Справа № 381/2000/25
Суддя: Анапріюк С. П.
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Анапріюк С.П.,

з участю секретаря Куценко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

16 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій просить скасувати постанову № 324 від 11.03.2025 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , закрити провадження у справі. Також просить поновити пропущений ним строк звернення до суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.03.2025 стосовно нього винесено постанову № 324 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, в якій вказано, що 03.03.2025 встановлено факт адміністративного правопорушення громадянином ОСОБА_1 , який 07.12.2024 о 09 год 00 хв в особливий період під час мобілізації не прибув за викликом на збірний пункт ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою проходження медичного огляду та визначення призначення на особливий період.

Позивач зазначає, що йому не було відомо про притягнення його до адміністративної відповідальності, оскаржувану постанову він не отримував, лише листом № 1778 від 04.04.2025, який отриманий його представником 10.04.2025, йому надано копії матеріалів адміністративної справи, в тому числі й оскаржуваної постанови.

Крім того, згідно з довідкою № 2650 від 01.04.2025, він перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 з 13.03.2025 по теперішній час.

Зазначає, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 та за місцем свого проживання перебуває на військовому обліку; жодних порушень законодавства в період проведення мобілізації чи правил військового обліку не вчиняв.

Вважає вказану постанову незаконною, необґрунтованою та такою що підлягає скасуванню, а дії відповідача щодо винесення постанови вважає неправомірними, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що позивач був повідомлений про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою проходження медичного огляду. Обставини, викладені в оскаржуваній постанові відповідача, на його думку, не відповідають фактичним обставинам справи. Будь-яких повісток 06.12.2024 він не отримував, в тому числі не отримував повістку № 005059, а тому відсутні підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Зазначає, що наданий відповідачем акт про відмову від отримання повістки, що датований 06.12.2024, також не доводить оповіщення позивача про виклик 07.12.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою проходження військово-лікарської комісії, оскільки в акті лише зазначено про те, що позивач нібито відмовився від отримання повістки про виклик ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За цих обставин вважає постанову відповідача від 11.03.2025, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності, протиправною та такою, що підлягає скасуванню судом із закриттям провадження у справі.

Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 квітня 2025 року позивачу поновлено строк звернення до суду з цим позовом та відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 21 травня 2025 року.

Учасникам справи надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, якою відповідачу встановлено п`ятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Згідно з довідкою про доставку електронного документу 22.04.2025 відповідачу доставлено ухвалу судді про відкриття провадження у справі до його електронної скриньки.

Відповідно до інформації з веб-порталу судової влади України ухвала суду від 21.04.2025 про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду оприлюднена судом 22.04.2025.

Текст судової повістки, відповідно до довідки про доставку електронного документу, надіслано відповідачу 22.04.2025 до його електронної скриньки.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що вважає позовну заяву безпідставною, а постанову про накладення адміністративного стягнення законною та обґрунтованою з огляду на наступне.

06.12.2024 ОСОБА_1 відмовився від отримання повістки № 005059, згідно з якою він повинен був з`явитися 07.12.2024 о 09 годині 00 хвилин до ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою проходження військово-лікарської комісії та визначення призначення в особливий період.

Того ж дня, представник ІНФОРМАЦІЯ_4 склав акт відмови від отримання повістки, який оголосив громадянину. З огляду на це вважає, що позивачу було відомо про виклик на 07.12.2024.

Однак, ОСОБА_1 не з`явився у визначений у повістці строк, а тому 03.03.2025 в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, уповноважена особа сьомого відділу ІНФОРМАЦІЯ_5 склала протокол про адміністративне правопорушення № 169/324.

Протокол про адміністративне правопорушення підписаний особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. У протоколі зазначена інформацію про місце і час розгляду справи про адміністративне правопорушення та ця інформація доведена ОСОБА_1 під особистий підпис.

З огляду на це вказує на недостовірність твердження позивача про неналежне оповіщення про дату, час та місце розгляду адміністративної справи та про те, що він не підписував протокол.

11.03.2025 начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 виніс постанову № 324 про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Копія постанови рекомендованим поштовим відправленням надіслана ОСОБА_1 на його адресу та вручена одержувачу 19.03.2025, що суперечить твердженням позивача.

З огляду на це зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_6 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 повно та всебічно встановив обставини вчиненого правопорушення, а також правильно застосував норми матеріального права з дотриманням прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, визначених у ст. 268 КУпАП.

Крім того, відповідач надіслав до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У цьому клопотанні відповідач зазначив, що ОСОБА_1 у своїй позовній заяві у разі задоволення позову просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. Звертає увагу, що ця справа не є складною, розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, предмет доказування в ній не потребує вивчення значного обсягу фактичних даних, обсяг та складність оформлення процесуальних документів не є значними. Також вказує, що позивач не долучив договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі виконаних робіт за договором та детальний опис виконаних доручень клієнта, де визначено кількість витрачених годин, вартість наданих послуг.

Крім цього, ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.04.2025 у відповідача витребувано належним чином засвідчену копію постанови про застосування адміністративного стягнення № 324 від 11.03.2025 стосовно ОСОБА_1 , а також належним чином засвідчені копії всіх матеріалів, на підставі яких була прийнята вказана постанова.

Витребувані докази зобов`язано подати до суду в строк до 19.05.2025.

Згідно з довідкою про доставку електронного листа 22.04.2025 відповідачу доставлено до його електронної скриньки ухвалу суду про витребування доказів.

Відповідач виконав вимоги вказаної ухвали суду та надав до суду витребувані докази.

Позивач у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав.

Представник позивача адвокат Будова Н.М. у судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви з підстав, що у ній зазначені. Пояснила суду, що фактичні обставини справи свідчать про те, що позивач не отримував повістку про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому не знав і не міг знати про наявність у нього обов`язку про необхідність з`явитися. Крім того звернула увагу на те, що позивач проживає та зареєстрований у Фастівському району, а тому підстави для виклику до ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутні. Відповідач надав суду лист ІНФОРМАЦІЯ_2 про примусову доставку позивача для складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення, водночас такий протокол складений ІНФОРМАЦІЯ_7 . З огляду на це вважає, що протокол складений неповноважною особою. Також наголошує на відсутності у відповідача доказів вручення позивачу повістки про виклик його до ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки наданий відповідачем акт про відмову від отримання повістки містить відомості про відмову позивача від отримання повістки про необхідність з`явлення до ІНФОРМАЦІЯ_8 . При цьому фото та відеофіксація такої відмови в порушення вимог чинного законодавства відповідачем не здійснена. Також звернула увагу суду на те, що з 13.03.2025 року її довіритель перебуває у лавах ЗСУ за призовом, тому не міг фізично отримати 19.03.2025 копію оскаржуваної постанови за місцем свого проживання у Фастівському районі Київської області. З огляду на вказане вважає, що у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, за вчинення якого спірною постановою відповідача його притягнуто до адміністративної відповідальності, що є підставою для скасування вказаної постанови із закриттям провадження у справі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення тексту повістки до його електронного кабінету, про що свідчать відомості довідки про доставку електронного листа; а також підпис уповноваженої особи відповідача на розписці про вручення повістки, підпис уповноваженої особи відповідача в розносній книзі суду також засвідчує цю обставину. Крім цього, про його належне повідомлення свідчать відомості веб-порталу судової влади України про оприлюднення судом 22.04.2025 ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. У поданому до суду відзиві на позовну заяву висловив прохання розглядати справу за його відсутності.

Особливості повідомлення учасників справи у цій категорії справ визначено статтею 268 КАС України.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Згідно із ч. 3 вказаної статті, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З огляду на вказане суд вважає можливим здійснити розгляд справи за відсутності учасників справи, які не з`явилися.

З`ясувавши обставини, дослідивши докази, якими обґрунтовуються вимоги позову, суд встановив таке.

Відповідно до відомостей паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , він з 20.11.2015 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою № 2650 від 01.04.2025, виданою військовою частиною НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_2 з 13 березня 2025 року по теперішній час.

Згідно з відомостями військового квитка серії НОМЕР_2 , 9.03.2025 ОСОБА_1 склав військову присягу у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно з відомостями повістки № 005059 від 06.12.2024, ОСОБА_1 необхідно з`явитися 07.12.2024 о 09 год.00 хв. до Конотопського ТЦК для проходження військово-лікарської комісії та визначення призначення на особливий період.

Відповідно до відомостей акта відмови від отримання повістки від 06.12.2024, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , відмовився від отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Текст повістки на 09 годин 00 хвилин 07.12.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 було доведено (озвучено) ОСОБА_1 0 12 годині 35 хвилин 06.12.2024. Оповіщення здійснювали стрілець-санітар ОСОБА_3 , стрілець ОСОБА_4 .

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № 169/324 від 03.03.2025, складеним головним спеціалістом відділення обліку мобілізаційної роботи сьомого відділу ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_5 , ОСОБА_1 порушив абзац 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абзац 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та п.п. 2 п. 1 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, а саме: 07.12.2024 ОСОБА_1 у строк, вказаний у повістці № 005059, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 та не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_11 про причини неприбуття за повісткою. Неприбуття за повісткою у встановлений в ній строк є порушенням мобілізаційного законодавства. ОСОБА_1 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Громадянин ОСОБА_1 встановлений працівниками Національної поліції та добровільно доставлений до сьомого відділу ІНФОРМАЦІЯ_10 для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Громадянину ОСОБА_1 повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10 годині 00 хвилин 11.03.2025 в приміщені ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованому за адресою: АДРЕСА_3 .

На підтвердження вказаного у відповідній графі протоколу наявний власноручний підпис ОСОБА_1 .

Протокол містить пояснення позивача, в яких зазначено: «Я, ОСОБА_1 , не визнаю своєї вини у вчиненому правопорушенні у зв`язку з тим, що не отримував повістки».

Позивач поставив свій особистий підпис, зазначивши, що з його слів пояснення надруковано вірно.

Зміст ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП до правопорушника доведено. Права роз`яснено.

Другий примірник протоколу від 03.03.2025 у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 отримав 03.03.2025.

На підтвердження вказаного у відповідній графі протоколу наявний власноручний підпис ОСОБА_1 .

Крім цього, в протоколі зазначено, що до протоколу додається копія паспорта громадянина України ОСОБА_1 , копія картки платника податків, згода на обробку персональних даних.

На підставі вказаного протоколу начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_2 прийняв постанову № 324 від 11.03.2025, за змістом якої 03.03.2025 встановлено факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, громадянином ОСОБА_1 , який 07.12.2024 о 09 годині 00 хвилин в особливий період під час мобілізації не прибув за викликом на збірний пункт ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до отриманої повістки № 005059 про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою проходження медичного огляду та визначення призначення на особливий період.

ОСОБА_1 порушив вимоги абзацу 1 ч. 1 та абзацу 2 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також вимоги абзацу 3 частини 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Дане правопорушення вчинене в особливий період, відповідальність передбачена частиною 3 статті 210-1 КУпАП. Обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, відсутні.

Враховуючи, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, цією постановою його визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Також суд дослідив матеріали справи АП № 324 про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 за ознаками частини 3 ст. 210-1КУПАП, наданої відповідачем на виконання ухвали суду про витребування доказів.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі ? Закон №3543-XII), Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (далі ? Порядок №560).

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Згідно із ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який триває і станом на день розгляду справи судом.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03 березня 2022 року № 2105-IX затверджено Указ Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, яким оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває і досі.

Згідно із ч.1 ст. 22 Закону №3543-XII громадяни зобов`язані:

з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України ? за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України ? за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;

надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом;

проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Висновки суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.

У межах розгляду цієї справи суду належить здійснити перевірку постанови відповідача як рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності на предмет його відповідності вимогам законності, верховенства права, правам, свободам та законним інтересам осіб, вимогам розумності, добросовісності, безсторонності (неупередженості).

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях чи бездіяльності відповідного складу правопорушення.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.09.2019 у справі №285/1535/15, який на підставі ч. 5 ст. 242 КАС України, враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Статтею 284 КУпАП регламентовано, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд бере до уваги, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

З огляду на це притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо орган, який ухвалює відповідне рішення, у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів встановить факт вчинення діяння, яке, відповідно до чинного законодавства, містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

Враховуючи те, що починаючи з 24.02.2022 та станом на день розгляду справи судом триває введений та продовжений відповідними Указами Президента України воєнний стан в Україні та, згідно з Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-IX, триває оголошене проведення загальної мобілізації, тому суд констатує, що на час виникнення спірних правовідносин діяв особливий період.

Перш за все суд бере до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, стосовно того, що копія оскаржуваної постанови відповідача надіслана позивачу засобами поштового зв`язку та отримана ним 19.03.2025.

Суд критично сприймає таке твердження відповідача, оскільки відповідно до наявної у матеріалах справи довідки № 2650 від 01.04.2025, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_2 з 13 березня 2025 року.

Перевіряючи доводи позовної заяви, суд зазначає, що диспозиція ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. Зазначена норма є бланкетною, тобто при її застосуванні необхідно застосовувати законодавчі акти, які визначають, зокрема, правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні.

Однак, в оспорюваній постанові відповідача наявне лише посилання на норму права, зокрема на абзацу 1 ч. 1 та абзацу 2 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також вимоги абзацу 3 частини 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які, за твердженням відповідача, порушив позивач, із зазначенням того, що ОСОБА_1 в особливий період під час мобілізації не прибув за викликом на збірний пункт ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до отриманої повістки № 005059 про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою проходження медичного огляду та визначення призначення на особливий період.

У контексті зазначеного суд акцентує увагу на тому, що у тексті постанови не зазначено який саме обов`язок чи обов`язки, встановлені цими нормами права, не виконано позивачем. Натомість після зазначення цих статей Законів міститься констатування факту, а саме: «не прибув за викликом на збірний пункт відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до отриманої повістки про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою проходження медичного огляду та визначення призначення на особливий період».

Вказане свідчить про відсутність чіткого формулювання обвинувачення про адміністративне правопорушення в тексті оскаржуваної постанови. Однак, таке формулювання є важливою умовою справедливого та об`єктивного розгляду справи, є необхідним для реалізації права на захист, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Зокрема, у рішенні від 25.07.2000 у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський суд зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Разом з тим, суд враховує, що ч. 1 ст. 22 Закону №3543-XII передбачено обов`язок громадян з`являтись за викликом до ТЦК, надавати в установленому порядку під час мобілізації майно, власниками якого вони є, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до абзацу третього пункту 69 Порядку №560 (в редакції, чинній на час прийняття спірної постанови), громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), на медичний огляд не направляються. На медичний огляд громадяни, які уточнили свої облікові дані, викликаються повісткою.

За приписами пункту 74 Порядку резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Військовозобов`язаний та резервіст, який виявив бажання проходити військову службу під час мобілізації у вибраній ним військовій частині, направляється на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або командиром військової частини.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Направлення на медичний огляд військовозобов`язаних та резервістів, які перебувають на військовому обліку в СБУ, а також військовозобов`язаних, які виявили бажання проходити військову службу під час мобілізації в обраному ними підрозділі, органі, закладі, установі СБУ, здійснюється у порядку, визначеному Головою СБУ.

Отже, з наведеного вбачається, що процедурі проходження позивачем медичного огляду передує формування повістки про виклик для проходження відповідного огляду, видача керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період від 16.05.2024 №560 та реєстрація відповідного направлення в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою, згідно з додатком 12 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період від 16.05.2024 №560.

Однак, в матеріалах справи зазначені документи відсутні, відповідач не надав суду докази дотримання вказаної процедури та етапності.

Суд відзначає, що відповідач також не надав суду докази на підтвердження відомостей про вручення позивачу повістки про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 для направлення для проходження медичного огляду, прийняття уповноваженою особою рішення та вручення ОСОБА_1 направлення для проходження ВЛК, що є обов`язковою передумовою притягнення його до відповідальності за відмову від проходження медичного огляду.

Водночас матеріали справи містять повістку № 005059 від 06.12.2024, згідно з відомостями якої ОСОБА_1 необхідно з`явитися 07.12.2024 о 09 год.00 хв. до Конотопського ТЦК для проходження військово-лікарської комісії та визначення призначення на особливий період.

Проте докази вручення такої повістки позивачу у матеріалах справи відсутні та суду не надані.

Натомість в матеріалах справи наявний акт відмови від отримання повістки від 06.12.2024, відповідно до змісту якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , відмовився від отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Текст повістки на 09 годин 00 хвилин 07.12.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 було доведено (озвучено) ОСОБА_1 0 12 годині 35 хвилин 06.12.2024.

Безвідносно до надання правової оцінки змісту цього акту на відповідність його приписам чинного законодавства, суд констатує, що це акт може засвідчити виключно відмову позивача від отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Однак, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № 169/324 від 03.03.2025, 07.12.2024 ОСОБА_1 у строк, вказаний у повістці № 005059, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 та не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_11 про причини неприбуття за повісткою.

Аналогічна фабула порушення зазначена і в постанові № 324 від 11.03.2025, за змістом якої 03.03.2025 встановлено факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, громадянином ОСОБА_1 , який 07.12.2024 о 09 годині 00 хвилин в особливий період під час мобілізації не прибув за викликом на збірний пункт ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до отриманої повістки № 005059 про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою проходження медичного огляду та визначення призначення на особливий період.

Більш того, належних та достовірних у розумінні ст. 73-74 КАС України доказів вручення позивачу такого направлення під особистий підпис та роз`яснення йому вимог законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, як це передбачено абз. 2-3 пункту 74 Порядку №560, відповідач також не надав.

З огляду на це суд наголошує, що оскаржувана постанова не може бути єдиним та достатнім доказом вчинення правопорушення.

Водночас відповідач не надав суду доказів, з яких навіть сторонній спостерігач має змогу встановити, що позивач за наявності відповідних правових підстав публічно та (або) вголос відмовився від одержання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 07.12.2024, будучи належним чином обізнаним про такий виклик у зазначений у повістці час та день не з`явився за викликом і такі дії належить кваліфікувати за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до приписів чинного законодавства матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у цьому випадку повинні містити достатню сукупність належних, допустимих, достовірних доказів, з яких буде вбачатися вручення позивачу повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 07.12.2024 або належне підтвердження відмови позивача від одержання такої повістки.

При цьому, з огляду на презумпцію протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, що закріплена у ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок доведення вчинення особою відповідного правопорушення, а отже і обов`язок доведення правомірності власного рішення, покладається саме на суб`єкта владних повноважень.

Суд враховує, що ухвалою суду від 21.04.2025 року у відповідача витребувано копії всіх матеріалів, на підставі яких спірною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, тобто у тому числі й копії документів, які могли б підтвердити обставини та факти, викладені у цій постанові.

Відповідач виконав вимоги вказаної ухвали суду та надав копії матеріалів адміністративної справи стосовно позивача.

Однак, надані суду матеріали не містять належних, допустимих, достовірних доказів, з яких буде вбачатися вручення позивачу повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 07.12.2024 або належне підтвердження відмови позивача від одержання такої повістки.

Отже, відповідач не довів наявність правових підстав для притягнення позивача до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

З огляду на це суд дійшов висновку про те, що зі змісту доказів, які містяться у матеріалах справи, неможливо встановити та дійти обґрунтованого висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого цією статтею.

Суд бере до уваги те, що текст повістки та акта про відмову від отримання повістки містять суперечливі відомості стосовно того, до якого ТЦК позивач має обов`язок з`явитися у визначений у повістці день та час.

З матеріалів справи неможливо встановити об`єктивну сторону зазначеного вище правопорушення, оскільки в них відсутні будь-які докази вчинення такого порушення.

Суд наголошує, що протокол про адміністративне правопорушення та оскаржувана постанова не можуть бути єдиними та достатніми доказами вчинення позивачем правопорушення.

Відповідач не довів належними, достатніми та допустимими доказами факт того, що відповідач довів до відома позивача з дотриманням встановленої чинним законодавством процедури для цього інформацію про необхідність прибути за вказаною повісткою у визначений у повістці день та час для проходження медичного огляду.

Отже, матеріали справи не містять доказів на підтвердження правомірності винесеної постанови, не містять достатніх відомостей про факт належної фіксації допущеного правопорушення.

За цих обставин суд висновує, що в межах цієї справи відповідач не надав доказів на підтвердження правомірності свого рішення, а суд із наявних у справі матеріалів не встановив обставин, які б свідчили про зворотнє.

Суд наголошує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що під час прийняття суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

З огляду на це суд відзначає, що відповідач не виконав обов`язок доказування, який на нього покладено згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, та відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, що не виконано відповідачем.

За таких обставин суд висновує, що наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та, відповідно, правомірність спірної постанови відповідачем не доведена.

Суд наголошує, що у спірних правовідносинах складання відповідачем протоколу та прийняття спірної постанови про застосування до позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, зокрема через нез`явлення його за повісткою для проходження медичного огляду, не відповідає положенням ч. 2 ст. 2 КАС України.

Відповідно до статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до статті 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з частин 1 та 2 статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд враховує висновок Європейського суду з прав людини, викладений у рішенні від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України», в якому ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

При цьому суд зазначає, що процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 за № 36/41381 (далі - Інструкція).

Тобто, законодавцем імперативно визначено чітку та послідовну процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення, порушення якої є підставою для визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, а відтак й для скасування його рішення про притягнення до відповідальності.

Вказані положення не є формальною вимогою, це важлива законодавча гарантія об`єктивного та справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, надана, зокрема, військовозобов`язаному для захисту свої прав та інтересів від безпідставного притягнення до відповідальності.

З огляду на це суд висновує, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не забезпечив дотримання прав позивача як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, щодо індивідуалізації відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Отже, в межах розгляду цієї справи за результатами перевірки рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП суд встановив необґрунтованість та неправомірність такого рішення.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Аналізуючи всі доводи позовної заяви, колегія суддів також бере до уваги висновок ЄСПЛ, викладений у рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у цій справі.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Підсумовуючи усе викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання спірної постанови протиправною та її скасування із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Отже, позов у цій справі підлягає задоволенню повністю.

Вирішуючи цю справу, суд враховує практику суду апеляційної інстанції щодо оцінки вказаних доказів (постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2025 у справі №759/20534/24, від 29.01.2025 у справі №756/9168/24, від 30.04.2025 у справі №359/11574/24). Хоча рішення апеляційного суду не є обов`язковими для суду першої інстанції, суд бере до уваги, що забезпечення єдності судової практики та однакове застосування закону є завданням всіх судів.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з цим позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Зважаючи на результат розгляду справи, ці судові витрати в розмірі 605,60 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 241-247, 250, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити повністю адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 324 від 11.03.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Закрити справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складене та проголошене 21.05.2025 року.

Головуюча суддя Сніжана АНАПРІЮК

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_13 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місце знаходження: АДРЕСА_3 .