Справа № 160/1676/25
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2025 рокуСправа №160/1676/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Тулянцевої І.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку письмового провадження) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЬБОР-М» до Дніпровської митниці про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЬБОР-М» до Дніпровської митниці, в якій позивач просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву ТОВ «ЕЛЬБОР-М» та відкрито провадження в адміністративній справі №160/1676/25, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами з 27.02.2025 року, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
24 лютого 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від ТОВ «ЕЛЬБОР-М» надійшла відповідь на відзив, в якій останнім викладено позицію аналогічну заявленій ним у власній позовній заяві, з зазначенням тотожних доводів та аргументів.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Листом Дніпровської митниці №7.5-2/19-01/13/4497 від 02.08.2024 року було повідомлено ТОВ «ЕЛЬБОР-М», що на підставі пункту 7 частини першої статті 336, пункту 2 частини третьої статті 345, пункту 2 частини другої статті 351 Митного кодексу України та наказу Дніпровської митниці від 01 серпня 2024 року №257 Дніпровською митницею буде проводитись документальна невиїзна перевірка дотримання ТОВ «ЕЛЬБОР-М» вимог законодавства України з питань митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування товару та своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні через митний кордон України товарів за митними деклараціями від від 23.09.2020 № UА100120/2020/633897, від 25.09.2020 №UA100120/2020/634041 від 28.09.2020 № UА 100120/2020/634091, від 28.09.2020 № UА100120/2020/634101, від 29.09.2020 №UA100120/2020/634187, тривалістю 8 (вісім) робочих днів з 20.08.2024 року.
- п. 2 ч. 3 ст. 75, ч. 9 ст. 280, ч. 5 ст. 281 МКУ, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита за митними деклараціями за переліком на загальну суму 471335,12 грн ;
Згідно граф 8 та 9 вищезазначених митних декларацій, одержувачем та особою відповідальною за фінансове врегулювання зазначено ТОВ «ЕЛЬБОР-М».
На підставі рішення про результати розгляду скарги від 13.12.2024 року №1/10-06/13/8468, Дніпровської митниці винесено :
Незгода позивача з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями стала підставою для звернення до суду з цим позовом.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13 березня 2012 року №4495-VI (далі- МК України).
У відповідності до ч.1 ст. 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
За приписами ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Згідно п. 20 ч. 4 МК України митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів , необхідних для застосування цієї процедури.
Частиною 8 статті 257 МК України визначено, що митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться необхідні відомості.
Згідно з п. 20 ч. 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Відповідно до ч. 8 ст. 264 МК України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
Частиною 1 статті 248 МК України визначено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 248 МК України для виконання митних формальностей під час здійснення митного оформлення товарів і транспортних засобів комерційного призначення застосовується автоматизована система митного оформлення, яка згідно з цим Кодексом в автоматичному режимі здійснює визначення переліку митних формальностей, обов`язкових для виконання за митною декларацією, залежно від типу митної декларації, митного режиму, особливостей, засобів і способів переміщення товарів через митний кордон України та з урахуванням результатів аналізу ризиків.
У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 270 МК України правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, митом, крім особливих видів мита, встановлюються цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правила оподаткування особливими видами мита встановлюються законами України "Про захист національного товаровиробника від демпінгового імпорту", «Про захист національного товаровиробника від субсидованого імпорту", «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну", окремим законом щодо встановлення додаткового імпортного збору. Правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, іншими (крім мита) митними платежами встановлюються Податковим кодексом України з урахуванням особливостей, що визначаються цим Кодексом.
Відповідно до статті 271 МК України,мито- це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом Українита цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
В Україні застосовуються такі види мита: ввізне мито; вивізне мито; сезонне мито; особливі види мита: спеціальне, антидемпінгове, компенсаційне; додатковий імпортний збір.
Спеціальне мито застосовується в Україні як спеціальний вид мита.
Частиною 1, 3 статті 275 МК України передбачено, що у випадках, передбачених законами України (якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України), з метою захисту економічних інтересів України та українських товаровиробників у разі ввезення товарів на митну територію України, незалежно від інших видів мита, можуть застосовуватися особливі види мита: спеціальне мито; антидемпінгове мито; компенсаційне мито; додатковий імпортний збір.
Спеціальне мито встановлюється відповідно до Закону України "Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну".
Частиною 2 статті 16 Закону України «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в України» від 22.12.1998 № 332-ХІУ передбачено, що встановлене Комісією спеціальне мито сплачується імпортером товару в Україну незалежно від інших податків і зборів (обов`язкових платежів), які справляються при імпорті в Україну. Розмір ставки спеціального мита визначається у відсотках до митної вартості товару, що є об`єктом спеціального розслідування. Спеціальне мито справляється у відповідному розмірі та у кожному випадку окремо на недискримінаційній основі, незалежно від країни експорту. Сплата спеціального мита здійснюється у готівковій чи безготівковій формі або шляхом внесення суми мита на депозит, або оформлення відповідного боргового зобов`язання, якщо інше не встановлено законодавством України.
З матеріалів справи встановлено, що Дніпровською митницею відповідно до п. 1 ч.2 ст. 351 МК України була проведена документальна невиїзна перевірка дотримання ТОВ «ЕЛЬБОР-М» вимог законодавства з питань митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування товару та своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні через митний кордон України товарів за митними деклараціями від 23.09.2020 № UА100120/2020/633897, від 25.09.2020 №UA100120/2020/634041 від 28.09.2020 № UА 100120/2020/634091, від 28.09.2020 № UА100120/2020/634101, від 29.09.2020 №UA100120/2020/634187, тривалістю 8 (вісім) робочих днів з 20.08.2024 року.
У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.
Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: 1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; 2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Предметом даної перевірки були дані про своєчасність, повноту нарахування та сплати спеціального мита до товарів, митне оформлення яких здійснено за даними ЕМД відповідно до попередніх спеціальних заходів, передбачених рішенням Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі № СП-451/2020/4411-03 від 22.06.2020 р. Про застосування попередніх спеціальних заходів щодо імпорту в Україну полімерних матеріалів незалежно від країни походження та експорту (далі - СП-451/2020/4411-03).
Митному оформленню товарів «Полівінілхлорид суспензійний (ПВХ) VYNOVA S-6630, не змішаний з іншими речовинами, непластифікований, отриманий суспензійним способом у вигляді порошку, без барвників, без наповнювачів та без домішок.» за митними деклараціями від 23.09.2020 № UА100120/2020/633897, від 25.09.2020 №UA100120/2020/634041 від 28.09.2020 № UА 100120/2020/634091, від 28.09.2020 № UА100120/2020/634101, від 29.09.2020 №UA100120/2020/634187, що підлягли перевірці, передували митні оформлення даних товарів з подачею декларантом до митного органу тимчасових митних декларацій типу ІМ 40 ЕЕ від 18.08.2020 р. № UА100000/2020/907937 та № UА100000/2020/907935, від 23.08.2020р. № UА100000/2020/909766, від 25.08.2020 №UА100000/2020/911579, від 22.08.2020 № UА100000/2020/909311 відповідно до частин 1-3 статті 260 МК України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 260 МК України якщо декларант або уповноважена ним особа не володіє точними відомостями про характеристики товарів, необхідні для заповнення митної декларації у звичайному порядку, вона може подати митному органу тимчасову митну декларацію на такі товари за умови, що вона містить дані, достатні для поміщення їх у заявлений митний режим, та під зобов`язання про подання додаткової декларації у строк не більше 45 днів з дати оформлення тимчасової митної декларації.
Оформлення митним органом тимчасової митної декларації є випуском товарів у заявлений митний режим. Якщо під час митного оформлення товарів митним органом бралися проби (зразки) цих товарів для проведення їх дослідження (аналізу, експертизи), випуск таких товарів до одержання результатів відповідних досліджень (аналізу, експертиз), якщо вони не підпадають під дію встановлених законодавством України заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, може бути здійснений митним органом за тимчасовою митною декларацією у порядку та на умовах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Для випуску товарів відповідно до заявленого митного режиму за тимчасовою митною декларацією застосовуються курси валют, визначені відповідно до статті 3-1 цього Кодексу, заходи тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, чинні на дату прийняття митним органом тимчасової митної декларації для оформлення. Якщо декларант не володіє точними відомостями, необхідними для визначення ставок митних платежів, для нарахування сум митних платежів за тимчасовою митною декларацією застосовується найбільша ставка митних платежів з тих, під яку може підпадати товар.
Згідно ч. 8 ст. 260 МК України митний орган не має права відмовити в прийнятті тимчасової або періодичної митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 69 МК України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД. Митні органи здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.
За характеристиками, описом, кодом згідно з УКТ ЗЕД товар підпадає під дію застосування спеціальних заходів у вигляді сплати спеціального мита, відповідно до рішення Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі № СП-451/2020/4411-03 від 22.06.2020 р. «Про застосування попередніх спеціальних заходів щодо імпорту в Україну полімерних матеріалів незалежно від країни походження та експорту».
Відповідно до копій документів, наданих до митного оформлення товарів за вищезазначеними митними деклараціями країна походження товарів підтверджена та зазначена у графі 34 МД - Німеччина (DЕ) та країна експорту графі 16 МД Німеччина (DЕ), тобто товар імпортується в Україну з країни походження/експорту, які підпадають під застосування спеціальних заходів відповідно до рішення №СП-451/2020/4411-03 від 22.06.2020 р.
Згідно з рішенням Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі № СП-451/2020/4411-03 від 22.06.2020 р. «Про застосування попередніх спеціальних заходів щодо імпорту в Україну полімерних матеріалів незалежно від країни походження та експорту» спеціальні заходи щодо імпорту в Україну полімерних матеріалів незалежно від країни походження та експорту застосовується спеціальне мито у розмірі 18%.
Відповідно до ч. 10 ст. 260 МК України оформлення митним органом тимчасової або періодичної митної декларації передбачає необхідність виконання вимог цього Кодексу, передбачених для поміщення товарів в обраний митний режим та сплати митних платежів або забезпечення їх сплати відповідно до розділу X цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 261 МК України, у разі подання відповідно до статей 259-260-1цього Кодексу попередньої, тимчасової, спрощеної або періодичної митної декларації декларант або уповноважена ним особа повинні протягом строків, визначених відповідно до цього Кодексу, подати митному органу додаткову декларацію, яка містить точні відомості про товари, задекларовані за попередньою, тимчасовою, спрощеною або періодичною митною декларацією, що подавалися б у разі декларування цих товарів за митною декларацією, заповненою у звичайному порядку.
Додаткова декларація є документом, який містить остаточні повні відомості про товар, зокрема, його опис та код згідно УКТЗЕД.
Суд зазначає, що оформлення митним органом тимчасової митної декларації є випуском товарів у заявлений митний режим, проте митне оформлення вважається незакінченим. Для випуску товарів відповідно до заявленого митного режиму за тимчасовою митною декларацією застосовуються заходи тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, чинні на дату прийняття митним органом тимчасової митної декларації для оформлення (ч. 3 ст. 260 МК України).
Митне оформлення товару, випущеного у вільний обіг за тимчасовою митною декларацією завершується поданням додаткової митної декларації. Умовою набуття такими товарами статусу задекларованих у звичайному порядку є подання митному органу у строки, визначені відповідно до Митного кодексу України, додаткової декларації, яка містить точні відомості про товари, задекларовані за тимчасовою митною декларацією.
Таким чином, оформлення додаткової декларації до тимчасової митної декларації дозволяє вважати товар оформленим за митною декларацією заповненою у звичайному порядку. При цьому, додаткова декларація є документом, який містить остаточні повні відомості про товар, зокрема, його опис та код згідно УКТЗЕД, що зазначають, які саме заходи тарифного та нетарифного регулювання мають бути застосовані до цього товару.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що твердження позивача про те, що спеціальне мито може бути нараховане та сплачене виключно за тимчасовою митною декларацією, є помилковим.
Відповідно до ст. 278 МК України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України, є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 297 МК України у разі ввезення товарів на митну територію України суми митних платежів, нараховані декларантом (уповноваженою ним особою) або митним органом, підлягають сплаті до Державного бюджету України платником податків до або на день подання митному органу митної декларації для митного оформлення, крім випадків, якщо відповідно до цього Кодексу товари ввозяться на митну територію України із звільненням від оподаткування митними платежами або випускаються у відповідний митний режим за спрощеною декларацією в межах спеціальних спрощень, наданих підприємству, яке отримало авторизацію АЕО-С.
З урахуванням дати прийняття постанови Шостим апеляційним адміністративним судом 22.09.2020 р., митне оформлення товарів за митними деклараціями від 23.09.2020 №UА100120/2020/633897, від 25.09.2020 №UA100120/2020/634041 від 28.09.2020 № UА 100120/2020/634091, від 28.09.2020 № UА100120/2020/634101, від 29.09.2020 №UA100120/2020/634187 було здійснено в період, коли рішення Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі № СП-451/2020/4411-03 від 22.06.2020 р. «Про застосування попередніх спеціальних заходів щодо імпорту в Україну полімерних матеріалів незалежно від країни походження та експорту», діяло.
Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Отже, відповідно до ч. 8 ст. 264 МК України, з моменту прийняття митної декларації до митного оформлення декларант несе юридичну відповідальність за достовірність зазначених у ній відомостей та розміру належних до сплати податків.
Підстави припинення виконання податкового обов`язку визначені пунктом 37.3 статті 37 ПК України. Вказаними підставами, крім його виконання, є: ліквідація юридичної особи; смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою; втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом; скасування податкового обов`язку у передбачений законодавством спосіб.
Враховуючи зазначені норми, у разі, коли на час здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, чинні судові рішення про зупинення дії або скасування рішення Комісії, мито не сплачується. При цьому, у разі скасування заходів забезпечення позову, визнання судом правомірності та законності такого рішення, його дія поширюється на весь період його чинності.
Відповідно до підпункту 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо гезультати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.
З огляду на викладене, зазначені у рішенні Комісії заходи підлягають застосуванню протягом усього строку, на який вони запроваджувались, а особи, які в період зупинення або скасування рішення Комісії ввозили на митну територію України товари, зобов`язані сплатити до бюджету відповідні суми спеціального мита.
Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
При цьому, суд враховує, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).
Крім того, згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Суд зазначає, що всі інші аргументи сторін досліджені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки наведених висновків суду не спростовують.
Підсумовуючи викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.
Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні, оскільки у задоволенні позову відмовлено.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева