Справа № 640/6251/20
Суддя: Л.М. Петрова
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. ПолтаваСправа № 640/6251/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Петрової Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СІНІЛЬГА" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СІНІЛЬГА" звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 02.01.2020 на суму 39 016,00 грн, № від 02.01.2020 на суму 48 555,00 грн та № від 02.01.2020 на суму штрафних санкцій 11 947,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки акту перевірки щодо нереальності господарських операцій, які мали місце між позивачем та його контрагентом, спростовуються змістом господарських операцій, оскільки позивачем досягнуто економічного ефекту, господарські операції оформлені відповідними первинними документами. На час, коли позивач мав господарські взаємовідносини зі своїм контрагентом, відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про такого контрагента були підтвердженими, така особа була зареєстрована як платник податку, а відтак податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.04.2020 прийнято позову заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №640/6251/20, суд ухвали здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов в якому останній зазначає, що при винесенні спірних податкових повідомлень-рішень діяв у межах повноважень, у порядку та в спосіб встановлений Конституцією та законами України, оскільки згідно відомостей, наявних в інформаційно-аналітичних ресурсах ДПС, Єдиного державного реєстру судових рішень та податкової інформації, отриманих із зовнішніх джерел, по ТОВ "РАМІС" встановлено наступне:

- керівником, головним бухгалтером та засновником з 21.03.2017 по 12.02.2018 був в одній особі гр. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ); - остання звітність з податку на додану вартість подана за період - грудень 2017 року;

- фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва та Декларації з податку на прибуток ТОВ "РАМІС" до податкового органу не подавались жодного разу з моменту реєстрації, у зв`язку з чим відсутня будь-яка інформація щодо наявності у підприємства основних засобів, земельних ділянок, транспортних засобів, будівельних машин і механізмів, виробничих запасів, тощо;

- згідно наданого ТОВ "РАМІС" до податкового органу Звіту про суми нарахованого єдиного внеску за травень 2017 року штатна чисельність працівників - 1, кількість осіб, які виконували роботи (надавали послуги) за договорами цивільно-правового характеру - 0. Відповідно до інформації, що міститься в ІС "Єдиний реєстр податкових накладних" встановлено, що ТОВ "РАМІС" отримувало в травні 2017 року від контрагентів-постачальників лише податкові накладні (загальною кількістю 5 шт.) із зазначенням у графі 3 "Номенклатура товарів (послуг) продавця" номенклатури: "Рекламні послуги" на загальну суму 57 000 грн (ПДВ 9500 грн) та номенклатури: "Маркетингові послуги" на загальну суму 2000 грн (ПДВ 333,33 грн). При цьому, за аналогічний період (травень 2017 року) ТОВ "РАМІС" при кількості працюючих 1 особа окрім послуг, виконаних для ТОВ "СІНІЛЬГА" виписано 46 податкових накладних на адресу 25 контрагентів-покупців із зазначенням у графі 3 "Номенклатура товарів (послуг) продавця" номенклатури: "Рекламні по7 року) ТОВ "РАМІС" при кількості працюючих 1 особа окрім послуг, виконаних для ТОВ "СІНІЛЬГА" виписано 46 податкових накладних на адресу 25 контрагентів-покупців із зазначенням у графі 3 "Номенклатура товарів (послуг) продавця" номенклатури: "Рекламні послуги, дизайн та макетування, розміщення контекстної реклами, дизайн та розробка програмних модулів сайту тощо" на загальну суму 4 040 405,52 грн (ПДВ 606 734,27 грн). Таким чином, здійснення операцій такого обсягу однією особою за короткий проміжок часу не є можливим за відсутності трудових ресурсів (фахівців з відповідними професійними знаннями), основних фондів та виробничих потужностей;

- згідно інформації, що міститься в базі даних ГУ ДПС України "Податковий блок" ТОВ "РАМІС" (код 40466331) ОУ ДПІ у Шевченківському р-ні ГУ ДФС у м. Києві 22.06.2018 за №3571/8/26-59-21-04 внесено до бази СФП ІС "Податковий блок", як суб`єкта фіктивного підприємництва (пояснення гр. ОСОБА_1 щодо непричетності до реєстрації та ведення фінансово-господарської діяльності). Гр. ОСОБА_1 20.06.2018 надав пояснення ст. о/у ОУ ДПІ у Шевченківському р-ні ГУ ДФС у м. Києві, згідно якого повідомив про свою непричетність до ведення фінансово-господарської діяльності ТОВ "РАМІС" (код 40466331): "Я повідомляю, що жодного відношення до ТОВ "РАМІС" (код 40466331) не маю. На посаду директора ТОВ "РАМІС" (код 40466331) себе не призначав. Місцезнаходження фінансово-господарських документів, печатки ТОВ "РАМІС" мені не відомо. Хто здійснював діяльність від мого імені ТОВ "РАМІС" мені не відомо".

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень щодо ТОВ "РАМІС" встановлено наявність вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 21.11.2018 у справі №760/28214/18, провадження №1-кп/760/2044/18 (по матеріалах кримінального провадження за № 0000209 від 26.10.2018).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.06.2020 у задоволенні клопотання представника відповідача про проведення судового засідання та виклик свідка відмовлено.

27.02.2025 справа №640/10838/20 надійшла до Полтавського окружного адміністративного суду від Окружного адміністративного суду м. Києва для розгляду 27.02.2025, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі та за результатами автоматизованого розподілу справи між суддями передана до провадження судді Петрової Л.М.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 адміністративну справу прийнято до провадження.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.03.2025 допущено заміну відповідача Головного управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код 43141267) його правонаступником Головним управлінням ДПС у м. Києві як відокремленим підрозділом Державної податкової служби України (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44116011).

14.03.2025 до суду від ГУ ДПС у м. Києві надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначено, що в ході дослідження наданих до перевірки документів у сукупності та інформації, отриманої з інших джерел, встановлено:

- дефектність наданих ТОВ "СІНІЛЬГА" до перевірки копій первинних документів щодо проведених господарських операцій із TOB "РАМІС". Документи підписані особою, що непричетна до ведення фінансово-господарської діяльності підприємства;

- не надання до перевірки оригіналів договорів №17 та №18 від 28.04.2017, актів надання послуг та рахунків-фактур;

- не надання до перевірки інших документів, які розкривають зміст та обсяг здійснених господарських операцій та свідчать про те, що ТОВ "РАМІС" в процесі надання послуг проводив певну роботу (передбачених умовами договорів результатів досліджень з детальним та повним описом усіх питань у відповідності до узгоджених напрямків досліджень; письмових висновків та рекомендацій; звітів про проведену роботу, пов`язану із визначенням діючих та потенційних покупців та конкурентів, наведенням обігу продукції конкурентів (обсяг пропозиції, якість, ціни, сервіс, розрахунки та ін.) тощо;

- невідповідність змісту операцій, зафіксованих у документах, реальним обставинам стосовно неможливості виконання вищенаведеним постачальником оформлених господарських операцій у зв`язку з відсутністю необхідних умов для здійснення господарських операцій (відсутність основних фондів, виробничих потужностей, виробничих запасів) та трудових ресурсів);

- короткотривалий період здійснення господарської діяльності підприємства - постачальника ТОВ "РАМІС";

- неможливість визначення реальних виконавців послуг;

- наявність вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 21.11.2018 у справі №760/28214/18, провадження №1-кп/760/2044/18 (по матеріалах кримінального провадження за №0000209 від 26.10.2018, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 205-1 КК України)), відповідно до якого засновника та керівника ТОВ "РАМІС" ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205-1 КК України.

За сукупністю вищевикладених матеріалів, перевіркою не підтверджується реальність проведення господарських операцій між ТОВ "СІНІЛЬГА" та ТОВ "РАМІС". Перевіркою встановлено документування зазначених операцій та відображення і бухгалтерському обліку без отримання результатів таких операцій в дійсності. На підставі вищевикладеного, перелічені первинні документи, надані до перевірки ТОВ "СІНІЛЬГА" не мають юридичної сили первинних документів та не можуть бути підставою для відображення господарських операцій у податковому та бухгалтерському обліку. Згідно з частиною п`ятою статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Контролюючим органом відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.4 п.78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України на підставі наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 20.11.2019 №3515, проведена позапланова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "СІНІЛЬГА" (код 35691286), з питань дотримання вимог податкового законодавства при визначенні по взаємовідносинах з TOB "РАМІС" (код 40466331) за травень 2017 року показників декларації з податку на додану вартість та за 2017 рік - показників фінансової звітності з їх відображенням у декларації з податку на прибуток підприємства.

Копію наказу контролюючого органу вручено 20.11.2019 особисто головному бухгалтеру ТОВ "СІНІЛЬГА" ОСОБА_2 . З направленням на право проведення перевірки ознайомлено під підпис 20.11.2019 ОСОБА_2 .

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом складено акт №82/26-15-05-07-01-10/35691286 від 03.12.2019, згідно з висновками якого встановлено порушення позивачем:

- п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, п. 5, п. 6, п. 19 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, п. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 1.2 ст.1, п. 2.4 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 року за № 168/704, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 38 844 гривень, у тому числі: за 2017 рік на суму 38 844 гривень;

- п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, п. 1 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 1.2 ст.1, п. 2.4 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, в результаті чого в періоді, що перевірявся: завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду на суму 11 947 гривень; занижено податок на додану вартість на загальну суму 31 213 гривень, у тому числі за травень 2017 року на суму 31 213 гривень.

ТОВ "СІНІЛЬГА" подано заперечення від №01/19 від 19.12.2019 року (вх. Головного управління ДПС у м. Києві від 19.12.2019 № 57002/10) на акт перевірки від № 82/26-15-05-07-01-10/35691286.

За результатами розгляду заперечення, висновки акта залишено без змін, а заперечення платника - без задоволення (лист-відповідь від 28.12.2019 №72064/10/26-15-05-07-01, який надіслано поштовим зв`язком платнику та отримано останнім 02.01.2020).

На підставі висновків акту перевірки ГУ ДПС у м. Києві відносно позивача прийняті податкові повідомлення-рішення від 02.01.2020:

- №, яким товариству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 48 555,00 грн, в тому числі за основним платежем 38 844,00 грн і штрафними санкціями - 9711,00 грн;

- №, яким товариству збільшено грошове зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 39 016,00 грн, в тому числі за основним платежем - 31 213,00 грн, за штрафними санкціями - 7 803, 00 грн;

- №, яким до товариства застосовано штрафні санкції за платежем податок на додану вартість в розмірі 11 947,00 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення направлені на податкову адресу ТОВ "СІНІЛЬГА" 02.01.2020 та отримані позивачем 09.01.2020.

Позивач не погодився з податковими повідомленнями-рішеннями від 02.01.2020 №, №, №, у зв`язку з чим звернувся до адміністративного суду з позовом у цій справі.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 75.1. статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки-цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до норм підпунктів 14.1.27, 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України "витрати" - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником), а "господарська діяльність" - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Об`єкт оподаткування податком на прибуток визначений у статті 134 ПК України як прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

В силу приписів абзацу 1 пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Тобто, наведені правові норми ПК України дозволяють платнику податку формувати витрати у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, витрати. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

В свою чергу за визначенням, наведеним у підпункті 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, "податковий кредит" - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту "а" пункту 198.1, пунктів 198.2, 198.3 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У даній податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у пункту 201.1 статті 201 ПК України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності суд приходить до висновку, що ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: відсутність зв`язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність реальних поставок), відсутність податкової правосуб`єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає й те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

За приписами норм пунктів 44.1, 44.2, 44.3 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Юридичні особи - платники єдиного податку, які відповідають критеріям, визначеним підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, ведуть спрощений бухгалтерський облік доходів та витрат з метою обрахунку об`єкта оподаткування за методикою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Визначення первинного документу та загальні вимоги до оформлення первинних документів містяться в Законі України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV (далі - Закон України від 16.07.1999 №996-ХІV) та в Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704.

Згідно частини 1 статті 9 Закону України від 16.07.1999 №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV).

В свою чергу, інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку (частина 3 статті 9 цього Закону).

При цьому, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим, відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Дана правова позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду України, які викладені у його постановах від 27.06.2017 у справі №808/1062/14, від 14.03.2017 у справі №826/757/13-а, Верховного Суду, зокрема, у постанові від 06.02.2018 №К/9901/5042/17.

Як слідує зі змісту акту перевірки, позивач у перевіряємий період мав взаємовідносини з ТОВ "РАМІС".

Щодо взаємовідносин позивача з вищезазначеним контрагентом, суд зазначає таке.

Так, згідно карток, аналізів рахунків, оборотно-сальдових відомостей по бухгалтерському рахунку 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками" та наданих до матеріалів справи первинних документів встановлено, що ТОВ "СІНІЛЬГА" в 2017 році мало фінансово-господарські взаємовідносини з підприємством - постачальником ТОВ "РАМІС" (код 40466331) з отримання послуг з проведення маркетингових кампаній та інших рекламних послуг.

ТОВ "СІНІЛЬГА" додано до матеріалів справи копії договорів, укладених з ТОВ "РАМІС", а саме:

- договір №17 від 28.04.2017 щодо надання маркетингових послуг, підписаний від ТОВ "СІНІЛЬГА" (ЗАМОВНИК) директором Зінченко І.Г., а від ТОВ "РАМІС" (ВИКОНАВЕЦЬ) директором Дворецьким В.В.;

- договір №18 від 28.04.2017 щодо надання маркетингових послуг, підписаний від ТОВ "СІНІЛЬГА" (ЗАМОВНИК) директором Зінченко І.Г., від ТОВ "РАМІС" (ВИКОНАВЕЦЬ) директором Дворецьким В.В.

Надані договори є типовими окрім території проведення досліджень та загальної суми договору.

Відповідно до наданих договорів замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати останньому послуги з проведення маркетингових кампаній та інших рекламних послуг задля залучення й утримання клієнтів на предмет потреби сбуту гофроящіків, гофротари, гофролиста. Територія проведення досліджень - Україна: Харківська, Дніпропетровська та Кіровоградська області (договір №17 від 28.04.2017) та Сумська та Чернігівська області (договір №18 від 28.04.2017).

Відповідно до пункту 4.1. договорів ТОВ "РАМІС" повинно було підготувати маркетингові дослідження за наступними напрямками: - можливості та перспективи ведення комерційних операцій; - визначення діючих та потенційних покупців; - загальна характеристика умов роботи покупців; - визначення діючих та потенційних конкурентів; - загальна характеристика умов роботи конкурентів; - загальна характеристика обігу продукції конкурентів (обсяг пропозиції, якість, ціни, сервіс, розрахунки та ін.); - ступінь розвитку ринкової інфраструктури (транспорт, склади, мережі, зв`язки та ін.); - ступінь розвитку комерційної інфраструктури; - попит на продукцію, перспективи його розвитку; - можливість, доцільність та ефективність проведення рекламних кампаній; - стан і практика застосування господарського законодавства.

До матеріалів справи надано копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг):

- ОУ-0000186 від 31.05.17 щодо проведення маркетингових кампаній та інших рекламних послуг задля залучення й утримання клієнтів: "Маркетингові консультації на ринку України на предмет потреби сбуту гофроящиків, гофротари, гофролиста. Територія дослідження: "Харківська, Дніпропетровська та Кіровоградська області" на суму 143 160 грн ( ПДВ - 23 860 грн);

- ОУ-0000187 від 31.05.17 щодо проведення маркетингових кампаній та інших рекламних послуг задля залучення й утримання клієнтів: "Маркетингові консультації на ринку України на предмет потреби сбуту гофроящиків, гофротари, гофролиста. Територія дослідження: "Сумська та Чернігівська області" на суму 115 800 грн ( ПДВ - 19 300 грн).

Всього по документах TOB "РАМІС" надано послуг на суму 258 960,00 грн.

Вищевказані акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) затверджені від імені особи, що отримала послуги директором ТОВ "СІНІЛЬГА" Зінченко І.Г. та від імені особи, що надала послуги директором ТОВ "РАМІС" Дворецьким В.В.

Водночас, суд наголошує, що в акті перевірки зазначено таку інформацію по контрагенту позивача.

На підставі відомостей, наявних в інформаційно-аналітичних ресурсах ДПС, Єдиному державному реєстрі судових рішень та податкової інформації, отриманої із зовнішніх джерел, по ТОВ "РАМІС" встановлено наступне:

керівником, головним бухгалтером та засновником з 21.03.2017 по 12.02.2018 був в одній особі гр. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );

остання звітність з податку на додану вартість подана за період - грудень 2017 року;

фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва та декларації з податку на прибуток ТОВ "РАМІС" до податкового органу не подавались жодного разу з моменту реєстрації, у зв`язку з чим відсутня будь-яка інформація щодо наявності у підприємства основних засобів, земельних ділянок, транспортних засобів, будівельних машин і механізмів, виробничих запасів, тощо;

згідно наданого ТОВ "РАМІС" до податкового органу Звіту про суми нарахованого єдиного внеску за травень 2017 року штатна чисельність працівників - 1, кількість осіб, які виконували роботи (надавали послуги) за договорами цивільно-правового характеру - 0. Відповідно до інформації, що міститься в ІС "Єдиний реєстр податкових накладних" встановлено, що ТОВ "РАМІС" отримувало в травні 2017 року від контрагентів-постачальників лише податкові накладні (загальною кількістю 5 шт.) із зазначенням у графі 3 "Номенклатура товарів (послуг) продавця" номенклатури: "Рекламні послуги" на загальну суму 57 000 грн (ПДВ 9 500 грн) та номенклатури: "Маркетингові послуги" на загальну суму 2 000 грн (ПДВ 333,33 грн). При цьому за аналогічний період (травень 2017 року) ТОВ "РАМІС" при кількості працюючих 1 особа окрім послуг, виконаних для ТОВ "СІНІЛЬГА" виписано 46 податкових накладних на адресу 25 контрагентів-покупців із зазначенням у графі 3 "Номенклатура товарів (послуг) продавця" номенклатури: "Рекламні послуги, дизайн та макетування, розміщення контекстної реклами, дизайн та розробка програмних модулів сайту тощо" на загальну суму 4 040 405,52 грн (ПДВ 606 734,27 грн). Таким чином, здійснення операцій такого обсягу однією особою за короткий проміжок часу не є можливим за відсутності трудових ресурсів (фахівців з відповідними професійними знаннями), основних фондів та виробничих потужностей. Згідно інформації, що міститься в базі даних ГУ ДПС України "Податковий блок" TOB "РАМІС" (код 40466331) ОУ ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві 22.06.2018 за № 3571/8/26-59-21-04 внесено до бази СФП ІС "Податковий блок", як суб`єкта фіктивного підприємництва (пояснення гр. ОСОБА_1 щодо непричетності до реєстрації та ведення фінансово-господарської діяльності). Гр. ОСОБА_1 20.06.2018 надав пояснення ст. о/у ОУ ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві, згідно якого повідомив про свою непричетність до ведення фінансово-господарської діяльності TOB "РАМІС": "Я повідомляю, що жодного відношення до ТОВ "РАМІС" (код 40466331) не маю. На посаду директора ТОВ "РАМІС" (код 40466331) себе не призначав. Місцезнаходження фінансово-господарських документів, печатки ТОВ "РАМІС" мені не відомо. Хто здійснював діяльність від мого імені ТОВ "РАМІС" мені не відомо".

Водночас, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень щодо ТОВ "РАМІС" наявний вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 21.11.2018 у справі №760/28214/18, провадження №1-кп/760/2044/18 (по матеріалах кримінального провадження за № 0000209 від 26.10.2018, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 205-1 КК України), відповідно до якого засновника та керівника ТОВ "РАМІС" ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205-1 КК України.

Враховуючи вищенаведене, перевіркою взаємовідносин ТОВ "СІНІЛЬГА" з ТОВ "РАМІС" встановлено:

дефектність наданих ТОВ "СІНІЛЬГА" до перевірки копій первинних документів щодо проведених господарських операцій із ТОВ "РАМІС". Документи підписані особою, що непричетна до ведення фінансово-господарської діяльності підприємства;

не надання до перевірки оригіналів договорів №17 та №18 від 28.04.2017, актів надання послуг та рахунків-фактур;

не надання до перевірки інших документів, які розкривають зміст та обсяг здійснених господарських операцій та свідчать про те, що ТОВ "РАМІС" в процесі надання послуг проводив певну роботу (передбачених умовами договорів результатів досліджень з детальніш та повним описом усіх питань у відповідності до узгоджених напрямків досліджень, письмових висновків та рекомендацій, звітів про проведену роботу, пов`язану із визначенням діючих та потенційних покупців та конкурентів, наведенням обігу продукції конкурентів (обсяг пропозиції, якість, ціни, сервіс, розрахунки та ін.) тощо;

невідповідність змісту операцій, зафіксованих у документах, реальним обставинам стосовно неможливості виконання вищенаведеним постачальником оформлених господарських операцій у зв`язку з відсутністю необхідних умов для здійснення господарських операцій (відсутність основних фондів, виробничих потужностей, виробничих запасів) та трудових ресурсів);

короткотривалий період здійснення господарської діяльності підприємства - постачальника ТОВ "РАМІС";

неможливість визначення реальних виконавців послуг;

наявність вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 21.11.2018 у справі №760/28214/18, провадження №1-кп/760/2044/18 (по матеріалах кримінального провадження за № 0000209 від 26.10.2018, за ознаками кримінальних првопорушень, передбачених ч. 1 ст. 205-1 КК України), відповідно до якого засновника та керівника ТОВ "РАМІС" ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205-1 КК України.

Тобто, первинні документи ТОВ "СІНІЛЬГА" щодо отримання робіт (послуг) від TOB "РАМІС" (код 40466331) не опосередковувалися реальним рухом активів між ТОВ "СІНІЛЬГА" та ТОВ "РАМІС".

Враховуючи вищенаведене, перевіркою не підтверджено реальність проведення ТОВ "СІНІЛЬГА" господарських операцій з придбання робіт (послуг) у суб`єкта господарювання ТОВ "РАМІС" (код 40466331).

Суд вважає такі висновки контролюючого органу законними та обґрунтованими, з огляду на таке.

Умовами реалізації права платника на формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій замовника та виконавця для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку. З`ясовуючи обставини реальності вчинення господарської операції, слід ретельно перевіряти доводи контролюючого органу про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або зафіксовані іншими доказами.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 15.05.2020 у справі №823/1538/16, адміністративне провадження №К/9901/37781/18.

Одночасно, наявність у платника податкової накладної є обов`язковою, але не вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту, адже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (послуг) із метою використання таких товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів.

Формальна наявність договору, видаткових накладних, рахунків на оплату тощо, за встановлених у справі обставин, не є достатнім та беззаперечним документальним підтвердженням фактичного виконання договірних відносин, і не дає можливості суду дійти обґрунтованого й переконливого висновку про фактичне проведення господарських операцій. Первинні документи, зокрема, податкові накладні, не можуть бути свідченням фактичного виконання операцій з поставки за наявності у справі обставин, які виключають можливість такої поставки між суб`єктами.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 15.05.2020 у справі №823/1538/16, адміністративне провадження №К/9901/37781/18.

Так, судом встановлено, що на момент складання податкових накладних контрагент позивача був зареєстрований як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мав право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на надані послугу, а податкові накладні, виписані по спірним операціям формально відповідають вимогам пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Водночас, на підтвердження реальності господарських операцій та мети отримання послуг позивач надав копії первинних, податкових та платіжних документів по спірним господарським операціям, співставлення яких начебто свідчить про те, що спірні господарські операції були реальними.

Разом з тим, суд наголошує, що наявність у позивача належним чином формально оформлених первинних документів не є безперечною підставою для формування податкового кредиту.

При цьому, суд зазначає, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень, наявний вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 21.11.2018 у справі №760/28214/18, яким ОСОБА_1 (власник та засновник ТОВ "Раміс" ОСОБА_1 ) визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205-1 Кримінального кодексу України.

Вищевказаним вироком встановлено, що: "ОСОБА_1 у березні 2017 року (більш точна дата та місце не встановлена), перебуваючи у денний час доби у м. Києві, познайомився з невстановленою особою на ім`я "ОСОБА_3", який запропонував йому за грошову винагороду у розмірі 300 доларів США документально значитись одноособовим засновником та одночасно директором суб`єкта підприємницької діяльності. Усвідомлюючи противоправний характер дій, запропонованих невстановленою особою, ОСОБА_1 внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин, не маючи у дійсності наміру здійснювати господарську діяльність, погодився на таку незаконну пропозицію.

Реалізовуючи злочинний умисел, направлений на внесення завідомо неправдивих відомостей у документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, та умисне подання для проведення такої реєстрації документів, які містять завідомо неправдиві відомості, ОСОБА_1 з метою отримання грошової винагороди та з корисливих спонукань, передав невстановленій особі на ім`я "ОСОБА_3" документи, що посвідчують його особу, а саме паспорт НОМЕР_2 , виданий Радомишильським РВ УМВС України в Житомирській області та довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру НОМЕР_3 , для їх копіювання.

На підставі наданих ОСОБА_1 даних та документів, невстановлена досудовим розслідуванням особа виготовила договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "Раміс" () від 17.03.2017, протокол №4 загальних зборів учасників статуту ТОВ "Раміс" () від 17.03.2017, в якому зазначено що товариство продовжує здійснювати діяльність на підставі модельного статуту затвердженого постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження модельного статуту товариства з обмеженою відповідальністю" №1182 від 16.11.2011, протокол №5 загальних зборів учасників статуту ТОВ "Раміс" () від 28.09.2017, заяву про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 20.03.2017.

Реалізуючи злочинний умисел, направлений на внесення завідомо неправдивих відомостей у документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, ОСОБА_1 попередньо отримавши відомості від невстановленої особи про подальші дії, прибув до станції метро "Політехнійчний Інститут" за адресою м. Київ, проспект Перемоги 35, де зустрівся з невстановленою особою і підписав надані йому документи, в тому числі засвідчив своїм підписом договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "Раміс" () від 17.03.2017, тим самим набувши статус власника та засновника вказаного товариства.

Заздалегідь усвідомлюючи про відсутність навиків і досвіду для виконання обов`язків службової особи та засновника підприємства, а також, не маючи навиків та наміру здійснювати таку діяльність, не формуючи статутний капітал, діючи з корисливих мотивів, що полягали в отриманні грошової винагороди, засвідчив власним підписом завідомо неправдиві відомості у реєстраційних документах ТОВ "Раміс" та у відповідності до ст. 67 Конституції України, розділу третього Закону України від 16.07.1999 №996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.ст. 16, 47, 168 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 (із змінами та доповненнями), будучи уповноваженим виконувати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції по керівництву вказаним підприємством, розпорядженню його майном та коштами, відповідальним за організацію та ведення бухгалтерського і податкового обліку, за повноту нарахування і своєчасність сплати до бюджету податків, зборів (обов`язкових платежів), не маючи наміру на здійснення реальної господарської діяльності, з метою надання вигоди третім особам, виступив учасником та директором ТОВ "Раміс"…".

Згідно з частиною 3 статті 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 205 КК України (чинної на момент спірних правовідносин) фіктивним підприємництвом є створення або придбання суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

За змістом цієї норми злочинна діяльність особи, яка вчинила фіктивне підприємництво, не обмежується операціями з окремими суб`єктами господарювання, а охоплює всю діяльність та свідчить про використання фіктивного підприємства виключно з метою здійснення злочинної діяльності.

Вищезазначеним вироком, який набрав законної сили, встановлено об`єктивну сторону складу злочину посадової особи контрагента позивача, дії якого не були спрямовані на реальне настання наслідків, а лише на формування первинних документів за наслідками неіснуючих операцій. Господарські операції, за наслідками яких позивачем сформовано витрати та податковий кредит, відбулися на підставі первинних документів, виписаних у той самий період, в якому встановлено факти вчинення злочину та підписані зі сторони ТОВ "РАМІС" саме директором - ОСОБА_1 , тобто особою яка заперечує здійснення фінансово-господарської діяльності вказаного підприємства та визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205-1 КК України, а отже такі документи не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважною особою, та як наслідок не можуть визнаються такими, що посвідчують факт придбання товарів.

Отже, є безпідставним формування даних податкового обліку на підставі таких не належно оформлених первинних документів.

Виходячи з аналізу вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що злочинна діяльність особи, яка визнана винною у внесенні в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи - підприємця, завідомо неправдивих відомостей, а також умисному поданні для проведення такої реєстрації документів, які містять завідомо неправдиві відомості, не обмежується операціями з окремими суб`єктами господарювання, а охоплює всю діяльність та свідчить про використання фіктивного підприємства виключно з метою здійснення злочинної діяльності.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №818/4137/13-а, від 02.04.2019 у справі №815/7192/15, від 12.11.2019 у справі №826/9815/17, від 13.02.2020 у справі №826/1180/16.

У контексті наведених обставин, суд вважає за необхідне підкреслити, що наявність вироку за вказаних обставин несумісне з легальною підприємницькою діяльністю навіть за формального підтвердження її первинними документами та дає підстави для висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані контрагентом, незаконність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставними.

При цьому, первинні документи, які стали підставою для формування даних податкового обліку та виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності яких встановлена вироком суду, не можуть вважатись належно оформленими та підписаними звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховний Суд від 12.03.2019 у справі №826/3632/17, від 18.11.2019 у справі №826/3417/18, від 23.07.2019 у справі №826/10361/17, від 29.07.2020 у справі №826/10089/18, від 18.09.2020 у справі №280/4337/18.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити про те, що позивачем не було доведено наявності обставин та підстав, з якими норми податкового законодавства пов`язують можливість правомірного формування податкових вигод за спірними операціями, що відповідно, свідчить про відсутність у позивача підстав для їх формування за результатами оформлення вищезгаданих операцій.

Платник податків повинен бути розумним та обачливим при виборі контрагента. Перевірка наявності у постачальника державної реєстрації та реєстрації у податковому органі не характеризує підприємство як добросовісного платника, що має ділову репутацію, як конкурентоспроможну особу на ринку відповідних товарів (послуг), що діє через уповноважену особу, яка представляє інтереси підприємства. Отже, заходи спрямовані на отримання витягу з Єдиного державного реєстру та інших документів реєстраційного характеру, не є достатніми, та отримані платником відомості не дозволяють кваліфікувати контрагента як добросовісного партнера, що гарантує виконання своїх зобов`язань через уповноважених представників.

Несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності покладаються на особу, якою укладено відповідні правочини та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов`язань та провадження необґрунтованих виплат. У випадку недобросовісності контрагентів покупець несе ризик своєї бездіяльності не лише по виконанню господарсько-правових зобов`язань, але і в рамках податкових правовідносин.

Також, суд зазначає, що Верховний Суд у постановах від 07.11.2019 у справі №440/422/19 та від 20.12.2019 у справі №826/16776/18 зазначив, що наявність у платника податку первинних документів, які не мають дефекту форми, не є безумовною підставою для визнання за платником податку права на податковий кредит. Обов`язковою умовою є достовірність цих документів. Якщо документи складені від імені суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи), створеного з метою фіктивного підприємництва, вони не можуть бути підставою бухгалтерського та/чи податкового обліку, оскільки статус нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Відповідно, вчинені під час здійснення нелегальної діяльності операції не можуть бути легалізовані, а їх відображення у бухгалтерському та податковому обліках не може надавати встановлені законом податкові вигоди.

Відтак, оцінивши повноту, характер, об`єктивність та юридичне значення конкретних фактичних обставин справи, врахувавши ненадання усіх документів, які за звичайною діловою практикою супроводжують здійснення такого роду операцій та у сукупності з первинними документами підтверджують їх виконання, у сукупності із винесеним вироком щодо директора контрагента, суд приходить до висновку про те, що надані позивачем документи не підтверджують виконання робіт/надання послуг на користь позивача, що унеможливлює розцінювати їх як належні, достатні та достовірні докази придбання позивачем обумовленими господарськими договорами товарів, робіт (послуг).

Таким чином, оскільки позивачем не спростовано належними та допустимими доказами факт реальної зміни матеріального та грошового стану контрагента, а первинні документи, які надані до суду, свідчать лише про факт оформлення господарської операції для заниження бази оподаткування позивача, суд приходить до висновку про правомірність висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд вважає, що відповідач при винесені оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно та своєчасно, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення є такими, що не підлягають скасуванню.

Одночасно, судом враховується, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги ТОВ "СІНІЛЬГА" задоволенню не підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні у зв`язку з відмовою у задоволенні адміністративного позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 6-10, 139, 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "СІНІЛЬГА" (вул. Івана Мазепи, буд. 26, м. Київ, 01010, ідентифікаційний код 35691286) до Головного управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, буд. 33/19, м. Київ, 04116, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44116011) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Cуддя Л.М. Петрова