Справа № 280/275/25
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року Справа № 280/275/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Веліксар Алли Віталіївни (вул. Незалежності, 10, м. Одеса, 65058), до ІНФОРМАЦІЯ_1 (СхРУ, В/Ч № НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 ) та НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (В/Ч НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_3 ) про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

13.01.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач), в особі представника адвоката Веліксар Алли Віталіївни, до ІНФОРМАЦІЯ_1 (СхРУ, В/Ч № НОМЕР_1 ) (далі відповідач 1) та НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (В/Ч НОМЕР_3 ) (далі відповідач 2), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати п. 4.2 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.11.2024 №737-ОС про звільнення підполковника ОСОБА_1 з посади начальника сектору (взаємодії з військовими органами управління та контролю за службовою діяльністю) відділу взаємодії з військовими органами управління та контролю за службовою діяльністю ІНФОРМАЦІЯ_2 та зарахування у розпорядження начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України;

визнати протиправним та скасувати п. 3.1 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №815-ОС від 10.12.2024 про виключення підполковника ОСОБА_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_3 ;

визнати протиправним та скасувати п. 4.1 наказу начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 13.12.2024 №1703-ОС про призначення підполковника ОСОБА_1 на посаду начальника першої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) з місцем дислокації АДРЕСА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 (з місцем дислокації АДРЕСА_5 );

зобов`язати відповідача 1 поновити позивача на посаді начальника сектору (взаємодії з військовими органами управління та контролю за службовою діяльністю) відділу взаємодії з військовими органами управління та контролю за службовою діяльністю оперативно-військового управління (з місцем дислокації АДРЕСА_6 , включити до списків особового складу та всіх видів забезпечення з дня, наступного за днем звільнення та виключення;

зобов`язати відповідача 1 нарахувати та виплатити позивачу різницю грошового забезпечення за час виконання обов`язків на посаді начальника першої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) з місцем дислокації АДРЕСА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 (з місцем дислокації АДРЕСА_5 ) за період з 13.12.2024 по дату винесення рішення судом.

Крім того, просить звернути рішення суду до негайного виконання в частині поновлення позивача на посаді начальника сектору (взаємодії з військовими органами управління та контролю за службовою діяльністю) відділу взаємодії з військовими органами управління та контролю за службовою діяльністю оперативно-військового управління (з місцем дислокації АДРЕСА_6 .

В позовні викладене клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач (представник позивача) зазначив, що позивач проходить військову службу в органах Державної прикордонної служби України (календарна вислуга складає понад 29 років). Позивач не погоджується з оскаржуваними наказами, оскільки посада, на яку його призначили, є нижчою, відповідно до п. 94 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України № 1115/2009 від 29.12.2009 року (далі - Положення № 1115/2009), а підстави, передбачені пн. 6 п. 93 Положення № 1115/2009, які встановлюють призначення на нижчу посаду, відсутні. Позивач не згоден із зарахуванням у розпорядження начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України, оскільки таке виведення відбулось з порушенням п. 127 Положення № 1115/2009 та підстави зарахування у розпорядження, визначені цим пунктом, відсутні. Позивач наголошує на безпідставному та незаконному проведенні атестації без дотримання приписів п. 309 Положення № 1115/2009 щодо не проведення атестації військовослужбовців в особливий період, а також численні порушення процедури атестування, всупереч Інструкції про порядок атестування військовослужбовців Державної прикордонної служби України, затверджено наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 28.09.2012 № 771. Наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12 листопада 2024 року № 737-ОС про звільнення підполковника ОСОБА_2 з посади начальника сектору (взаємодії з військовими органами управління та контролю за службовою діяльністю) відділу взаємодії з військовими органами управління та контролю за службовою діяльністю ІНФОРМАЦІЯ_2 та зарахування у розпорядження начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №815-ОС від 10.12.2024 про виключення підполковника ОСОБА_2 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_3 та наказ начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 13.12.2024 № 1703-ОС про призначення підполковника ОСОБА_2 на посаду начальника першої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тин С) (з місцем дислокації АДРЕСА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 (з місцем дислокації АДРЕСА_5 ) видані з порушенням вимог Положення №1115/2009, оскільки не дотримано порядку та процедури переміщення військовослужбовця по службі, не враховано рівень його професійної компетентності, напрям підготовки та освітньо-кваліфікаційний рівень, відсутність заходів дисциплінарного впливу, неодноразові заохочення, відзнаки. Позивач категорично не згоден із прийнятими рішеннями щодо призначення його на нижчу посаду, вважає, що призначення відбулося з грубим порушенням чинного законодавства, без дотримання визначеної законами та іншими нормативно-правовими актами процедури, що має передувати призначенню, а також значно зменшує грошове забезпечення позивача, що негативним чином відобразиться на матеріальному становищі. Позивач вважає, що рішення відповідача про його призначення є неправомірним, безпідставним, необґрунтованим, несправедливим, упередженим, що порушує права та інтереси позивача.

Ухвалою від 17.01.2025 у справі відкрите спрощене позовне провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

27.01.2025 засобами системи «Електронний суд» від відповідача 1 до суду надійшов відзив, в якому він заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначив, що 06.11.2024 в Східному регіональному управлінні відбулось засідання атестаційної комісії, на якому було розглянуто питання надання пропозицій начальнику регіонального управління щодо службового використання військовослужбовців. Відповідно до Положення про атестаційну комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.12.2023 №349-АГ «Про оголошення персонального складу атестаційної комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 у 2024 році» (діяла в період видання наказу) на Комісію серед іншого покладаються завдання щодо: «надання пропозицій начальнику регіонального управління про службове використання … військовослужбовців, … розгляду інших питань, пов`язаних з проходженням військової служби військовослужбовцями». Безпосередньо атестація, яка передбачена п. 200-202 Положення №1115/2009, то така атестація позивача відповідно до п. 309 Положення №1115/2009 не проводилася. Відтак посилання позивача на Інструкцію про порядок атестування військовослужбовців Державної прикордонної служби України, затверджену наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 28.09.2012 № 771 (зареєстровану в Міністерстві юстиції України 18.10.2012 за № 1758/22070) є нерелевантним.

У зв`язку з вибуттям одного з військовослужбовців для подальшого проходження військової служби за межі регіонального управління, необхідністю внутрішнього заміщення його посади та необхідністю через це додаткового укомплектування задля недопущення зниження показників боєздатності, в якості заміни керівництвом НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону вивчено підполковника ОСОБА_2 . З огляду на це, керівництво загону клопотало про переведення підполковника ОСОБА_2 , для подальшого проходження військової служби до НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України. Пропозицію комісії про зарахування ОСОБА_2 затверджено начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим, на підставі підпункту 2 пункту 127 Положення №1115/2009 видано відповідний наказ від 12.11.2024 №737-ОС. Відповідно до пункту 310 Положення № 1115/2009 призначення військовослужбовців на вищі, рівні та нижчі (не більше ніж на один ступінь) посади у воєнний час здійснюється без згоди цих військовослужбовців. До спірного зарахування в розпорядження начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону позивач займав посаду «начальник сектору (взаємодії з військовими органами управління та контролю за службовою діяльністю) відділу взаємодії з військовими органами управління та контролю за службовою діяльністю оперативно-військового управління (з місцем дислокації АДРЕСА_6 », що передбачала граничне військове звання «підполковник». Начальник прикордонного загону має повноваження відповідно до п. 89 Положення 1115/2009 на призначення на посади з граничним військовим званням «майор». Зазначає, що в силу приписів Положення 1115/2009 термін «ступінь» використовується лише у взаємозв`язку з військовим званням та не застосовується до військової посади. Зазначає, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 під час видання оспорюваного наказу від 12.11.2024 №737-ОС зараховуючи позивача в розпорядження начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону згідно з підпунктом 2 пункту 127 Положення №1115/2009, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зазначає, що зарахування в розпорядження начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону не відбувалось як реалізація дисциплінарного стягнення, у зв`язку з чим наявність заохочень у позивача не є предметом дослідження та знаходиться поза межами предмету даного спору.

30.01.2025 засобами системи «Електронний суд» від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив відповідача 1, в якій вона наполягає на тому, що до спірних правовідносин належить застосовувати Інструкцію про порядок атестування військовослужбовців Державної прикордонної служби України, затверджену наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 28.09.2012 № 771 (зареєстровану в Міністерстві юстиції України 18.10.2012 за № 1758/22070). Зазначає, що з метою подальшого службового використання військовослужбовця на службі та прийняття кадрового рішення, яке реалізується наказами по особовому складу щодо призначення, переміщення, звільнення з посад військовослужбовців безпосереднім керівником такого військовослужбовця, складається відповідна службова характеристика із зазначенням у ній в обов`язковому порядку, а саме: висновку і рекомендацій безпосереднього командира щодо його подальшого службового використання, рішення посадової особи, яка затверджує службову характеристику із зазначенням причин переміщення на нижчу посаду. Відсутність службової характеристики на військовослужбовця, складеної безпосереднім керівником, не прийняття атестаційного висновку з приводу подальшого службового використання шляхом рекомендації про призначення на нижчу посаду, не відповідає та є порушенням (недотриманням) суб`єктом владних повноважень процедури, яка передує призначенню військовослужбовця на нижчі посади, встановленої Інструкцією №771 та Положенням № 1115/2009. Атестування (оцінювання) позивача атестаційною комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 перед звільненням з займаної посади, зарахуванням у розпорядження та призначення на нижчу посаду за оспорюваними наказами фактично не проводилось, про що свідчить зміст протоколу засідання атестаційної комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 № 32 від 06 листопада 2024 року. У клопотанні начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону від 01 листопада 2024 року № 08/15660-24-Вих. не аргументовано службову необхідність щодо призначення підполковника ОСОБА_2 начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 дислокації м. Краматорськ) Східного регіонального управління на нижчу посаду в ІНФОРМАЦІЯ_5 . Також і зміст наказів начальника СхРУ від 12.11.2024 року № 737-ОС та №815-ОС від 10.12.2024р. у оспорюваній частині не містять підстав та причин призначення Позивача на нижчу посаду, перелічених у підпункті 6 пункту 93 Положення №1115/2009. Відповідачем не надано жодних пояснень з приводу неможливості переміщення до НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону інших військовослужбовців, для яких таке переведення було б призначенням на рівну посаду. У воєнний час допускається призначення військовослужбовців на нижчі, не більше ніж на один ступінь, посади без згоди цих військовослужбовців, але виключно у разі наявності підстав, передбачених підпунктом 6 пункту 93 Положення №1115/2009. Номенклатура посад Державної прикордонної служби України визначена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.03.2018 № 169 «Про затвердження схем тарифних розрядів за посадами осіб офіцерського складу Державної прикордонної служби України», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.03.2018 за №318/31770. Як вбачається із Схеми тарифних розрядів №169, посаді начальника сектору (взаємодії з військовими органами управління та контролю за службовою діяльністю) відділу взаємодії з військовими органами управління та контролю за службовою діяльністю оперативно-військового управління (з місцем дислокації АДРЕСА_6 ), відповідає тарифний розряд 31. В той час, як посаді начальника першої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) (з місцем дислокації в АДРЕСА_4 ) другої прикордонної комендатури швидкого реагування (з місцем дислокації АДРЕСА_5 ) відповідає тарифний розряд 21. Згідно із п. 94 Положення №1115/2009 посада вважається нижчою, якщо штатом за цією посадою передбачено нижче граничне військове звання, а в разі рівних граничних військових звань - менший тарифний розряд (посадовий оклад). Отже, з огляду на приписи пункту 94 Положення № 1115/2009 позивач був призначений на нижчу посаду з різними граничними військовими званнями (підполковник та майор відповідно) та з меншим тарифним розрядом (з 31 на 21), що є на два ступені управління та на 10 тарифних розрядів нижче.

31.01.2025 засобами системи «Електронний суд» від відповідача 1 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач 1 наполягає на тому, що до спірних правовідносин не може застосовуватися Інструкція про порядок атестування військовослужбовців Державної прикордонної служби України, затверджену наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 28.09.2012 № 771. Інструкція з організації обліку особового складу Державної прикордонної служби України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2017 № 468, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.08.2017 за № 1011/30879 (далі Інструкція №468), унормовує зміст такого роду наказів та містить конкретні приклади як вони мають виглядати. Оспорювані накази начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12.11.2024 №737-ОС, а також від 10.12.2024 №815-ОС відповідають п. 9 глави 10 розділу II Інструкції №468 та серед інших визначних реквізитів містять «підставу» видання. Визначений представником позивача реквізит «причина» видання наказу Інструкція №468 не передбачає. Факт видання оспорюваних наказів є таким, що не підлягає сумніву. Так само є очевидним, що неможливе одночасне перебування на одній посаді двох військовослужбовців. При цьому сам позивач не стверджує, що він не зміг приступити до виконання обов`язків за новою посадою у зв`язку з перебуванням на ній іншого військовослужбовця. Твердження позивача про необхідність для скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 через начебто невідповідність його пункту 96 Положення №1115/2009 не відповідає дійсності, оскільки наведеною нормою передбачено, що «призначення військовослужбовців на посади здійснюється, як правило, без зарахування в розпорядження відповідних начальників». При цьому, призначення з попереднім зарахуванням в розпорядження начальників не заборонено та здійснюється з тією метою, щоб начальник органу, з урахуванням покладеної на нього персональної відповідальності перед державою, міг самостійно визначити найбільш доцільно використати військовослужбовця задля досягнення загальних цілей та завдань органу. Зазначає, що норма абзацу 2 пункту 310 Положення №1115/2009 є спеціальною по відношенню до приписів п. 93 Положення №1115/2009, а отже є пріоритетною для застосування, як така, що передбачає окремий та незалежний механізм для призначення військовослужбовців на вищі, рівні та нижчі посади у воєнний час.

13.02.2025 засобами системи «Електронний суд» від відповідача 2 до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач 2 зазначає, що позивач проходить військову службу за контрактом в органах Державної прикордонної служби України. З метою виконання бойових завдань з захисту вітчизни в умовах дії воєнного стану розпорядженням Кабінету міністрів України від 24.01.2023 р. №67-р «Про утворення бюджетної установи НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України» вирішено погодитися з пропозицією Адміністрації Державної прикордонної служби щодо утворення бюджетної установи НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України. Згідно п.4 розділу І «Загальні положення» Положення про НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України, Адміністрацією Держприкордонслужби мобільному прикордонному загону визначаються тимчасова ділянка відповідальності або район виконання спеціальних завдань. Мобільний прикордонний загін може виконувати поставлені завдання на ділянці відповідальності іншого органу охорони державного кордону або поза її межами, у тому числі й на території суміжних держав, у порядку, встановленому законодавством України, а також залучатися до виконання завдань у складі сил оборони для ведення бойових дій та участі в територіальній обороні. Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.10.2024 № 171 «Про внесення змін до наказу Адміністрації Держприкордонслужби від 26.12.2022 №118гриф» 15 мобільний прикордонний загін був включений до складу органів ІНФОРМАЦІЯ_2 , за таким чином начальник регіонального управління зобов`язаний в тому числі вживати заходів щодо укомплектування цього органу. Згідно Переліку посад військовослужбовців Державної прикордонної служби України, що підлягають заміщенню особами офіцерського складу, та граничних військових звань за цими посадами, затвердженим наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 28.09.2012 №770, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2012 за №1757/22069 та передбачені наступні граничні військові звання за посадами:

- в Регіональному управлінні - начальник: сектору всіх найменувань, служби всіх найменувань, фізичної підготовки і спорту, вогневої підготовки регіонального управління всіх категорій підполковник;

- в відділ прикордонної служби (мобільна прикордонна застава) начальник мобільної прикордонної застави зі штатною чисельністю особового складу 30 і більше штатних одиниць прикордонного загону всіх категорій майор.

Отже, враховуючи вищенаведене, посада «начальника першої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) (з місцем дислокації АДРЕСА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 (з місцем дислокації АДРЕСА_5 )» є на один ступінь нижчою за посаду «начальника сектору (взаємодії з військовими органами управління та контролю за службовою діяльністю) відділу взаємодії з військовими органами управління та контролю за службовою діяльністю оперативно-військового управління (з місцем дислокації АДРЕСА_6 ) Східного регіонального управління» в розумінні ст.94 Положення. Посилання позивача на те, що його призначили на посаду, яка є нижчою від попередньої посади більш ніж на один ступень, з якої його звільнено - не відповідає дійсності, оскільки займані посади позивачем відповідають військовому званню майор у відповідності до вимогам пункту 94 Положення та абзацу другого пункту 310 Положення. Враховуючи пріоритетність комплектування НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України виключно висококваліфікованими кадрами з відповідним досвідом, керуючись вимогами пункту 310 «Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України», затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 №1115/2009 (зі змінами), прийнято рішення про призначення позивача на вакантну посаду заступника коменданта першої прикордонної комендатури швидкого реагування (з місцем дислокації АДРЕСА_6 ) з морально-психологічного забезпечення НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону, який має необхідний досвід роботи та відповідає професійно-кваліфікаційним вимогам. Таким чином, призначення позивача на посаду начальника першої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) (з місцем дислокації АДРЕСА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 (з місцем дислокації АДРЕСА_5 ) слугувала об`єктивна службова необхідність.

17.02.2025 від представниці позивача до суду надійшла відповідь на відзив відповідача 2, в якій представниця зазначає про пропуск відповідачем у строку надання відзиву на позов та не подання заяви про поновлення такого строку, через що такий відзив має бути залишений без розгляду. Зазначає, що у воєнний час допускається призначення військовослужбовців на нижчі, не більше ніж на один ступінь, посади без згоди цих військовослужбовців, але виключно у разі наявності підстав, передбачених підпунктом 6 пункту 93 Положення №1115/2009. Підпунктом 6 пункту 93 Положення № 1115/2009 така підстава для призначення на нижчу посаду, як вибуття одного з військовослужбовців для подальшого проходження військової служби за межі регіонального управління, необхідність внутрішнього заміщення його посади та необхідність через це додаткового укомплектування або об`єктивна службова необхідність не передбачена, тому призначення підполковника ОСОБА_2 на нижчу посаду відбулось за відсутності правових підстав для такого призначення. Також наводить інші аргументи, подібні викладеним у відповіді на відзив відповідача 1.

Крім того, 17.02.2025 від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Щодо клопотання представника позивача про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін суд зазначає, що безпосередньо представницею позивача у позові було викладене клопотання про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відкриваючи провадження у справі суддя врахував це клопотання представниці позивача. Заявляючи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін представниця не наводить жодного доводу щодо необхідності переходу до розгляд даної справи в судовому засіданні з викликом сторін.

Відповідно до п.2 ч.6 ст.262 КАС України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Суд зазначає, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у цій справі є незначної складності, та не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін.

Крім того, суд звертає увагу і на ту обставину, що відповідачами до суду подані відзиви на позов та додатки до них, а представницею позивача відповіді на відзиви.

Клопотання про проведення судового розгляду з повідомленням (викликом) сторін не містить будь-якої інформації стосовно предмету спору, яка може бути надана сторонами лише у судовому засіданні за участі їх представників та не може бути надана із заявами по суті справи.

Також суд зазначає, що незалежно від порядку розгляду справи, суд досліджує наявні в справі докази, при цьому всі учасники справи перебувають у рівних умовах, а забезпечення права на ефективне представлення своєї позиції учасниками справи забезпечується шляхом реалізації такими учасниками прав надання доказів в обґрунтування своєї позиції, подання заяв по суті справи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість клопотання та відсутність підстав для її задоволення.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Позивач проходить військову службу за контрактом в органах Державної прикордонної служби України.

Листом від 01.11.2024 №08/15660-24-Вих начальник НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону не заперечував проти переміщення підполковника ОСОБА_3 , заступника начальника відділу бойового управління (командного пункту) штабу НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону, для подальшого проходження служби до ІНФОРМАЦІЯ_6 та клопотав про переведення позивача для подальшого проходження служби до НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України.

Протоколом №32 від 06.11.2024 засідання атестаційної комісії ІНФОРМАЦІЯ_7 було розглянуто питання надання пропозицій начальнику регіонального управління щодо службового використання військовослужбовців.

Згідно п. 4.2 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.11.2024 №737-ОС зараховано у розпорядження начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону підполковника ОСОБА_2 , звільнивши з посади начальника сектору (взаємодії з військовими органами управління та контролю за службовою діяльністю) відділу взаємодії з військовими органами управління та контролю за службовою діяльністю ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно п. 3.1 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №815-ОС від 10.12.2024 підполковника ОСОБА_2 (П-001521), начальника сектору ( ІНФОРМАЦІЯ_8 (з місцем дислокації АДРЕСА_6 ), який наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12 листопада 2024 року № 737-ОС зарахований у розпорядження начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону та вибуває для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_3 , виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підстава: наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12 листопада 2024 року № 737-ОС, посвідчення учасника бойових дій від 12 вересня 2018 року серія НОМЕР_4 , видане ІНФОРМАЦІЯ_9 , рапорт ОСОБА_1 від 10 грудня 2024 року №02.5.1/19105/24-Вн.

Згідно наказу начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону від 12.12.2024 №1696-ОС зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення підполковника ОСОБА_2 (П-001521), зарахованого наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.11.2024 №737-ОС у розпорядження начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону, який прибув для подальшого проходження військової служби з ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 12.12.2024.

Підстава: наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.11.2024 №837-ОС, припис військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2024 №1470.

Згідно наказу начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону від 13.12.2024 №1703-ОС призначено підполковника ОСОБА_2 (П-001521), на посаду начальника першої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) (з місцем дислокації АДРЕСА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 (з місцем дислокації АДРЕСА_5 ), який перебуває у розпорядження начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону, з 13.12.2024.

Підстава: подання до призначення на посаду від 13 грудня 2024 року.

Згідно наказу начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону від 17.12.2024 №1717-ОС вважається таким, який приступив до виконання обов`язку за посадою підполковника ОСОБА_2 (П-001521), начальника першої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) (з місцем дислокації АДРЕСА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 (з місцем дислокації АДРЕСА_5 ), з 13.12.2024.

Підстава: наказ начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону від 13.12.2024 №1703-ОС, рапорт ОСОБА_1 №67876 від 15.12.2024.

Претензій при подачі рапорту та заперечень позивач не пред`являв.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 22.01.2025 №63-ОС були внесені зміни до абз. 2 п. 4.2 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 12.11.2024 №737-ОС «Про особовий склад» та викладено його в такій редакції:

«Підстава: протокол засідання атестаційної комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06 листопада 2024 року, клопотання НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону від 01листопада 2024 року №8/15660-24-Вих».

Позивач не погоджується з оскаржуваними наказами в зазначеній частині, через що звернувся до суд з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України. її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 3 Закону №2232-ХІІ визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-ХІІ (далі - Закон №1932-ХІІ) особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України. її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України. її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався відповідними нормативно-правовими актами та триває на теперішній час.

На підставі п. 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 військовому командуванню разом з військовими адміністраціями, органами виконавчої влади, правоохоронними органами та за участю органів місцевого самоврядування запроваджувати і здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи правового режиму воєнного стану, реалізовувати повноваження, необхідні для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності.

Відповідно до положень Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 №661-ІV (далі - Закон №661-ІV) Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, основними обов`язками якої, зокрема є: припинення будь-яких спроб незаконної зміни проходження лінії державного кордону України; припинення у взаємодії з відповідними правоохоронними органами збройних конфліктів та інших провокацій на державному кордоні України; участь у взаємодії із Збройними Силами України та іншими військовими формуваннями у відбитті вторгнення або нападу на територію України збройних сил іншої держави або групи держав: участь у виконанні заходів територіальної оборони, а також заходів, спрямованих на додержання правового режиму воєнного і надзвичайного стану.

Аналіз вищенаведених норм права дозволяє дійти висновку, що військовослужбовці Державної прикордонної служби України, починаючи з 24 лютого 2022 року здійснюють передбачені Законами України «Про правовий режим воєнного стану» та «Про Державну прикордонну службу України» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості.

Порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період визначається Положенням № 1115/2009.

Відповідно до п.п. 12, 13 Положення № 1115/2009 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців з державою, зокрема включення їх до списків особового складу органів Держприкордонслужби або виключення з таких списків, присвоєння та позбавлення військових звань, пониження та поновлення у військових званнях, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо, оформлюється письмовими наказами на підставі документів, види та форма яких установлюються наказом Міністерства внутрішніх справ України.

Право видавати накази по особовому складу мають Голова Державної прикордонної служби України та згідно з визначеними ним повноваженнями посадові особи з числа його заступників, керівник розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби, начальники (командири) регіональних управлінь, органів охорони державного кордону, загонів Морської охорони, ректор вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби, начальники навчальних центрів, науково-дослідних установ та органів забезпечення, які утримуються на окремих штатах і за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище (далі - начальники).

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється наказом Міністерства внутрішніх справ України.

Пунктом 88 Положення № 1115/2009 визначено, що військовослужбовці призначаються на посади, звільняються з посад та зараховуються у розпорядження прямими начальниками, яким надано право видавати накази по особовому складу відповідно до номенклатури посад, що затверджується наказом Міністерства внутрішніх справ України.

Згідно пп. 2) п. 89 Положення № 1115/2009 призначення військовослужбовців на посади, звільнення з посад та зарахування їх у розпорядження здійснюється:

осіб офіцерського складу:

на посади в органах Держприкордонслужби, за якими передбачено граничне військове звання до майора (капітана 3 рангу) включно, - наказом начальника відповідного органу Держприкордонслужби;

на посади у структурних підрозділах регіонального управління та підпорядкованих йому органах Держприкордонслужби, вищому військовому навчальному закладі Держприкордонслужби, за якими передбачено граничне військове звання до підполковника (капітана 2 рангу) включно, - наказом відповідно начальника регіонального управління, ректора вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби;

на посади у розвідувальному органі Адміністрації Держприкордонслужби, за якими передбачено граничне військове звання до полковника (капітана 1 рангу) включно, крім посад заступників керівника цього розвідувального органу, призначення на які здійснюється Президентом України або Головою Державної прикордонної служби України, - наказом керівника цього розвідувального органу;

в інших випадках - наказом Голови Державної прикордонної служби України.

Відповідно до п. 90 Положення № 1115/2009 військовослужбовця може бути звільнено з посади та/або зараховано у розпорядження його прямим начальником, який згідно з цим Положенням уповноважений видавати накази по особовому складу відповідно до номенклатури посад.

Пунктом 93 Положення № 1115/2009 визначено, що призначення військовослужбовців на посади здійснюється:

1) у разі призову на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийняття на військову службу за контрактом чи на військову службу (навчання) за контрактом курсантів вищого військового навчального закладу;

2) у зв`язку із зарахуванням військовослужбовця до вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби за денною формою навчання;

3) у разі закінчення вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби, вищих військових навчальних закладів інших військових формувань або військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти за денною формою навчання;

4) на вищі посади - у порядку просування по службі;

5) на рівні посади:

у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів (далі - організаційно-штатні заходи) - за рішенням відповідного начальника;

у разі проведення заміни у місцевостях з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з установленим строком військової служби), а також закінчення граничного строку перебування на окремих посадах або в органах (підрозділах), які виконують завдання в районах проведення антитерористичної операції чи залучені до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, або забезпечують їх здійснення;

для набуття практичного досвіду управлінської діяльності в органах (їх структурних підрозділах) Держприкордонслужби різного рівня - за рішенням відповідного начальника;

для більш доцільного використання за напрямом підготовки або спеціальністю - за рішенням відповідних начальників або на особисте прохання військовослужбовця;

за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії - за рішенням відповідних начальників або на особисте прохання військовослужбовця;

за сімейними обставинами - на особисте прохання військовослужбовця;

за результатами атестації - за рішенням відповідного начальника;

у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, не пов`язану з державною таємницею, - за рішенням відповідного начальника;

вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з більш легкими умовами військової служби, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням, у разі неможливості виконання ними обов`язків за попередньою посадою;

у разі коли військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній з керівництвом підлеглими особами, виконанням завдань з охорони державного кордону, - за рішенням відповідного начальника;

у разі виникнення обставин, передбачених абзацом першим пункту 111 цього Положення, - за рішенням відповідного начальника;

6) на нижчі посади:

у зв`язку з проведенням організаційно-штатних заходів у разі неможливості призначення на рівну посаду - за згодою військовослужбовця;

за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військоволікарської комісії - за згодою чи на особисте прохання військовослужбовця;

за результатами атестації - за рішенням відповідного начальника;

на особисте прохання військовослужбовця;

у порядку реалізації накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України дисциплінарного стягнення - за рішенням відповідного начальника;

у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, не пов`язану з державною таємницею, - за згодою військовослужбовця, у разі неможливості призначення на рівну посаду;

вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з більш легкими умовами військової служби, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням, у разі неможливості виконання ними обов`язків за попередньою посадою та за відсутності рівних посад;

у разі коли військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній з керівництвом підлеглими особами, виконанням завдань з охорони державного кордону, в разі неможливості призначення на рівну посаду - за рішенням відповідного начальника;

у разі виникнення обставин, передбачених абзацом першим пункту 111 цього Положення, за відсутності рівних посад - за рішенням відповідного начальника.

Відповідно до п. 94 Положення № 1115/2009 посада вважається вищою, якщо штатом за цією посадою передбачено вище граничне військове звання, а в разі рівних граничних військових звань - більший тарифний розряд (посадовий оклад); нижчою, якщо штатом за цією посадою передбачено нижче граничне військове звання, а в разі рівних граничних військових звань - менший тарифний розряд (посадовий оклад); рівною, якщо штатом за цією посадою передбачено рівне граничне військове звання та рівні тарифні розряди (посадові оклади).

Згідно з п. 95 Положення № 1115/2009 військовослужбовці призначаються на посади з урахуванням відповідності їх професійної (фахової) підготовки за відповідним напрямом чи основною або спорідненою спеціальністю, освітньокваліфікаційного рівня вимогам до цих посад, визначеним посадовими інструкціями, та досвіду служби за фахом.

У разі коли є потреба призначити військовослужбовця на посаду, призначення на яку можливе лише після проходження ним додаткової підготовки в межах наявної у нього професійної (фахової) підготовки за відповідним напрямом підготовки чи основною або спорідненою спеціальністю, і військовослужбовець не заперечує проти цього, його призначенню на таку посаду повинна передувати відповідна підготовка (перепідготовка).

У визначених законом випадках військовослужбовець повинен пройти спеціальну перевірку щодо осіб, які претендують на зайняття посад, пов`язаних із виконанням функцій держави, а також у разі потреби в установленому законодавством порядку пройти процедуру оформлення допуску до державної таємниці.

У разі неподання або подання недостовірних відомостей військовослужбовець не може бути призначений на відповідну посаду, а призначений на посаду підлягає звільненню з посади, якщо інше не передбачено законом.

Пунктом 96 Положення № 1115/2009 визначено, що призначення військовослужбовців на посади здійснюється, як правило, без зарахування в розпорядження відповідних начальників.

Згідно з п.п. 104-105 Положення № 1115/2009 призначення військовослужбовців на нижчі посади здійснюється на підставах, передбачених:

абзацами другим - п`ятим та сьомим десятим підпункту 6 пункту 93 цього Положення - прямими начальниками, у межах наданих їм прав щодо призначення на посади;

абзацом шостим підпункту 6 пункту 93 цього Положення, якщо до військовослужбовців було застосовано такі дисциплінарні стягнення, як пониження в посаді або попередження про неповну службову відповідність, протягом шести місяців після накладення якого військовослужбовець не виправив своєї поведінки і вчинив правопорушення, - начальниками, яким надано таке право відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, призначені на нижчі посади, в подальшому просуваються по службі з додержанням вимог, передбачених пунктом 97 цього Положення, а військовослужбовці, понижені у посаді в дисциплінарному порядку, - після зняття дисциплінарного стягнення.

Згідно з п. 121 Положення № 1115/2009 вибуття військовослужбовця до нового місця служби здійснюється після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу або письмового повідомлення про його призначення на посаду чи зарахування у розпорядження начальника відповідного органу Держприкордонслужби, в тому числі доведеного технічними засобами передачі інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу органу Держприкордонслужби здійснюється після здавання ним посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання органом витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення військовослужбовця по службі.

До зазначеного строку не включається час перебування військовослужбовця у відпустці, відрядженні, на лікуванні чи під вартою.

Абзацом 1 пункту 123 Положення № 1115/2009 визначено, що військовослужбовці призначаються на вищі, рівні або нижчі посади в органі Держприкордонслужби, в якому вони проходять службу, або в іншому органі Держприкордонслужби у випадках, передбачених пунктом 93 цього Положення.

Відповідно до п.п. 127, 128 Положення № 1115/2009 зарахування військовослужбовців у розпорядження начальників, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого проходження такими військовослужбовцями військової служби допускається у разі:

1) розформування (реформування) органу Держприкордонслужби чи його підрозділу, скорочення штатних посад або організаційно-штатних змін, якщо до закінчення встановленого строку проведення зазначених заходів не вирішено питання щодо подальшого проходження служби військовослужбовцями, які вивільняються, - до двох місяців;

2) коли начальник органу Держприкордонслужби вищого рівня здійснює переміщення військовослужбовця, призначення якого на посаду належить до повноважень начальника органу Держприкордонслужби нижчого рівня, а також у разі переміщення військовослужбовця до або з розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби, - до двох місяців;

3) пониження в посаді у порядку дисциплінарного стягнення або на підставі результатів атестування, якщо неможливо відразу призначити військовослужбовця на нижчу посаду, - до двох місяців;

4) повернення до органів Держприкордонслужби військовослужбовця, прикомандированого до Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи місцевих рад, - до двох місяців;

5) відсторонення військовослужбовця від посади під час досудового розслідування або судового провадження - до закінчення строку застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження або до його скасування в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України;

6) якщо військовослужбовця відсторонено від виконання службових повноважень у зв`язку зі складенням стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, - до закінчення розгляду справи судом;

7) якщо стосовно військовослужбовця застосовано запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту або тримання під вартою чи за вироком суду застосовані такі покарання, як арешт або тримання в дисциплінарному батальйоні, - до скасування чи зміни запобіжного заходу або до винесення судом вироку чи відбуття кримінального покарання;

8) коли більше десяти днів відсутні відомості про місцезнаходження військовослужбовця, - до повернення військовослужбовця до органу Держприкордонслужби (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ним військової служби) або до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення померлим;

9) якщо військовослужбовець перебуває на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи перебуває у полоні як заручник або інтернована особа, - до його повернення;

10) скорочення посади, яку займає військовослужбовець, що перебуває у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами чи по догляду за дитиною, в разі неможливості перевести такого військовослужбовця на вакантну посаду, - до виходу з такої відпустки;

11) закінчення військовослужбовцем вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби, вищого військового навчального закладу іншого військового формування або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти в разі відсутності вакантних посад - до двох місяців;

12) визнання військовослужбовця військово-лікарською комісією непридатним чи обмежено придатним до військової служби - на період, необхідний для підготовки матеріалів до звільнення з військової служби, але не більше одного місяця;

13) позбавлення військовослужбовця допуску до державної таємниці - на період вирішення питання щодо дальшого проходження ним військової служби, але не більше двох місяців;

14) направлення військовослужбовця для проходження військової служби (навчання) за кордоном з виключенням зі списків особового складу органу Держприкордонслужби - до повернення з відрядження та призначення на посаду;

15) навчання військовослужбовця за денною формою у вищому військовому навчальному закладі іншого військового формування до закінчення навчального закладу;

16) закінчення строку перебування військовослужбовців на посадах науково-педагогічних і наукових працівників вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, науково-дослідних установ та необрання їх на зазначені посади за результатами нового конкурсу - на період вирішення питання щодо дальшого проходження ними військової служби, але не більше двох місяців;

17) призову офіцерів запасу на військову службу за призовом осіб офіцерського складу - до призначення на посади;

18) звільнення військовослужбовця з посади, віднесеної до номенклатури призначення Президента України, - на період вирішення питання щодо подальшого проходження ним військової служби, але не більше двох місяців.

Час перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні, в санаторіях, центрах оздоровлення та відпочинку, куди він направлений після стаціонарного лікування згідно з висновком військово-лікарської комісії, в основній та додатковій відпустках, відпустці для лікування у зв`язку з хворобою згідно з висновком військово-лікарської комісії не зараховується до строку його перебування у розпорядженні відповідного начальника. До цього строку також не зараховується період тимчасового виконання військовослужбовцем обов`язків на посаді.

Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами начальників, які мають право призначення на ці посади згідно з номенклатурою посад, та вищими начальниками.

Військовослужбовці, які зараховані в розпорядження начальників органів Держприкордонслужби відповідно до підпунктів 1 - 6, підпункту 7 (щодо військовослужбовців, стосовно яких застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час), підпунктів 11, 12, 13 і 16, 17, 18 цього пункту, виконують обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, в розпорядженні якої вони перебувають. Начальники зобов`язані організовувати службову діяльність військовослужбовців, зарахованих у їх розпорядження, та здійснювати контроль за виконанням покладених на них завдань.

Військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного начальника органу Держприкордонслужби, у списках якого він перебуває, з дня, що настає за днем здавання посади, але не раніше дня звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено.

Військовослужбовець, якого Указом Президента України звільнено з посади, вважається таким, що перебуває в розпорядженні Голови Державної прикордонної служби України, без видання відповідного наказу по особовому складу. Надалі зазначений військовослужбовець може бути призначений на іншу посаду, зарахований наказом Голови Державної прикордонної служби України в розпорядження начальника, який має право призначати на посади, або звільнений з військової служби в установленому порядку.

За військовослужбовцями, зарахованими у розпорядження начальників органів Держприкордонслужби відповідно до підпунктів 1 - 3, 8, 9, 12, 16, 18 цього пункту, зберігається право на забезпечення всіма видами матеріального та грошового забезпечення за останньою посадою, яку вони займали. Порядок грошового забезпечення військовослужбовців, які зараховані у розпорядження з інших підстав, визначається законодавством, що регулює питання грошового забезпечення військовослужбовців.

У випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 127 цього Положення, Голова Державної прикордонної служби України має право продовжити строк перебування військовослужбовця у розпорядженні начальника органу Держприкордонслужби зі збереженням усіх видів грошового забезпечення до шести місяців.

Пунктом 305 Положення № 1115/2009 визначено, що в особливий період військовослужбовці проходять військову службу в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що визначають порядок проходження військової служби в особливий період.

Пунктами 309-310 Положення № 1115/2009 визначено, що атестація військовослужбовців в особливий період не проводиться. Для призначення військовослужбовців на вищі посади, нагородження чи присвоєння їм чергових військових звань складаються службові характеристики, що додаються до відповідного подання.

В особливий період просування військовослужбовців по службі може здійснюватися без дотримання вимог пунктів 97 та 98 цього Положення.

Призначення військовослужбовців на вищі, рівні та нижчі (не більше ніж на один ступінь) посади у воєнний час здійснюється без згоди цих військовослужбовців.

Суд зазначає, що сторонами визнається факт відсутності правових підстав для проведення атестування позивача (пряма заборона на проведення атестування в особливий період п. 309 Положення № 1115/2009), при цьому відповідач 1 зазначає, що в даному випадку атестування позивача не проводилась.

Оскільки зарахуванню позивача у розпорядження начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону та виключенню позивача зі списків особового складу відповідача 1 не передувало атестування, то посилання представника позивача на приписи Інструкції про порядок атестування військовослужбовців Державної прикордонної служби України від 28.09.2012 №771, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.10.2012 за №1758/22070, є безпідставним.

Разом з тим, відповідно до Положення про атестаційну комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.12.2023 №349-АГ «Про оголошення персонального складу атестаційної комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 у 2024 році» (діяла в період видання наказу) на атестаційну комісію серед іншого покладаються завдання щодо надання пропозицій начальнику регіонального управління про службове використання, перспективи посадового росту, направлення на навчання військовослужбовців, присвоєння військових звань, нагородження державними нагородами та відомчими відзнаками, переведення військовослужбовців із інших військових формувань та переведення їх для проходження подальшої служби в інші військові формування, звільнення з військової служби у зв`язку із достроковим розірванням контракту;

…

розгляду інших питань, пов`язаних з проходженням військової служби військовослужбовцями».

Відповідно, до повноважень атестаційної комісії належать не лише питання проведення атестування військовослужбовців, а й вирішення інших кадрових питань.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази проведення атестування позивача перед прийняттям відповідачами оскаржуваних наказів.

В даному випадку позивач стверджує про те, що оскаржувані накази мали наслідком його призначення на нижчу посаду без його згоди та за відсутності правових підстав, визначених пп. 6 п. 93 Положення №1115/2009.

Щодо наказів відповідача 1 від 12.11.2024 №737-ОС, яким позивача зараховано у розпорядження начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону зі звільненням з посади начальника сектору (взаємодії з військовими органами управління та контролю за службовою діяльністю) відділу взаємодії з військовими органами управління та контролю за службовою діяльністю оперативно-військового управління (з місцем дислокації АДРЕСА_6 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно з підпунктом 2 пункту 127 Положення №1115/2009, та від 10.12.2024 №815-ОС, яким позивача виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та всіх видів забезпечення, суд зазначає наступне.

Безпосередньо зазначеними наказами відповідача 1 позивача не було призначено на жодну з військових посад, навпаки, наказом відповідача 1 від 10.12.2024 №815-ОС позивача звільнено з займаної посади та виключено з особового складу відповідача 1.

При цьому обґрунтування позову в частині вимог до відповідача 1 є тим саме що й в частині вимог до відповідача 2 (призначення на нижчу посаду без згоди позивача, за відсутності правових підстав, визначених пп. 6 п. 93 Положення №1115/2009, не проведення атестування позивача як передумови для призначення на нижчу посаду).

Зарахування позивача у розпорядження начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону вчинено з посиланням на приписи пп. 2 п. 127 Положення №1115/2009, відповідно до якого:

зарахування військовослужбовців у розпорядження начальників, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого проходження такими військовослужбовцями військової служби допускається у разі:

коли начальник органу Держприкордонслужби вищого рівня здійснює переміщення військовослужбовця, призначення якого на посаду належить до повноважень начальника органу Держприкордонслужби нижчого рівня, а також у разі переміщення військовослужбовця до або з розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби, - до двох місяців.

Згідно з переліком посад військовослужбовців Державної прикордонної служби України, що підлягають заміщенню особами офіцерського складу, та граничних військових звань за цими посадами, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 28.09.2012 №770, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.10.2012 за №1757/22069, за посадою начальника сектору всіх найменувань регіонального управління передбачене граничне військове звання підполковник (капітан 2 рангу), за посадою начальник мобільної прикордонної застави зі штатною чисельністю особового складу 30 і більше штатних одиниць прикордонного загону всіх категорій передбачене граничне військове звання майор.

Отже, враховуючи вищенаведене, посада начальника першої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) з місцем дислокації АДРЕСА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 (з місцем дислокації АДРЕСА_5 ) НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону є на один ступінь нижчою за посаду начальника сектору (взаємодії з військовими органами управління та контролю за службовою діяльністю) відділу взаємодії з військовими органами управління та контролю за службовою діяльністю оперативно-військового управління (з місцем дислокації АДРЕСА_6 , в розумінні ст.94 Положення №1115/2009.

Посилання позивача на те, що його призначили на посаду, яка є на десять ступенів нижчою від посаду, з якої його звільнено - не відповідає дійсності, оскільки посада начальника першої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) з місцем дислокації АДРЕСА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 (з місцем дислокації АДРЕСА_5 ) НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону і посада начальника сектору (взаємодії з військовими органами управління та контролю за службовою діяльністю) відділу взаємодії з військовими органами управління та контролю за службовою діяльністю оперативно-військового управління (з місцем дислокації АДРЕСА_6 ) Східного регіонального управління мають різне граничне військове звання - майор і підполковник, а тому посада начальника першої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) з місцем дислокації АДРЕСА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 (з місцем дислокації АДРЕСА_5 ) НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону, яка передбачає граничне військове звання майор є на один ступінь нижчою за посаду начальника сектору (взаємодії з військовими органами управління та контролю за службовою діяльністю) відділу взаємодії з військовими органами управління та контролю за службовою діяльністю оперативно-військового управління (з місцем дислокації АДРЕСА_6 , де граничне військове звання - підполковник у відповідності до вимогам пункту 94 Положення №1115/2009 та абзацу другого пункту 310 Положення.

В свою чергу, за приписами п. 94 Положення №1115/2009 різниця в тарифних розрядах має значення лише для посад, які мають рівні граничні військові звання.

При цьому суд зазначає, що відповідно до наданих відповідачами довідок про доходи позивача вбачається, що за посадою начальника першої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) з місцем дислокації АДРЕСА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 (з місцем дислокації АДРЕСА_5 ) НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону позивач отримує більше грошове забезпечення (42 429,92 грн) в порівнянні з посадою начальника сектору (взаємодії з військовими органами управління та контролю за службовою діяльністю) відділу взаємодії з військовими органами управління та контролю за службовою діяльністю оперативно-військового управління (з місцем дислокації АДРЕСА_6 ) Східного регіонального управління (42 390,90 грн).

Щодо правових підстав визначених у пп. 6 п. 93 Положення №1115/2009 суд зазначає, що за приписами абз. 2 зазначеного підпункту призначення військовослужбовців на посади здійснюється на нижчі посади у зв`язку з проведенням організаційно-штатних заходів у разі неможливості призначення на рівну посаду - за згодою військовослужбовця, при цьому зі змісту пп. 5 п. 93 Положення №1115/2009 вбачається, що під організаційно-штатними заходами у Положенні №1115/2009 мається - скорочення штатів або проведенням організаційних заходів.

Тобто, зазначеною нормою передбачена можливість в межах організаційних заходів призначати військовослужбовців на нижчі посади.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24.01.2023 №67-р погоджено утворення бюджетної установи « НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України».

Пунктами 7, 8 Положення про орган охорони державного кордону Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом МВС України від 30.11.2018 №971, зареєстрованим в Мінюсті України 26.12.2018 за №1468/32920, визначено, що прикордонний загін є основною оперативно-службовою ланкою Держприкордонслужби, на яку покладаються охорона певної ділянки державного кордону самостійно чи у взаємодії з іншими органами охорони державного кордону та Морською охороною, забезпечення дотримання режиму державного кордону і прикордонного режиму, здійснення в установленому порядку адміністративно-юрисдикційної діяльності, прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів (товарів), охорона та захист пунктів пропуску через державний кордон України, припинення у взаємодії із з`єднаннями, військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил України та іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями, відповідними правоохоронними органами збройних та інших провокацій на державному кордоні України. Під час дії воєнного стану прикордонні загони в установленому законом порядку можуть залучатися відповідними органами військового управління Збройних Сил України до ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту на державному кордоні України, міжнародного збройного конфлікту, відсічі збройній агресії проти України.

Різновидом прикордонного загону є мобільний прикордонний загін.

Мобільний прикордонний загін призначений для виконання спеціальних завдань з охорони та захисту державного кордону, участі в спеціальних операціях, проведення інших спеціальних дій та заходів у межах компетенції Держприкордонслужби.

Адміністрацією ІНФОРМАЦІЯ_10 може визначатися тимчасова ділянка відповідальності або район виконання спеціальних завдань.

Отже, в умовах воєнного стану комплектування НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону висококваліфікованими кадрами з відповідним досвідом для забезпечення виконання покладених на цей орган охорони державного кордону завдань є пріоритетним.

Враховуючи пріоритетність комплектування підрозділів виключно висококваліфікованими кадрами з відповідним досвідом (у тому числі досвідом участі в бойових діях), керуючись вимогами пункту 310 Положення № 1115/2009, відповідачем 2 прийнято рішення про призначення на вакантну посаду начальника першої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) з місцем дислокації АДРЕСА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 (з місцем дислокації АДРЕСА_5 ) НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону саме позивача, який має необхідний досвід роботи та відповідає професійно-кваліфікаційним вимогам (доказів того, що позивач не відповідає вимогам до зазначеної посади матеріали справи не містять).

Враховуючи вищенаведене, зарахування позивача у розпорядження начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону та призначення позивача на зазначену посаду в цьому органі охорони державного кордону слугувала об`єктивна службова необхідність, а оскаржувані накази в частині позивача прийняті як організаційні заходи на комплектування НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону висококваліфікованими військовослужбовцями.

Слід зазначити, що з моменту ратифікації Верховною Радою України 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), Україна приєдналася до визнання і забезпечення проголошених у ній прав людини і основоположних свобод та взяла на себе зобов`язання забезпечувати повагу до прав людини шляхом гарантування цих прав. Забезпечення прав людини з боку держави може здійснюватися як шляхом активних дій, зокрема шляхом судового захисту прав, передбачених Конвенцією, коли втручання не походить безпосередньо від держави, так і шляхом утримання від будь-яких дій, а саме утримання від безпосереднього втручання в права людини з боку держави, її органів та представників. Такі дії держави щодо гарантування прав людини пов`язані з видами зобов`язань з боку держав-учасниць Конвенції.

Стаття 17 Європейська конвенція з прав людини забороняє будь-кому зловживати правами для будь-якого обмеження конвенційних прав, а саме: «Ніщо в цій Конвенції не може тлумачитися як таке, що уповноважує будь-яку державу, групу осіб чи окрему особу займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-які дії, спрямовані на скасування будь-яких прав чи свобод, визнаних у цій Конвенції, або на їх обмеження в більшій мірі, ніж передбачено в Конвенції». Загальні визначення прав людини в Європейській Конвенції з прав людини передбачають, що негативні зобов`язання держави визначають негативний аспект свободи і захищають особу від небажаного, надмірного втручання держави у сферу її індивідуальних прав і свобод, а саме: право на життя, повагу до честі і гідності, заборону катувань, право на свободу думки, слова, віросповідання, заборону дискримінації, право на мирні зібрання та об`єднання тощо. Негативні зобов`язання держави та її агентів в особі органів державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб, полягають в утриманні від будь-яких дій, спрямованих на порушення або незаконне обмеження прав людини. Конвенція встановлює умови для виправдання втручання держави в права людини. Такі умови є поєднанням трьох елементів: втручання здійснюється відповідно до закону, відповідає легітимній меті та є необхідним у демократичному суспільстві. Верховенство права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції.

Дотримання справедливого балансу між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, виникає виключно, якщо втручання відповідає вимогам законності і не було свавільним, тобто необхідним.

Необхідність у демократичному суспільстві полягає в наступному: по-перше, причини, що виправдовують втручання, є релевантними і достатніми; по-друге, існує нагальна суспільна потреба в такому втручанні; по-третє, втручання є пропорційним до законної мети.

Стаття 15 Конвенції встановлює підстави для відступу від зобов`язань під час надзвичайного стану. Відповідно до частини першої цієї статті, під час війни або іншої суспільної небезпеки, що загрожує життю нації, держава може вживати заходів у відступ від своїх зобов`язань за цією Конвенцією лише в тих межах, яких вимагає гострота становища, і за умови, що такі заходи не суперечать іншим її зобов`язанням згідно з міжнародним правом.

Це положення встановлює три умови для дійсного відступу від зобов`язань, які мають виконуватися державою одночасно. Такий відступ має відбуватися під час війни або іншої суспільної небезпеки, що загрожує життю нації, заходи, що вживаються у відповідь на таку війну або суспільну небезпеку, не повинні виходити за межі того, що вимагає гострота ситуації, а також заходи не повинні бути несумісними з іншими зобов`язаннями держави за міжнародним правом.

Частина 2 статті 3 Конституції України проголошує, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Стаття 64 Конституції України проголошує, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Але не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції, а саме: право на рівність конституційних прав та право на рівність перед законом, право на громадянство України та його захист за межами України, право на життя та його захист, право на повагу до його гідності, право на свободу та особисту недоторканість, право на звернення до органів державної влади та місцевого самоврядування, право на житло, право на шлюб, право дітей на рівність незалежно від походження, право на справедливий судовий захист, право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, право на обізнаність у своїх правах та обов`язків, право не відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення, право на професійну правничу допомогу, право на невиконання явно злочинного розпорядження чи наказу, право на презумпцію невинуватості, право на захист.

У зв`язку з введенням воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, обмежуються конституційні права і свободи людини і громадянина, гарантовані державою та закріплені Конституцією України, а саме: - право на недоторканність житла (ст. 30); право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції (ст. 31); право на недопущення втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 32); право на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ст. 33); право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ст. 34); право на мирні зібрання (ст. 39); право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ст. 41); право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст. 42); право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку кожен вільно обирає або на яку вільно погоджується (ст. 43); право на освіту (ст. 53), право брати участь в управлінні державними справами, у всеукраїнському та місцевих референдумах, вільно обирати і бути обраними до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, право на доступ до державної служби та служби в органах місцевого самоврядування (ст. 38).

Практика ЄСПЛ вимагає від держав певного рівня обґрунтування того, що заходи захисту інтересів національної безпеки мають реальне підґрунтя, а сама загроза, на яку посилається держава, має достатні підстави (рішення у справі «Яновец проти Російської Федерації 32 та Костянтин Маркін проти Російської Федерації 33»).

Конституційний Суд України в абзаці четвертому підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 зазначав, що особи, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, створених відповідно до законів України мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту.

В другому реченні 11 абзацу десятого підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 25 квітня 2019 року № 1-p(II)/2019 вказав, що статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлено військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус. Такий статус обумовлений особливістю військовослужбовцями функцій та їх призначенням, у зв`язку з чим вони підлягають виконуваних особливому правовому захисту, що також підтверджено Рішенням Конституційного Суду України від 12 жовтня 2022 року у справі № 7-p(II)/2022.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 у справі № 1-25/2010, відповідно до якого одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці є допустимим за умови передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями.

У постанові ВП ВС від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень. Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. Дія вказаного принципу проявляється не лише у чіткості та зрозумілості закону, скільки в процесі його правозастосування.

В постановах ВП ВС від 28 лютого 2018 року у справі № 800/284/17, 22 травня 2018 року у справі № 800/474/16 (Р/9901/197/18), 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17, 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц, від 03 липня 2019 року у справі №127/2209/18 вказано, що елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, має характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

Суд зазначає, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Сталою є позиція Верховного Суду, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень. І навпаки, ненаведення мотивів прийнятих рішень «суб`єктивізує» акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення (постанови Верховного Суду від 18.09.2019 у справі №826/6528/18, від 10.04.2020 у справі №819/330/18, від 10.01.2020 у справі №2040/6763/18).

Суд зазначає, що враховуючи інтереси національної безпеки, територіальної цілісності, громадського порядку тощо, відбуваються певні обмеження прав особи, в період оголошеного в країні воєнного стану (в особливий період). Права та інтереси військовослужбовця в особливий період відповідно також піддаються обмеженню але з урахуванням забезпечення оборони та захисту держави, її суверенітету, територіальної цілісності, захисту життя громадян та враховуючи обставини несення військовослужбовцем військової служби.

Резюмуючи викладені висновки суд вважає, що оскаржувані накази в частині позивача відповідають критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, обставини та підстави зарахування у розпорядження з виключенням зі списків особового складу та звільненням з займаної посади, наступного призначення позивача на займану посаду, встановлені та доведені відповідачами, підстав для їх скасування судом не встановлено.

При цьому суд зазначає, що наказу відповідача 2 від 13.12.2024 №1703-ОС передував наказ відповідача 2 від 12.12.2024 №1696-ОС, яким позивача зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення відповідача 2, проте наказ відповідача 2 від 12.12.2024 №1696-ОС, як і наказ відповідача 2 від 17.12.2024 №1717-ОС, відповідно до якого за рапортом позивача його визнано таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою начальника першої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) з місцем дислокації АДРЕСА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 (з місцем дислокації АДРЕСА_5 ) НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону, позивачем не оскаржуються.

Оскільки судом не встановлено правових підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних в частині позивача наказів (основних вимог), то у суду відсутні правові підстави для задоволення похідних позовних вимог, як то зобов`язання відповідача 1 поновити позивача на раніше займаній посаді та про виплату різниці грошового забезпечення за час виконання військового обов`язку за іншою посадою.

Інші доводи сторін висновків суду не спростовують та не потребують детальних відповідей.

При цьому суд звертає увагу, що ЄСПЛ також неодноразово зазначав, зокрема у рішенні «Garcнa Ruiz v. Spain» [GC] (заява №30544/96, пункт 26) про те, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте вказаний підхід не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (рішення у справах «Van de Hurk v. The Netherlands» (заява №16034/90, пункт 61), «Шкіря проти України» (заява №30850/11, пункт 43). Разом з тим, у вказаному рішенні Суд звертає увагу на те, що ступінь застосування обов`язку викладати мотиви може варіюватися в залежності від характеру рішення і повинно визначатися у світлі обставин кожної справи.

Згідно з положеннями статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на наведені доводи та обґрунтування, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів наявних в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволенні заявлених позовних вимог.

В зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Веліксар Алли Віталіївни (вул. Незалежності, 10, м. Одеса, 65058), до ІНФОРМАЦІЯ_1 (СхРУ, В/Ч № НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 ) та НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (В/Ч НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_3 ) про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «21» травня 2025 року.

Суддя Р.В. Кисіль