Справа № 280/8383/24
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2025 року м. Дніпросправа № 280/8383/24
Суддя І інстанції Сіпака А.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Коршуна А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом до суду в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) належного грошового забезпечення за період з 18 вересня 2022 року по дату звернення із даним позовом до суду;

зобов`язати військову частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) належне грошове забезпечення за період з 18 вересня 2022 року до дати ухвалення судового рішення по даній справі.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира 2-го гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 1 штурмової роти. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.07.2022 №206, дію його контракту призупинено з 07 липня 2022 року в зв`язку із самовільним залишенням військової частини. Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.08.2022 року по кримінальній справі №183/4631/22 ОСОБА_1 було визнано винним у злочині, передбаченому ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 4180 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Проте позивача не було поновлено на військовій служби та не виплачувалося грошове забезпечення. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.07.2023 року по справі №280/840/23 позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не продовження військової служби та дії контракту ОСОБА_1 , з 20 вересня 2022 року, дати набрання законної сили вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2022 року по кримінальній справі № 183/4631/22, яким ОСОБА_1 визнано винним у злочині, передбаченому ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у вигляді штрафу; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 продовжити військову службу та дію контракту ОСОБА_1 , з 20 вересня 2022 року, дати набрання законної сили вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2022 року по кримінальній справі №183/4631/22, яким ОСОБА_1 визнано винним у злочині, передбаченому ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у вигляді штрафу. На підставі цього рішення суду позивача згідно з наказом військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2023 року №349 було поновлено на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , проте грошове забезпечення не виплачується. 28 травня 2024 року представником позивача направлявся адвокатський запит до військової частини НОМЕР_1 , однак відповіді на вказаний запит отримано не було. Вважає протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати грошового забезпечення за період з 18 вересня 2022 року.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач уникав поновлення позивача на військовій службі після винесення вироку Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 18.08.20222 року по кримінальній справі №183/4631/22. Позивач приступив до виконання своїх обов`язків військової служби лише з 11 грудня 2023 року не в результаті своєї бездіяльності, а результаті протиправних дій з боку відповідача - військової частини НОМЕР_1 . У відповідності до абз. 11 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за весь час безпідставного призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюється недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення. Як було встановлено рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.07.2023 року по справі №280/840/23, з моменту набрання вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.08.2022 року по кримінальній справі №183/4631/22 законної сили подальше призупинення позивачу військової служба з боку відповідача було безпідставним..

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що посвідчення серії НОМЕР_5 від 14.07.2015.

ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира 2-го гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 1 штурмової роти.

07.07.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_1 №186 прапорщика ОСОБА_1 , командира 2-го гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 1 штурмової роти військовій частині НОМЕР_1 , який 28 червня 2022 року самовільно залишив частину, відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» та на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 07.07.2022 №102-РС увільнено від займаної посади і зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , припинено виплату грошового забезпечення та знято з усіх видів забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.07.2022 №206, військову службу, дію контракту позивача призупинено з 07 липня 2022 року в зв`язку із самовільним залишенням військової частини.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.08.2022 року по кримінальній справі №183/4631/22 ОСОБА_1 визнано винним у злочині, передбаченому ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 4180 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з Єдиного державного реєстру судових рішень вирок суду у справі №183/4631/22 від 18.08.2022, набрав законної сили 20.09.2022.

Вказані обставини встановлені судом при розгляді Запорізьким окружним адміністративним судом справи № 280/840/23.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.07.2023 по справі № 280/840/23, яке набрало законної сили 14.11.2023, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не продовження військової служби та дії контракту ОСОБА_1 , з 20 вересня 2022 року, дати набрання законної сили вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2022 року по кримінальній справі №183/4631/22, яким ОСОБА_1 визнано винним у злочині, передбаченому ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у вигляді штрафу; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 продовжити військову службу та дію контракту ОСОБА_1 , з 20 вересня 2022 року, дати набрання законної сили вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2022 року по кримінальній справі №183/4631/22, яким ОСОБА_1 визнано винним у злочині, передбаченому ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у вигляді штрафу.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2023 № 349 прапорщика ОСОБА_1 , колишнього командира 2 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 1 штурмової роти, який знаходиться в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 07.12.2023 № 357-РС на посаду стрільця 3 відділення охорони взводу охорони військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 , ВОС-100915А, вважати таким, що з 11 грудня 2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати належного грошового забезпечення за період з 18 вересня 2022 року позивач звернувся до суду із цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач приступив до виконання своїх посадових обов`язків та йому поновлено виплату грошового забезпечення на підставі відповідного наказу з 11.12.2023 виданого на виконання рішення суду про поновлення позивача на військовій службі. Предметом цього спору є оцінка правомірності отримання грошового забезпечення позивачем, а не питання несвоєчасності виконання рішення суду в частині поновлення на військовій службі саме з 20 вересня 2022.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначені Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Згідно із пунктом 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За приписами пункту 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначені Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим Наказом Міністерства

оборони України 07 червня 2018 року № 260.

Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку № 260 до щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.

Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку № 260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини про вступ до виконання обов`язків за посадою в тому числі тимчасово про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

За приписами пункту 8 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

Пунктом 15 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення не виплачується: за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; якщо виплачуються академічні стипендії; за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату); за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Предметом спору у цій справі є невиплата грошового забезпечення починаючи з дати продовження військової служби та дії контракту.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.07.2022 №206, військову службу, дію контракту позивача призупинено з 07 липня 2022 року в зв`язку із самовільним залишенням військової частини.

При цьому суд першої інстанції вірно зауважив, що правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до ч.2 ст. 24 Закон № 2232-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту «г» частини другої, пункту «г» частини третьої, підпункту «д» пункту 1, підпункту «в» пункту 2 частини четвертої, підпунктів «е» пунктів 1 і 2, підпункту «в» пункту 3 частини п`ятої та підпункту «е» пункту 1, підпункту «д» пункту 2, підпункту «в» пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту «ґ» пункту 1 частини четвертої, підпунктів «д» пунктів 1 та 2 частини п`ятої та підпункту «д» пункту 1, підпункту «ґ» пункту 2 частини шостої статті 26 цього Закону.

Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджено Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі Положення).

Відповідно до пункту 144-1 Положення, для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Відповідно до п. 144-2 Положення військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.

З урахуванням вказаних приписів Положення № 1153/2008 підставою для призупинення виплати грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця може бути призупинення військової служби військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, і таке призупинення здійснюється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до ч. 4 ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Виходячи з аналізу зазначених парових норм суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що військовослужбовці, військову службу яких призупинено не виконують обов`язків військової служби. В той же час питання поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини, що і є підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення.

Питання щодо поновлення військової служби у разі зупинення військової служби можливе лише після прибуття військовослужбовця до військової частини та видання відповідного наказу.

Інше застосування наведених приписів законодавства зумовило б виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди незалежно від виконання військовослужбовцем військового обов`язку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач приступив до виконання службових обов`язків за посадою відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2023 № 349 лише з 11.12.2023.

З Довідки про нарахування та утримання грошового забезпечення за період з січня 2023 року по грудень 2023 року та з січня 2024 року по грудень 2024 року вбачається ,що позивачу було поновлено виплату грошового забезпечення з 11 грудня 2023 року, тобто відразу після того, як він приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Спростовуючи доводи позивача з приводу того, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду по справі № 280/840/23, встановлено, що з моменту набрання вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.08.2022 року по кримінальній справі №183/4631/22 законної сили подальше призупинення позивачу військової служба з боку відповідача було безпідставним та яким зобов`язано військову частину НОМЕР_1 продовжити військову службу та дію контракту ОСОБА_1 з 20.09.2022, суд першої інстанції вірно виходив з того, що рішення суду про поновлення позивача на військовій службі відповідачем виконано шляхом видання наказу від 11.12.2023 № 349. В той же час спірним питанням у цій справі є правомірність отримання грошового забезпечення позивачем, а не питання несвоєчасності виконання рішення суду в частині поновлення позивача на військовій службі.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення грошового забезпечення за період коли позивач не був поновлений на військовій службі, оскільки підстави для виплати грошового забезпечення за цей період були відсутні, зокрема через відсутність наказу про його поновлення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків зроблених судом першої інстанції, в рішенні суду першої інстанції правильно дана правова оцінка обставин по справі, правильно застосовані норми матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі постанова складена 20 травня 2025 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова

суддя А.О. Коршун