Лариса Сергіївна є дружиною Кісь Сергія Миколайовича , який в свою чергу є підпорядкованим та підлеглим Відповідача 1. Крім того, Кісь Сергій Миколайович є керівником, за установчими документами, адвокатського бюро "ЛАРИСА КІСЬ І КО", від імені якої особа Кісь Лариса Сергіївна заявляє про вступ до справи у якості представника Відповідача 1.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу.

Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

Згідно з ч. 1 ст. 57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Статтею 58 КАС України визначено перелік осіб, які не можуть бути представниками, а саме:

1. Не може бути представником в суді особа, яка бере участь у справі як секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач та свідок, або є помічником судді, що розглядає справу.

2. Особа не може бути представником, якщо вона у цій справі представляє або представляла іншу особу, інтереси якої у цій справі суперечать інтересам її довірителя.

3. Особа не може бути представником, якщо вона є чи була медіатором під час проведення медіації щодо спору, пов`язаного із справою, що розглядається в суді.

4. Судді, прокурори, слідчі, працівники підрозділів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, не можуть бути представниками в суді, крім випадків, коли вони діють від імені відповідних органів, що є стороною або третьою особою у справі, чи як законні представники сторони чи третьої особи.

Частиною 4 статті 59 КАС України встановлено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів:

1) довіреністю;

2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".

До заяви про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (внесення РНОКПП / коду ЄДРПОУ до додаткових відомостей про учасника справи та надання доступу до електронної справи), адвокатом Кісь Ларисою Сергіївною додано ордер на надання правничої допомоги серії НОМЕР_8, який відповідає формі та змісту встановленому рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41 (зі змінами та доповненнями).

При цьому, доводи позивача щодо відсутності на ордері підпису командира НОМЕР_1 батальйону 126 ОБрТрО майора ОСОБА_12 (військова частина НОМЕР_2 ) є необґрунтованими, оскільки така вимога до оформлення ордеру відсутня.

Також, суд зазначає, що адвокату, адвокатському бюро або адвокатському об`єднанню забороняється укладати договір про надання правової допомоги у разі конфлікту інтересів.

Адвокату забороняється укладати договір про надання правової допомоги і він зобов`язаний відмовитися від виконання договору, укладеного адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням, у разі, якщо виконання договору може суперечити інтересам адвоката, членів його сім`ї або близьких родичів, адвокатського бюро або адвокатського об`єднання, засновником (учасником) якого він є, професійним обов`язкам адвоката, а також у разі наявності інших обставин, що можуть призвести до конфлікту інтересів (ч. 1 ст. 28 Закону №5076-VI).

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону №5076-VI, ч. 1 ст. 9 Правил адвокатської етики, конфлікт інтересів - суперечність між особистими інтересами адвоката та його професійними правами і обов`язками, наявність якої може вплинути на об`єктивність або неупередженість під час виконання адвокатом його професійних обов`язків, а також на вчинення чи невчинення ним дій під час здійснення адвокатської діяльності.

Таким чином, ні Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ні Правилами адвокатської етики не встановлено прямих заборон щодо надання адвокатом правової допомоги членам своєї сім`ї та близьким родичам.

Наявність сімейних та/або родинних відносин саме по собі не призводить до виникнення конфлікту інтересів, а тому при вирішенні питання про можливість надання правової допомоги членам сім`ї та/або близьким родичам адвокат повинен оцінити всі обставини на предмет наявності суперечності між особистими інтересами адвоката та його професійними правами і обов`язками перед клієнтом. При цьому адвокат повинен прагнути об`єктивності та неупередженості і дотримання вимог законодавства та правил адвокатської етики при наданні правової допомоги своєму клієнту у всіх випадках незалежно від наявності будь-яких відносин з останнім.

Аналогічна позиція з дослідженого питання викладена у рішенні Ради адвокатів України «Про затвердження роз`яснення щодо можливості надання адвокатами правової допомоги членам сім`ї та родичам» від 22.09.2017 року №198, рішенні Дисциплінарної палати Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури Херсонської області від 26.06.2020 року №31/20 за заявою Садівської сільради щодо порушень, які на думку скаржника, були допущені адвокатом ОСОБА_1 .

Крім того, кожна особа має право користуватись послугами адвоката, що передбачено і приписами КАС України незалежно від місця перебування.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до командира НОМЕР_1 батальйону 126 ОБрТрО майора ОСОБА_2 (військова частина НОМЕР_2 ), Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_2 , яка виразилась у ненаданні відповіді на рапорт ОСОБА_1 від 25.12.2024 р, направленого на розгляд на електронну поштову скриньку військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1

Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_2 , надати відповідь на рапорт ОСОБА_1 від 25.12.2024 р, направленого на розгляд на електронну поштову скриньку військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач 1: командир НОМЕР_1 батальйону НОМЕР_3 ОБрТрО, військова частина НОМЕР_2 майор ОСОБА_2 (705031, Херсонська область, Херсонський район, с. Інгулець, код ЄДРПОУ НОМЕР_5 )

Відповідач 2: Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради (65022, м. Одеса, вул. Косовська, 2Д, ).

Суддя П.П.Марин