Справа № 517/1164/24
Суддя: Чернецька Н. С.
Дата ухвалення: 2025-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №517/1164/24
Провадження по справі №2-а/498/5/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року Великомихайлівський районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді - Чернецької Н.С.,

за участю секретаря судового засідання Попович М.О.,

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа ОСОБА_2 СРПП Відділення поліції №2 Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області про визнання дій протиправними та скасування постанови серії ББА №258224 від 09.08.2024 року,

ВСТВНОВИВ:

13 березня 2025 року до Великомихайлівського районного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа ОСОБА_2 СРПП Відділення поліції №2 Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області про визнання дій протиправними та скасування постанови серії ББА №258224 від 09.08.2024. Позивач звернувся до суду та просить скасувати постанову серії ББА №258224 від 09.08.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн., мотивуючи тим, що 09.08.2024 він знаходився біля житлового будинку за адресою с. Затишшя, вул. Центральна. Біля будинку також знаходився припаркований та належний йому на праві власності скутер HONDA DIO. В цей час до нього підійшов поліцейський та наказав надати для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом, та після того як позивач надав йому посвідчення водія, він повідомив йому що він порушив правила дорожнього руху, керував мопедом HONDA DIO без номеру та стосовного нього буде складено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності. Після чого йому було надано постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №258224 від 09.08.2024 про накладення адміністративного стягнення в розмірі 850,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 121 ст. 6 КУпАП. Також до постанови надано квитанцію про сплату штрафу в розмірі 850,00 грн. із зазначенням порушення передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП що не відповідає порушенню зазначеному в постанові серії ББА №258224 від 09.08.2024. З постановою про притягнення до адміністративної відповідальності не погоджується, вважає дії інспектора поліції неправомірними, а постанову такою, що підлягає скасуванню виходячи з наступного: ч. 121 ст. 6 КУпАП, за яку його притягнуто до відповідальності та яка зазначена в постанові взагалі не передбачає відповідальності за порушення зазначене в преамбулі постанови, а саме: «водій керував мопедом без номера який повинен бути зареєстрований у встановленому законом порядку протягом десяти діб»; інспектор поліції зазначив у квитанції про сплату штрафу ч. 6 ст. 121 КУпАП, на підставі зазначеного в постанові порушення передбаченого ч. 121 ст. 6 КУпАП яка не передбачає відповідальність за «Керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку»; транспортним засобом він не керував, він був припаркований, двигун вимкнений; зазначені в постанові докази фото відеозапис, не містять інформації яким саме технічним засобом було здійснено фото відеозапис порушення, технічний засіб не зазначений в постанові. Щодо адміністративного правопорушення зазначеного в преамбулі постанови ББА №258224 від 09.08.2024 «водій керував мопедом без номера який повинен бути зареєстрованим у встановленому законом порядку протягом 10 діб», «…чим скоїв правопорушення передбачене ч. 121 ст. 6 КУпАП», з цього приводу слід зазначити, що стаття 6 КУпАП взагалі не передбачає відповідальності, та стаття 6 КУпАП не містить взагалі ч. 121. В постанові не вказано яким саме технічним засобом зафіксовано адміністративне правопорушення. Отже сама лише постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки містить лише саме по собі описання адміністративного правопорушення. Працівник патрульної поліції не має права притягнути водія до відповідальності без доказів та без з`ясування всіх обставин справи. Звинувачення не може ґрунтуватися лише на припущеннях працівника патрульної поліції.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надійшла заява, згідно якої просить суд розглядати справу у його відсутність, позов підтримує, та просить суд його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. заяв, клопотань не надали.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надійшла заява, згідно якої пояснив, що дійсно громадянин ОСОБА_1 стверджує, що вказаним ТЗ не керував, але є питання як ТЗ, який перебував на вулиці Центральній біля магазину в смт. Затишшя Роздільнянського району вул. Молодіжна, 3, відстань від місця мешкання та зупинки складає 3500 м., а не так як стверджує позивач біля житлового будинку. Позивач стверджує, що даний скутер HONDA DIO 62 належить йому на праві власності, тоді повинен бути договір купівлі-продажу, та акт приймання даного скутера. Таким чином, якщо з моменту придбання даний ТЗ не буде не зареєстрований у передбачений законом строк, що є порушенням вимог п. 30.1 ПДР України та абзацу 1 п. 7 Постанови КМУ №1383 від 07.09.1998. Позивач вводить в оману суд з приводу того, що він не керував даним ТЗ, але вказане правопорушення було зафіксоване на відеореєстратор службового транспортного засобу та у подальшому вся розмова від зупинки до оформлення постанови фільмувалася на нагрудні боді камери його та напарника, які їм були видані на чергування. Вказану особу було зупинено відповідно до вимог ст. 35 п. 1 ЗУ «Про Національну поліцію» у зв`язку із вчиненням водієм порушення правил дорожнього руху. Також вказаній особі було роз`яснено його права та обов`язки відповідно до ст. 268 КУпАП, та ознайомлено з доказами які були очевидними, відсутність номерного знаку чи документів які підтверджували реєстрацію даного ТЗ. Просить суд відмовити в задоволенні позову.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 4 ст. 229 КАС України, судом не здійснювалося.

Дослідивши в судовому засіданні письмові докази та врахувавши доводи сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ББА №258224 від 09.08.2024 вбачається, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 121 ст.6 КУпАП, п. 30.1 ПДР України і піддано штрафу в розмірі 850,00 грн., за те, що він 09.08.2024 о 11:10 год. в смт. Затишшя по вул. Центральній водій керував мопедом «HONDA DIO 62», без номера, який був незареєстрований у встановленому законом порядку протягом 10 діб з моменту придбання. В постанові зазначено, що до постанови додається фото- відео зйомка.

Об`єктивною стороною правопорушення, за яке було притягнуто до відповідальності позивача, є керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знаку ч.6 ст.121 КУпАП.

На підставі ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п.п. 8, 11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 16 зазначеного Закону визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу, серед яких і те, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР ).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху України (ПДР) - останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний, порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з пунктом 1.9. ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил, що визначаються Європейською Угодою про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (далі - спеціальні правила); ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Частина 4 статті 34 Закону України «Про дорожній рух» визначає, що державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

Всі механічні транспортні засоби повинні в обов`язковому порядку бути зареєстровані протягом 10 днів після їх придбання, одержання чи переобладнання (п.п. 30.1), а керування транспортним засобом, що не був зареєстрований у сервісному центрі МВС, забороняється законом (п.п. 2.9).

Так, диспозиція ч.6 ст. 121 КУпАП передбачає відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку.

За п.2.9 «в» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знаку.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

В ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» законодавець закріпив, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Згідно з п.1 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Підставою вимоги у водія, тобто позивача, пред`явити документи передбачені п. 2.1 ПДР України вказано саме порушення ним ПДР України. Тобто, вказана підстава, що передбачена п. 2 ч.1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, згідно якого поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав). Відповідно інших підстав для перевірки документів на право керування ТЗ у посадової особи відповідача в спірних правовідносинах не було.

Згідно позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15 березня 2019 року по справі №686/11314/17, поліцейські не можуть вимагати у водія будь-яких документів, якщо у них немає доказів правопорушення.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі №295/3099/17.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За положеннями частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Так, 26.04.2018 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 338/855/17, адміністративне провадження №К/9901/18195/18 вказав, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що порушення ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватися відповідними доказами, невичерпний перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.

Окремо необхідно наголосити, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі №338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» (надалі - Закон № 580-VIII), поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Частиною 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото-або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Верховний Суд у своїй постанові від 13.02.2020 у справі № 524/9716/16-а зазначив, що у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис, згідно з вимогами ст. 70 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Так, оскаржувана постанова, а саме її пункт 7 не містить посилання на те, що до постанови додається диск з відеозаписом події, також у вказаній постанові відсутні посилання на який технічний засіб здійснювалася фіксація зазначених поліцейським порушень.

Отже, оскаржувана постанова не містить посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, що спростовує доводи про дотримання відповідачем встановлених частиною третьою статті 283 КУпАП вимог до змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з аналізу наведеної норми на орган, що розглядає справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності покладається обов`язок встановити особу щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності та чи винна ця особа у вчиненні правопорушення.

Відповідачем не надано суду достатніх та належних доказів факту порушення позивачем ПДР України, передбачених ч.6 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зі змісту адміністративного позову вбачається, що позивач звертає увагу на те, що він не керував транспортним засобом та не порушив ПДР, що не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами.

Таким чином, за відсутності доказів на підтвердження факту порушення позивачем ПДР України, а саме: керування транспортним засобом мопедом без реєстраційного документу на транспортний засіб не грунтуються на законі та відповідно в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого за ч.6 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За визначенням ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

В матеріалах справи відсутній будь-який доказ, як-то відеозапис з нагрудного реєстратора інспекторів патрульної поліції, який би підтвердив факт порушення позивачем пункту 30.1 Правил дорожнього руху, що свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірність прийнятої ним постанови.

Таким чином, за встановлених обставин справи та визначеного правового врегулювання, беручи до уваги доводи сторін та оцінюючи надані ними докази, суд приходить до висновку про протиправність постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №258224 від 09.08.2024 року, у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 12, 241-246, 268-272, 286, 293 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа ОСОБА_2 СРПП Відділення поліції №2 Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області про визнання дій протиправними та скасування постанови серії ББА №258224 від 09.08.2024 року - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №258224 від 09.08.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 850,00 грн., та провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду у відповідності до ст. 286 КАС України подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 09 травня 2025 року.

Суддя Н.С. Чернецька