Справа № 584/386/25
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 р.Справа № 584/386/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Путивльського районного суду Сумської області від 07.04.2025, головуючий суддя І інстанції: Данік Я.І., вул. Кірова, 54, м. Путивль, Путивльський, Сумська, 41500, по справі № 584/386/25

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Путивльського районного суду Сумської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив визнати постанову №3689 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 201-1 КУпАП від 15.01.2025 протиправною та скасувати її, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення та закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Ухвалою Путивльського районного суду Сумської області від 07.04.2025 адміністративний позов повернуто позивачу.

Позивач, не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Путивльського районного суду Сумської області від 07.04.2025 та постановити ухвалу, якою поновити строк на оскарження постанови № 3689 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 15.01.2025 року, визначивши причини пропущення строку на оскарження поважними; витребувати з Путивльського районного суду Сумської області матеріали справи № 584/386/25, провадження № 2-а/584/21/25, в т.ч. позовну заяву з долученими позивачем додатками; витребувати з ІНФОРМАЦІЯ_1 належним чином завірені копії матеріалів справи № 3689 про адміністративне правопорушення відносно мене, ОСОБА_1 , якого постановою у справі про адміністративне правопорушення № 3689 від 15.01.2025 року притягнуто до відповідальності за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення; дослідити долучені до апеляційної скарги докази, а саме DVD-диск з аудиозаписом розмов моєї дружини працівниками ТЦК щодо отримання постанови; справу розглянути в мою відсутність; на час розгляду справи зупинити стягнення виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення № 3689 від 15.01.2025 року за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що жодних доказів ознайомлення позивача з постановою № 3689 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 15.01.2025 року немає, оскільки ні засобами поштового зв`язку, ні шляхом особистого вручення, позивач не був ознайомлений з нею, адже у графі підпис у постанові № 3689 відсутній його підпис. Про існування спірної постанови дізнався після відкриття відносно нього виконавчого провадження.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 308 КАС України та керуючись ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши увалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем без поважних причин пропущено строк звернення до суду з цим позовом.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Частиною 1 статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Право на звернення до суд не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення Голдер проти Великої Британії від 21.02.1975 р., Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

Виходячи з принципу змагальності у адміністративному судочинстві, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Кодексом, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Згідно із ч. 3 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 2 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу (ст. 289 Кодексу України про адміністративне правопорушення).

Згідно із ч. 1 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Судовим розглядом встановлено, що постановою №3689 від 15.01.2025 по справі про адміністративне правопорушення на позивача накладено штраф у розмірі 17000 грн. за порушення ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яка винесена за відсутності ОСОБА_1 , та йому не вручена, що підтверджується копією оскаржуваної постанови, яка міститься в матеріалах адміністративної справи.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 , що в обґрунтування поважності причин пропуску такого строку посилається на те, що про наявність такої постанови йому стало відомо випадково, а саме, 26.03.2025 коли відносно нього було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №77600042, щодо виконання оспорюваної постанови, а з позовною заявою про оскарження цієї постанови звернувся до суду 03.04.2025.

Крім того, в матеріалах справи відсутні належні докази отримання позивачем оскаржуваної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності №3689 від 15.01.2025 у справі про адміністративне правопорушення.

Проте, судом першої інстанції при вирішенні питання про повернення позовної заяви позивачу не надано оцінки вищевказаним обставинам, у зв`язку з чим зроблено помилковий висновок, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт отримання оскаржуваної постанови відповідача, з огляду на те, що позивач був обізнаний про час і місце розгляду справи.

Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 26 квітня 2018 року висловив правову позицію в постанові по справі №338/1/17, згідно якої постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Тому, посилання суду першої інстанції на відомості викладені у протоколі про адміністративне правопорушення №3689 від 03.01.2024, що позивач був обізнаний про час і місце розгляду справи та справа розглянута у призначений час (15.01.2025), як на беззаперечний доказ прийняття у зазначену дату спірної постанови відповідачем є помилковим, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення, зокрема, зазначення дати, часу і місця розгляду справи, повідомлення особи про розгляд справи, не може бути належним доказом факту отримання оскаржуваної постанови відповідача.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів приймаються в якості належних.

Згідно із статтею 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до частини третьої статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи наведені вище правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає передчасним висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви ОСОБА_1 , у зв`язку з чим вважає необхідним частково задовольнити апеляційну скаргу, а ухвалу Путивльського районного суду Сумської області від 07.04.2025 скасувати, оскільки судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали порушені норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що відповідно до ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 286, 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Путивльського районного суду Сумської області від 07.04.2025 по справі №584/386/25 скасувати.

Справу №520/15454/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.В. Присяжнюк Л.В. Любчич