Справа № 260/7/25
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 рокум. Ужгород№ 260/7/25

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Рейті С.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області (далі відповідач), яким просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області № 76322419 від 28.11.2024 року про відмову ОСОБА_1 у проведенні реєстраційних дій та зобов`язання державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.11.2024 року звернувся до відповідача із заявою щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Вважає, що відповідачем було неправомірно прийняте рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій.

У відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Посилається на те, що подані заявником документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Вказує щодо неможливості проведення реєстраційних дій на підставі судового рішення про визнання протиправним рішення державного реєстратора приватного нотаріуса, оскільки це не передбачено нормами ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

11.10.2005 року між ЗАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № МКК7GК00000177, на підставі якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти на термін до 09.10.2015 року у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в розмірі 14950,00 доларів США на придбання 3-х кімнатної Квартири зі сплатою відсотків у розмірі 1,33 % в місяць на суму залишку заборгованості.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 11.10.2005 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, на підставі якого в іпотеку банківській установі було передано належну ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.06.2009 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKК7GК00000177 від 11.10.2005 року, в розмірі 92777,07 грн. звернуто стягнення на належну ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом її продажу закритим акціонерним товариством комерційний банк Приват Банк з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Держреєстру прав власності.

Згідно з рішенням суду від 24.05.2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKК7GК00000177 від 11.10.2005 року, укладеного між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 в сумі 101343,20 грн. звернуто стягнення на належну ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом її продажу Публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності.

Так, за ПАТ КБ ПриватБанк було зареєстровано право власності на Квартиру, дата, час державної реєстрації: 02.12.2016 18:50:12, підстава для державної реєстрації: договір іпотеки серія та номер: 3459, виданий 11.10.2005, видавник ПН Мукачівського МНО Пуга А.М.; повідомлення серія та номер: б.н., виданий 19.10.2016, видавник: ПАТ КБ ПриватБанк; підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32706882 від 03.12.2016 15:00:10.

Вважаючи таке рішення незаконним, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання протиправним рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойки Надії Михайлівни щодо внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень за АТ КБ «ПриватБанк» та скасування запису про право власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» №32706882 від 03.12.2016 на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.11.2021 року, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 29.11.2022 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойки Н. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.12.2016 року № 32706882 про реєстрацію права власності за АТ КБ «ПриватБанк» на квартиру АДРЕСА_1 . В задоволенні іншої вимоги до банку відмовлено. У задоволенні вимог до державного реєстратора - приватного нотаріуса Стойки Н.М., відмовлено.

22.11.2024 року позивач звернулася до відповідача із заявою щодо проведення реєстраційних дій, а саме, внесення запису про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області від 28.11.2024 року відмовлено в проведенні реєстраційних дій.

Зі змісту спірного рішення, державним реєстратором встановлено обставини, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій: подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а саме: в рішенні суду визнається протиправним рішення державного реєстратора, а у відповідності до вимог ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для припинення речових прав на нерухоме майно може бути тільки скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому п. 1 ч. 7 ст. 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсним чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав.

Фактично, зі спірного рішення відповідачем відмовлено в проведенні реєстраційних дій з огляду на те, що в рішенні Мукачівського міськрайонного суду від 25.11.2021 року не зазначено про скасування рішення державного реєстратора, а тільки про визнання його протиправним.

Не погоджуючись із відмовою державного реєстратора у проведенні реєстраційних дій на нерухоме майно, позивач звернулася до суду із даним позовом за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються, зокрема, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон №1952-IV).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України № 1952-IV, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом (ч .4 ст. 3 Закону № 1952-IV).

За правилом абз. 4 ч. 5 ст. 3 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 6 Закону № 1952-IV визначено, що суб`єктами державної реєстрації прав є виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) які набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення.

Частиною 3 ст. 10 Закону № 1952-IV врегульовано, що державний реєстратор: 1)встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

Пунктом 1 ст. 20 Закону № 1952-IV визначено, що заява на проведення реєстраційних дій подається заявником у паперовій формі, а у випадках, передбачених законодавством, - в електронній формі разом з оригіналами документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, чи їх копіями, засвідченими державними органами, органами місцевого самоврядування (якщо оригінали таких документів відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування).

Згідно з ст. 23 Закону № 1952-IV розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у таких випадках: 1) подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством; 2)неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному цим Законом, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року.

Державний реєстратор у строк, встановлений для державної реєстрації прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та невідкладно повідомляє про це заявника.

Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону № 1952-IV державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок № 1127).

Відповідно до п. 23 Порядку № 1127 за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом № 1952-IV, державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

Як уже було зазначено судом, підставою відмови відповідача у проведенні реєстраційних дій слугувала та обставина, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 25.11.2021 року, яке було додано до заяви позивача від 22.11.2024 року, рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Стойки Н.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.12.2016 року № 32706882 про реєстрацію права власності за АТ КБ «ПриватБанк» на квартиру АДРЕСА_1 було визнано протиправним, а не скасованим, як то передбачено Законом № 1952-IV.

В контексті наведеного, суд зауважує, що особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (п. 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на порушника.

Цивільні права або інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права чи інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Велика Палата неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа та характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. напр. постанови ВП ВС від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 06.04.2021 у справі № 925/642/19).

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. Тож під час розгляду справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права / інтересу у спірних правовідносинах.

Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону (а закон або договір зі свого боку не визначають іншого ефективного способу захисту), то порушені право чи інтерес позивача підлягають захисту обраним ним способом.

Суд погоджується з доводами відповідача, що резолютивна частина рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25.11.2021 року не містить констатації факту скасування рішення державного реєстратора, а лише визнання його протиправним, разом з тим вказане не змінює факту незаконності такого рішення, що і встановлено судом та чому надано оцінку в мотивувальній частині відповідного рішення.

Відтак, суд наголошує, що вищезгаданим судовим рішенням встановлено обставини протиправності рішення державного реєстратора, яким було незаконно зареєстровано право власності на належну позивачу квартиру за АТ КБ «ПриватБанк», а тому висування формальних підстав для відмови у проведенні реєстраційних дій суд вважає неправомірним та таким, що має ознаки надмірного формалізму, який призводить до затягування в отриманні результату судового рішення прийнятого на користь позивача.

З огляду на викладене суд констатує про наявність підстав для задоволення позову в цій частині скасування спірного рішення відповідача.

Разом з тим, що стосується обраного позивачем захисту порушених прав, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 11 Закону№ 1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Аналіз вказаних положень Закону№ 1952-IV дає підстави стверджувати, що під час розгляду заяви про державну реєстрацію і поданих документів державний реєстратор має виключну компетенцію у питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутності суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно.

Державна реєстрація прав на нерухоме майно відноситься до компетенції державного реєстратора, який приймає відповідне рішення за умови відповідності заявлених прав, поданої заяви та долучених до неї документів вимогам, встановленим законом.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що з метою ефективного захисту прав позивача, слід зобов`язати відповідача повторно розглянути його заяву про здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, з урахуванням висновків суду.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Мукачівської міської ради (Закарпатська область, м. Мукачево, пл. Духновича, 2 ) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 76322419 від 28.11.2024 року про відмову ОСОБА_1 в проведенні реєстраційних дій.

3. Зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Мукачівської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.11.2024 року про здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків суду.

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

СуддяС.І. Рейті