Справа № 607/7682/25
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 607/7682/25 пров. № А/857/18197/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Запотічного І.І.,

з участю секретаря судового засідання - Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):

від позивача ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 15.04.2025р. про повернення позовної заяви ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення (суддя суду І інстанції: Воробель Н.П., час та місце постановлення ухвали суду І інстанції: 15.04.2025р., м.Тернопіль; дата складання повної ухвали суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою від 15.04.2025р. позовну заяву ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення повернуто позивачу на підставі п.3 ч.4 ст.169 КАС України (а.с.53-54).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач ОСОБА_2 , який в апеляційній скарзі просить судову ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, покликаючись на порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового повернення позовної заяви (а.с.58-62).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції помилково повернув позовну заяву, оскільки таке рішення суперечить приписам ст.ст.161, 169 КАС України. Відсутність підпису позивача на копії позовної заяви не може слугувати достатньою підставою для повернення позовної заяви; в цій ситуації суд повинен був застосувати приписи абз.1 ч.1 ст.169 КАС України і залишити позов без руху із наданням строку для усунення вказаного недоліку.

Також свою позицію обґрунтовує формальним підходом суду до вирішення спірного процесуального питання, порушенням права на майно та практикою Європейського Суду з прав людини.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, 09.04.2025р. (згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому відправленні) позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову № 466 від 01.04.2025р. про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.201 КУпАП, винесену щодо нього начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_3 , а справу про адміністративне правопорушення закрити (а.с.2-9, 51).

Постановляючи спірну ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що один з примірників позовної заяви ОСОБА_2 не підписаний, через що наявні правові підстави для повернення позову в порядку п.3 ч.4 ст.169 КАС України.

Також суд роз`яснив, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

Із змісту спірної ухвали від 15.04.2025р. слідує, що підставами для повернення позовної заяви ОСОБА_2 слугував факт непідписання позивачем одного з примірників поданої позовної заяви.

Згідно матеріалів справи позовна заява ОСОБА_2 не підписана позивачем (а.с.2-9).

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з ч.10 ст.44 КАС України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем подано два примірники позовної заяви, проте один із них не містить власноручного підпису позивача ОСОБА_2 .

Верховний Суд в ухвалі від 08.11.2021р. у справі № 620/5970/20 вказав, що підпис - це реквізит документа, який свідчить про відповідальність особи за його зміст та є єдиний чи один з реквізитів, що надають документові юридичної сили.

Згідно з вимогами п.3 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Таким чином, у зв`язку з тим, що один з примірників поданої ОСОБА_2 позовної заяви не містить підпису особи, яка її подала, позовна заява підлягає поверненню.

Аналогічного висновку за тих самих підстав (відсутність підпису на одному з примірників поданої позовної заяви) дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23.06.2022р. у справі № 990/55/22.

Повернення судом позовної заяви та надання позивачу права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до суду із такою позовною заявою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано п.8 ч.2 ст.129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Касаційного адміністративного суду від 29.08.2022р. у справі № 620/13044/21.

Стосовно решти покликань апелянта колегія суддів виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені в апеляційній скарзі, були перевірені та проаналізовані апеляційним судом та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) ЄСПЛ вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи та обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин, норм матеріального та процесуального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Оцінюючи в сукупності вищезазначене, в суду першої інстанції були достатні та належні підстави для повернення позову в адміністративній справі № 607/7682/25 на підставі п.3 ч.4 ст.169 КАС України, а тому оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам закону.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстави для скасування ухвали колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Окрім цього, ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.05.2025р. в частині зупинення дії ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 15.04.2025р. про повернення позовної заяви в адміністративній справі № 607/7682/25 належить визнати такою, що втратила чинність (а.с.76-78).

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта ОСОБА_2 .

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.310, 312, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 15.04.2025р. про повернення позовної заяви в адміністративній справі № 607/7682/25 залишити без задоволення, а згадану ухвалу суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_2 .

Визнати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.05.2025р. в частині зупинення дії ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 15.04.2025р. про повернення позовної заяви в адміністративній справі № 607/7682/25 такою, що втратила чинність.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
І. І. Запотічний

Дата складання повного судового рішення: 21.05.2025р.