Справа № 160/30829/24
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2025 року м. Дніпросправа № 160/30829/24
Суддя І інстанції Рябчук О.С.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Коршуна А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.03.2024 № 0-0467- НОМЕР_1 про нарахування ОСОБА_1 податкового зобов`язання за 2021 рік в сумі 5677,00 гривень з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог вказує, оскарженим ППР, податок в сумі 5677,00грн. нараховано, як власнику нежитлового приміщення площею 162,0 кв.м., що розташоване у будинку АДРЕСА_1 . Але вказаний об`єкт є паркувальним місцем № 18 та є лише частиною ( яка не огороджена стінами або перегородками) нежитлового приміщення № 67. Перелік типів нежитлової нерухомості, за які стягується податок не містить такого об`єкту оподаткування як «паркувальне місце» та не визначає ставку податку для такого типу нежитлової нерухомості, з чого випливає, що Дніпровська міська рада в межах наданих їй повноважень вирішила не оподатковувати паркувальні місця у 2021 року. За вказаних обставин, рішення про застосування фінансових санкцій № 0-0467-UA0033698 від 21.03.2024 року підлягає скасуванню як протиправне.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 у задоволенні позову було відмовлено.

Не погордившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вказує що суд першої інстанції не врахував того факту, що позивач не володіє нежитловим приміщенням площею 162,2 кв.м по АДРЕСА_1 , адже належне йому на праві власності паркувальне місце № 18 у багатоквартирному будинку за вказаною адресою, не відповідає критеріям, що встановлені законом для «нежитлових приміщень». Дніпровська міська рада в межах наданих їй законом повноважень визначила своїм рішенням від 06.12.2017 № 12/27 (з урахуванням змін, внесених рішеннями міської ради від 23.05.2018 № 4/32, від 23.10.2019 № 6/49), що паркувальні місця у 2021 році не оподатковувалися податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Суд першої інстанції визнавши паркувальне місце частиною стоянки автомобільної критої та пославшись у Рішенні від 21.01.2025 на рішення Дніпровської міської ради від 06.12.2017 № 12/27, яким такі стоянки віднесені до об`єктів оподаткування, суд неповно дослідив додаток № 1 до вказаного рішення міської ради. Як вказано у згаданому додатку, об`єкти нерухомості за кодом 1242 (куди включені, зокрема, стоянки автомобільні криті) є об`єктами оподаткування лише у випадку передачі їх в оренду, лізинг, заставу або у разі використання у підприємницькій діяльності. Отже, суд міг визнати законним стягнення контролюючим органом податку за належне мйому паркувальне місце № 18 виключно у випадку доведення відповідачем того факту, що впродовж 2021 року це місце було передано в оренду/лізинг/заставу або використовувалося у підприємницькій діяльності.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Головне управління ДПС у Дніпропетровській області просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що за даними інформаційно - комунікаційної системи контролюючого органу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС (Правобережна ДПІ), як платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є власником ряду об`єкту нежитлової нерухомості:

- Нежитлове приміщення - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, розташованої за адресою АДРЕСА_2 , паркувальне місце № 18, загальною площа 162,2 м2, дата державної реєстрації права власності 15.06.2021, частка власності 1/1 (ст.7 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно).

Відповідно до пп.266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України, ГУ ДПС, в автоматичному режимі сформовано податкове повідомлення-рішення форми «Ф» з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (далі ППР), від 21.03.2024 № 0-0467-UA0033698 на суму 5 677,00 грн за 2021 рік.

За результатом адміністративного оскарження вказане податкове повідомлення-рішення було оскаржене без змін.

Не погодившись з податковим повідомленням рішенням та зазначаючи, що він не є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту ПКУ і з рішення сесії Дніпровської міської ради VII скликання від 06.12.2017 №12/27 вбачається, що до об`єктів оподаткування віднесено стоянки автомобільні криті, частиною котрої є паркувальне місце. Окреме паркувальне місце, яке не має огорожі в даному випадку є частиною об`єкту стоянки автомобільні криті, а отже доводи позивача, щодо відсутності такого об`єкту оподаткування в переліку не знайшли свого обґрунтування в ході розгляду судової справи. Отже, враховуючи, що відповідний об`єкт нерухомості, який належать позивачеві, відносився до об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно в 2021 році, то оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідає вимогам чинного законодавства і підстави для визнання його протиправним та скасування судом відсутні.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з пунктом 4.4 статті 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими задами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також пунктом 24 частини першої статті 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 143 Конституції України.

У відповідності до пункту 10.3 статті 10 Податкового кодексу України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно з пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Порядок нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено статтею 266 ПК України.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписи пп.266.2.1 п.266.1 ст. 266 ПК України визначають, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом підпунктом 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Рішеннями сесії Дніпровської міської ради VII скликання від 06.12.2017 №12/27 зі змінами згідно рішень №4/32 від 23.05.2018, №6/49 від 23.10.2019, №10/7 від 26.05.2021 «Про ставки та пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста», встановлено на території міста Дніпро на 2020, 2021, 2022 роки встановлено ставки з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів житлової нерухомості у розмірі 1,5 відсотка від мінімальної заробітної плати та для об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 1 відсотка від мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 01 січня звітного року.

Додатком № 1 до вказаного рішення визначено, що об`єкти нерухомості за кодом 1242 (куди включені, зокрема, гаражі наземні, гаражі підземні, стоянки автомобільні криті навіси для велосипедів) є об`єктами оподаткування лише у випадку передачі їх в оренду, лізинг, заставу або у разі використання у підприємницькій діяльності.

Відтак, органом місцевого самоврядування в межах наданих повноважень встановлено нульову ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста Дніпра щодо об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, у тому числі у 2021 році, зокрема, для гаражів наземних, гаражів підземних, стоянок автомобільних критих, які не здаються в оренду, лізинг, заставу, використовуються у підприємницькій діяльності.

З матеріалів справи вбачається , що ОСОБА_1 відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є власником ряду об`єкту нежитлової нерухомості:

- Нежитлове приміщення - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, розташованої за адресою АДРЕСА_2 , паркувальне місце № 18, загальною площа 162,2 м2, дата державної реєстрації права власності 15.06.2021, частка власності 1/1 (ст.7 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно).

Відповідно договору купівлі-продажу паркувального місця нерухомим майном, що відчужувалось за цим договором, є : в житловому будинку літ. А-15, 16, А1 -1 у приміщенні № 67 ( другий рівень паркінгу літ. А1 -1) паркувальне місце № 18 ( вісімнадцять), загальною площею 162,2кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже ОСОБА_1 придбано паркувальне місце, що є частиною паркінгу в житловому будинку літ. А-15, 16, А1 -1 у приміщенні № 67.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що окреме пакувальне місце, яке не має огорожі в даному випадку є частиною об`єкту стоянки автомобільні криті, отже, враховуючи, що відповідний об`єкт нерухомості, який належать позивачеві, відносився до об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно в 2021 році, однак такі висновки суду суперечать положенням Додатку № 1 Рішеннями сесії Дніпровської міської ради VII скликання від 06.12.2017 №12/27 зі змінами згідно рішень №4/32 від 23.05.2018, №6/49 від 23.10.2019, №10/7 від 26.05.2021 «Про ставки та пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста», оскільки стоянки автомобільні криті можуть бути об`єктом оподаткування лише у випадку передачі їх в оренду/лізинг/заставу або використовувалося у підприємницькій діяльності. В той же час матеріали справи не містять доказів передачі позивачем пакувального місця № 18 в оренду/лізинг/заставу або використовувалося у підприємницькій діяльності і контролюючим органом зворотнього не доведено, а тому підстави для на нарахування податку за нерухоме майно за належне позивачу пакувальне місце, яке на думку суду першої інстанції належить до частини автостоянки відсутні.

Також колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції що паркувальне місце№ 18 на другому рівні паркінгу в житловому будинку є частиною стоянки автомобільної критої, оскільки не відповідає ознакам автостоянки, що наведені у Правилах зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115 (далі Правила) та ДБН В.2.3-15:2007 і на які посилається суд першої інстанції.

Згідно з пп. 14.1.129-1., 14.1.157 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

Відповідно до статті 1 Закону України від 14.05.2015 «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» № 417-VIII та пункту 2 «Порядку проведення технічної інвентаризації», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 488, об`єкт нерухомості вважається «нежитловим приміщенням», якщо він має захисні (огороджувальні) конструкції у вигляді стін або перегородок, тобто є ізольованим від сусідніх приміщень.

Виходячи зі змісту зазначених правових норм колегія суддів висновує, що паркувальне місце № 18 , що належить позивачу у багатоквартирному будинку (яка не огороджена ані стінами, ані перегородками є лише частиною приміщення паркінгу нежитлового приміщення №67, в якому також розташовані інші пакувальні місця, а тому воно не відповідає критеріям, що встановлені законом для «нежитлових приміщень», а тому у контролюючого органу були відсутні підстави для нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, діяв поза межами повноважень та у не спосіб, що визначений законами України, а тому спірне податкове повідомлення-рішення є протиправними та підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись п.2 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимог ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 0-0467-UA0033698 від 21.03.2024 про нарахування ОСОБА_1 податкового зобов`язання за 2021 рік в сумі 5677,00 гривень з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.)

Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі постанова складена 20 травня 2025 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова

суддя А.О. Коршун