Справа № 420/4906/25
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4906/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови, -

ВСТАНОВИВ:

17 лютого 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» (сформована в системі «Електронний суд» 14.02.2025 року) до Одеської митниці, у якій представник позивача просить суд:

прийняти адміністративний позов до розгляду;

розгляд справи здійснювати в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін;

визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500080/2024/000431;

визнати протиправним та скасувати Рішення від 22.11.2024 року №UA500080/2024/000131/1 про коригування митної вартості товарів;

стягнути з Одеської митниці судовий збір у розмірі 18082,76 грн.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 21.02.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст. 262 КАС України; відхилено клопотання позивача про розгляду справи з повідомленням сторін; зобов`язано ТОВ «Хімагромаркетинг» у строк до 18.03.2025 року подати суду додатки до позовної заяви у паперовому вигляді, зазначені у переліку додатків до позовної заяви, а також надати обґрунтований розрахунок ціни позову.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.05.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» (Покупець) та JIANGSU AGROCHEN LABORATORY CO., LTD (Продавець) було укладено Договір №36 та Додаток №1 від 01.05.2024 року до нього. З метою митного оформлення придбаного на підставі Договору товару позивачем було оформлено та подано відповідачу електронну митну декларацію режиму ІМ 40 24UA66U6, в якій митна вартість придбаного товару була визначена за основним методом за ціною договору. Також відповідачу на підтвердження митної вартості товару та методу її визначення за ціною договору позивачем було подано необхідні документи у відповідності з ч.2 ст.53 МК України. За результатами опрацювання декларації відповідачем було оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500080/2024/000431 та було прийнято рішення від 22.11.2024 року №UA500080/2024/000131/1 про коригування митної вартості товарів, яким збільшено суму митних платежів. Також відповідачем в повідомленні від 19.11.2024р. витребувано додаткові документи. Проте, позивачем 20.11.2024 року у відповідь на отримане повідомлення було надано пояснення щодо зазначеної інформації, а також повторно надано заявку №00045370 від 01.11.2024р., на відсутність якої відповідач наголошував як у повідомленні незважаючи на її надання разом із поданою митною декларацією, так і в оскаржуваному рішенні, які відповідачем жодним чином не взято до уваги, а також жодним чином не спростовано у прийнятому рішенні, що свідчить про поверхневий аналіз документів та прийняття необґрунтованого рішення. Підтвердженням того, що заявка №00045370 від 01.11.2024р. надавалася декларантом з подачею декларації, по відношенню якої прийнято оскаржуване рішення, є зазначення цього документу в графі 44 серед інших документів. Не зважаючи на це, її нібито «відсутність» послугувала в прийнятті оскаржуваного рішення в порушення вимог чинного митного законодавства України. Відповідно до зазначеного позивач вважає, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500080/2024/000431 та Рішення від 22.11.2024 року №UA500080/2024/000131/1 про коригування митної вартості товарів є протиправним та підлягає скасуванню.

05.03.2025 року позивач подав суду розрахунок ціни позову, відповідно до якого різниця сплачених за оскарженим рішенням митних платежів становить 205235,70грн., тому судовий збір за цю вимогу майнового характеру становить 3078,54грн. Стосовно вимоги про скасування картки відмови судовий збір становить 3028,00грн.

Тому на думку позивача судовий збір сплачено надмірно.

07.03.2025 року відповідач Одеська митниця подала суду:

- клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Суд не вбачає підстав для його задоволення з огляду положень ст.262 КАС України, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у цій справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, адже категорія справи є типовою, її обставини не відрізняються суттєвими особливостями;

- відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що декларантом позивача для здійснення митного оформлення товару до Одеської митниці подано митну декларацію (МД) №24UA66U6 від 19.11.2024. На виконання вимог статті 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI під час здійснення Одеською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) № 24UA66U6 від 19.11.2024 було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, про що повідомлено декларанту та обґрунтовано у графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500080/2024/000131/1 від 22.11.2024. Додатково декларанта повідомлено про те, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленою ним митної вартості товарів. 22.11.2024 декларант додатково надав заявку на перевезення від 01.11.2024 № 00045370 та зазначив, що надав вичерпний перелік наявних у нього документів. В результаті розгляду додатково наданих документів, встановлено наступне. Декларантом не подані документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МКУ, що вимагались митним органом та не спростовані наявні розбіжності у документах. У зв`язку з вищевикладеним та у відповідності до ч. 2 ст. 55 МКУ Одеською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500080/2024/000131/1 від 22.11.2024. У рішенні про коригування митної вартості наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, також у цьому рішенні про коригування митної вартості визначені джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, а саме: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), у яких міститься інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю. Товар, який надійшов на адресу позивача, було випущено у вільний обіг за митною декларацією (МД) № 24UA16U8 від 22.11.2024 за умови забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X МКУ. Сплату різниці митних платежів за митною вартістю, визначеною декларантом, та митною вартістю, визначеною митним органом, при митному оформленні товарів забезпечено фінансовою гарантією у розмірі 205 235,70 грн. шляхом внесення коштів на відповідний рахунок митного органу. Таким чином, Одеська митниця під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття рішення про коригування митної вартості товару №UA500080/2024/000131/1 від 22.11.2024 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500080/2024/000431 діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову ТОВ «Хімагромаркетинг».

12.03.2025 року позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій, зокрема, зазначив, що відповідачем не наведено жодних обґрунтувань та заперечень в розрізі наведених позивачем обставин та правових підстав позову із посиланням на відповідні докази та норми права та жодним чином не спростовано їх. Відповідач у своєму відзиві лише дублює підстави прийняття оскаржуваного рішення та тільки перелічує норми митного законодавства та інших нормативно-правових актів, проте не наводить жодних доводів, яким чином вказані норми законодавства спростовують наведені позивачем обставини та правові підстави позову. Також, у своєму відзиві на позовну заяву відповідач зазначає додаткову підставу прийняття оскаржуваного рішення, а саме: відсутність в наданих під час розмитнення відомостей щодо вартісних характеристик пакування товару. Зазначена підстава не була вказана відповідачем в графі 33 оскаржуваного рішення. Додатково, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що у рішенні про коригування митної вартості №UA500080/2024/000131/1 від 22.11.2024р. визначені джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, а саме: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), у яких міститься інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю. Зазначене повністю не відповідає дійсності, оскільки оскаржуване рішення не містить посилань на ЄАІС. Позивачем під час розмитнення було надано повний перелік документів, передбачених ч.2 ст.53 Митного кодексу України, які є основними при митному оформленні товару, та навіть ті, що не зазначені в ній. Вказане підтверджується переліком документів, наведеним в графі 44 митної декларації, а також безпосередньо в оскаржуваній картці відмови в прийнятті митної декларації. В графі 33 оскаржуваного рішення міститься лише посилання на цінову інформацію за певними митними деклараціями. У зв`язку з цим, позивач наголошує на тому, що зміст оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару не відповідає наказу Міністерства Фінансів України від 24 травня 2012 року № 598 про затвердження Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, оскільки у ньому відсутні будь-які пояснення щодо умов поставки, комерційних умов, агрегатний стан продукції, тощо. Також, як в оскаржуваному рішенні, так і у відзиві, відповідачем не вказано обґрунтувань розрахунку скоригованої митної вартості, що на думку позивача, є самостійною підставою для його скасування. Аргументів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем у рішенні про коригування митної вартості ввезеного товару також не наведено та не спростовано у відзиві доводів позивача, викладених у позовній заяві. Виходячи із всього вищезазначеного, позивач вважає, що висновки відповідача щодо сумнівів у достовірності задекларованої митної вартості базуються лише на припущеннях, які мають формальний характер та не доведені належними та допустимими доказами, а відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення діяв не на підставі та не в спосіб, що передбачені законами України, та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

18.03.2025 року відповідачем до суду надані заперечення на відповідь на відзив, що за своїм змістом фактично є аналогічними до відзиву, наголошує на правомірності застосування митним органом під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову ТОВ «Хімагромаркетинг».

Дослідивши матеріали справи, встановивши обставини, що мають значення для її вирішення, оцінивши докази, якими вони підтверджуються, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг», ЄДРПОУ - 30262667, зареєстроване 10.11.2008 року як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.175-185).

01.05.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» (Покупець) та JIANGSU AGROCHEN LABORATORY CO., LTD (Продавець) було укладено Договір №36 та Додаток №1 від 01.05.2024 року до нього (а.с.48-55).

Відповідно до п.1.1 зазначеного Договору Продавець продає, а Покупець купує хімічні препарати, упаковку, пластмасові кришки і мірні пластикові стаканчики до них, іменовані далі як Товар, в асортименті, в кількості, за цінами, в терміни і на умовах, зазначених в Додатку до цього Договору, який є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п.2.1 Договору його сума встановлюється у розмірі 71 952,00 доларів США. Аналогічна сума відображена і в Додатку №1, який є невід`ємною частиною цього Договору, тобто, це виключає можливість укладення іншого додатку до цього ж договору.

В пункті 4.1 Договору зазначено, що оплата здійснюється в доларах США, в безготівковій формі, шляхом банківського переказу. Умови оплати вказані в Додатку до даного договору.

Додатком №1 від 01.05.2024 року до Договору № 36 від 01.05.2024 року передбачено наступні умови оплати: оплата протягом 180 днів від дати відвантаження, але не пізніше закінчення терміну дії контракту, при цьому Покупець має право оплачувати Товар повністю або частинами раніше зазначеного терміну.

З метою митного оформлення придбаного на підставі Договору товару позивачем було оформлено та подано відповідачу електронну митну декларацію режиму ІМ 40 24UA66U6, в якій митна вартість придбаного товару була визначена за основним методом за ціною договору (а.с.56-58).

Для підтвердження заявленої митної вартості товару разом з митною декларацією (МД) №24UA66U6 від 19.11.2024 позивачем надані документи:

- сертифікати якості від 29.03.2024, від 22.03.2024, від 21.03.2024 б/н (а.с.59-65);

- пакувальний лист від 20.08.2024 б/н (а.с.65-66);

- інвойс від 20.08.2024 № SRC24/09-6 та № SRC24/09-5 (а.с.67-70);

- коносамент від 10.09.2024 № 243998401 (а.с.71-72);

- автотранспортна накладна від 11.11.2024 № 8311 (а.с.73);

- сертифікат походження товару від 26.09.2024 № 24C3204А0240/50049 (а.с.74-75);

- калькуляції вартості від 20.08.2024 б/н (а.с.78-83);

- комерційна пропозиція від 01.05.2024 б/н (а.с.76-77);

- рахунок на оплату витрат на перевезення від 13.11.2024 № ТФ4 (а.с.84);

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 13.11.2024 б/н (а.с.85);

- страховий поліс від 12.09.2024 № та від 10.09.2024 № ACHZKPE24224QAAA15LG (а.с.145-149);

-зовнішньоекономічний контракт від 01.05.2024 № 36 (а.с.48-54);

- додаток до зовнішньоекономічного контракту від 01.05.2024 № 1 (а.с.55);

- договір на транспортно - експедиторські послуги від 31.05.2022 №31- 05-2022-ТЕО (а.с.87-93);

- копія митної декларації країни відправлення від 09.09.2024 № 03583751 та № 03583737 (а.с.141-144).

Одеською митницею було прийнято рішення від 22.11.2024 року №UA500080/2024/000131/1 про коригування митної вартості товарів, яким збільшено суму митних платежів (а.с.150-155) на 2058235,70грн. (а.с.193)

На підставі цього рішення відповідачем було оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500080/2024/000431.

Відповідно до зазначеного Рішення (графа 33 - обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості) обставинами його прийняття та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості є наступне.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів від 22.11.2024 року №UA500080/2024/000131/1 в графі 33 зазначено, що: За результатами візуальної перевірки, передбаченої ст. 337 МКУ, було встановлено, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності, а саме: Згідно п.3.1 договору про надання транспортно - експедиційних послуг витрати на перевезення вважаються узгодженими сторонами, якщо вони письмово підтверджені в заявці, яка відсутня у пакеті наданих декларантом документів. В рахунку на перевезення та листі перевізника, - відсутня інформація щодо витрат на зберігання та завантаження товарів на автомобільний транспорт в порту Constanta (RO). В копіях митних декларацій країни відправлення зазначено відмінні від заявлених в інвойсах та ЕМД коди товару. Таким чином у митного органу виникають сумніви щодо достовірності заявлених декларантом складових митної вартості. Відповідно до ч.2 та 3 ст.53 МКУ декларанту було запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: 1) документи, що містять відомості про вартість витрат на перевезення оцінюваних товарів; 2) виписку з бухгалтерської документації; 3) каталоги, специфікації, прайс-листи продавця; 4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. 22.11.2024 декларант додатково надав заявку на перевезення від 01.11.2024 № 00045370. У своєму листі від 22.11.2024 імпортер зазначив, що надав вичерпний перелік наявних у нього документів. Відповідно до ч.4 ст.57 МКУ було проведено консультацію між декларантом і митним органом з метою визначення основи митної вартості. Згідно ч.6 ст.54 МКУ заявлену декларантом митну вартість товару за ціною угоди митним органом не може бути визнано внаслідок виявлених розбіжностей та не підтвердження заявленої декларантом митної вартості шляхом надання додаткових документів. Митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена митним органом згідно з положеннями статті 59 МКУ - у митного органу відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними товарами. Митний орган пропонує визначити митну вартість оцінюваних товарів шляхом застосування методу визначення митної вартості за ціною угоди щодо подібних товарів з використанням способів, які є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ), згідно з положеннями ст.60 МКУ, ґрунтуючись на раніше визнаних митними органами митних вартостях товарів, митне оформлення яких вже здійснено. Оскільки декларант надіслав електронне повідомлення, в якому імпортер зазначив, що надав вичерпний перелік наявних у нього документів, то, на підставі аналізу наявної у митного органу інформації згідно з положеннями ч.1 ст.55 МКУ,- митним органом буде здійснено коригування до рівня митної вартості подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, з заявленої декларантом: Тов.1 1.8799 дол.США/кг до 2.0383дол.США/кг (МД 24UA64U9 від 24.07.2024 партія товару 15145кг за угодою з виробником U'LIKE CHEMICAL CO., LTD - 2.0383 дол.США/кг) Тов.2 16.7533 дол.США/кг до 23.7027дол.США/кг (МД 24UA52U6 від 11.03.2024 партія товару 2800кг виробник JIANGSU AGROCHEM LABORATORY CO., LTD - 23.7027дол.США/кг), - з урахуванням опису товару, об`єму фасування, концентрації діючої речовини, виробника та розміру партії. Декларанту роз`яснено права викладені у ч.3 ст.52 МКУ та права щодо випуску у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X МКУ в розмірі, визначеному митним органом відповідно до ч.7 ст. 55 МКУ.

Позивачем 20.11.2024р. року у відповідь на отримане повідомлення було надано пояснення щодо зазначеної інформації, а також повторно надано заявку №00045370 від 01.11.2024р. (а.с.156-159).

Не погоджуючись із вказаним рішенням та карткою відмови, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить із наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Засади державної митної справи, зокрема, правовий статус органів доходів і зборів, митну територію та митний кордон України, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів, умови та порядок справляння митних платежів, митні пільги, визначаються Митним кодексом України (далі - МК України, МКУ) та іншими законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається митні органи.

До митної справи відповідно до ст.7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.

Згідно з п. 23, п. 24 ст.4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно положень Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно зі ст. 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 52 Митного кодексу України встановлено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до п. 2 ч. 2 зазначеної статті Кодексу декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частинами 1-2 ст. 53 Митного кодексу України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Зокрема, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України встановлено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

В силу вимог ч. 5 ст. 53 Митного кодексу України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з ч. 2 ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 6 ст. 54 Митного кодексу України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Частиною 1 ст. 55 Митного кодексу України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

При цьому, ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України закріплено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

В силу вимог ч.ч. 2-3 ст. 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією (ч. 4 ст. 57 МК України).

Таким чином, до виключних повноважень органу доходів і зборів належить здійснення контролю за правильністю визначення декларантом митної вартості імпортованих товарів, яке полягає у перевірці числового значення та методу визначення заявленої митної вартості.

Разом з тим, з урахуванням положень ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, яка встановлює, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, реалізація зазначених повноважень повинна відбуватись із обмеженим втручанням у процедуру самостійного визначення декларантом митної вартості імпортованих товарів, котрому повинна передувати наявність в органу доходів і зборів обґрунтованих сумнiвiв у правильності визначення заявленої митної вартості товарів.

Відповідно до ч. 4 ст. 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Згідно з ч. 5 цієї статті, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частиною 10 ст. 58 Митного кодексу України передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Частиною 11 ст. 58 Митного кодексу України встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.

Частиною 9 ст. 58 Митного кодексу України визначено, що розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, які підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

В силу вимог ч. 2 ст. 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

А відповідно до ч. 3 цієї статті, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої ст. 57 цього Кодексу

Частинами 1, 2 ст. 59 МК України, які встановлюють порядок визначення митної вартості з використанням методу за ціною договору щодо ідентичних товарів, передбачено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Так, судом встановлено, що оскільки митну вартість товарів не можна було визначити шляхом використання методу, зазначеного у ст.58 МК України (метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та за результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості, було обрано метод визначення митної вартості другорядний: резервний метод.

Частиною першою статті 337 МК України визначено, що перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 337 МК України визначено, що контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Оцінивши усі докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що декларантом були надані усі необхідні документи, які давали митному органу змогу визначити митну вартість товару.

Стосовно відсутності інформації щодо витрат на зберігання та завантаження на наземний транспорт у порту Constanta (RO).

Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, з метою підтвердження транспортних витрат ТОВ «Хімагромаркетинг» разом із митною декларацією №24UA66U6 були надані наступні документи, які повністю підтверджують фактично понесені транспортні витрати, а також витрати щодо послуг, які надавалися на митній території Румунії, а саме: - рахунок на оплату витрат на перевезення № ТФ4 від 13.11.2024; - документ, що підтверджує вартість перевезення товару б/н від 13.11.2024; - заявка на перевезення №00045370 від 01.11.2024; - договір на транспортно - експедиторські послуги від 31.05.2022 №31-05-2022-ТЕО з ТОВ «Транс Фаворит» та додаткову угоду №31/05/22 від 05.06.2022р. до нього.

При цьому, детальний опис витрат, фактично понесених ТОВ «Транс Фаворит» в т.ч. і за кордоном, ним наведено безпосередньо в рахунку на оплату витрат на перевезення від №ТФ4 від 13.11.2024р. та довідці, що підтверджує вартість перевезення товару та надання інших послуг б/н від 13.11.2024.

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 за №984/21296) для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: - рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; - калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Отже, документами, що підтверджують понесені витрати на ТЕО та перевезення відповідно до положень наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 за №984/21296) є рахунок та довідка, які Позивачем було надано під час митного оформлення товару.

Також, серед документів, що подавалися ТОВ «Хімагромаркетинг» на підтвердження витрат Позивачем було надано рахунок №ТФ4 від 13.11.2024р. та довідку про витрати б/н від 13.11.2024р. ТОВ «Транс Фаворит», заявку на перевезення №00045370 від 01.11.2024, в яких серед перелічених послуг є «вивантаження з борту судна на митній території Румунії», що, власне, і є витратами на вивантаження контейнеру з морського судна на транспортний засіб - контейнеровоз в порту Constanta (RO). Тобто, послуг з перевантаження не надавалося, а вивантаження контейнеру здійснювалося безпосередньо на транспортний засіб-контейнеровоз.

Також, наданими позивачем документами підтверджується відсутність витрат на зберігання. При цьому відсутність таких витрат жодним чином не може свідчити про недоліки наданих документів та їх недостовірність.

Відповідно до ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Таким чином, судом відхиляються такі твердження митного органу та суд доходить висновку, що позивачем доведено витрати на завантаження та перевезення.

Твердження митного органу, що «в копії митної декларації країни відправлення зазначено відмінний від заявленого код товару» відхиляються судом, з огляду на те, що митна декларація країни відправлення за змістом ч. 2 ст. 53 МК України не є основним документом, який підтверджує митну вартість товарів.

Відповідно до п. 7 частини третьої ст. 53 Митного кодексу копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

Більш того, позивач не може впливати на правильність заповнення експортної декларації і тому подав його митниці в такому вигляді, в якому отримав від відправника.

Представник позивача щодо вказаної розбіжності зазначив, що так, як УКТ ЗЕД є саме класифікатором товарів, розробленим Україною, коди однакових товарів інших країн можуть і не співпадати з кодами відповідно до УКТ ЗЕД, а враховуючи, що Позивач є юридичною особою, що зареєстрована та здійснює свою діяльність на території України та у своїй діяльності керується чинним українським законодавством, то, відповідно, і визначення коду товару при розмитнені здійснює відповідно до УКТ ЗЕД.

Враховуючи, що посилаючись на виявлені недоліки у митній декларації країни відправлення відповідач не наводить розбіжностей у документах та складових митної вартості, поданих ним у відповідності до ч.2 ст.53 Митного кодексу України, що в свою чергу могли бути усунені після дослідження декларації країни відправлення, суд доходить висновку що такі доводи є необґрунтованими.

Щодо витребування відповідачем документів, що містять відомості про вартість витрат на перевезення оцінюваних товарів, а саме виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прайс-листи продавця, то суд зазначає наступне.

Відповідно до постанови Верховного Суду України №21-127а15 від 31.03.2015 митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляді цих товарів, порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти дії, спрямовані на визначення митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнівів у достовірності наданої інформації.

Так, Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 р. у справі № 820/4849/16 наголосив, що обов`язок доведення митної вартості товару лежить саме на платнику податків. Проте Суд також назвав вимоги до запиту додаткових документів, відповідно до яких митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

До подібного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 р. у справі № 809/1838/15, вказавши що приписи чинного законодавства зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Також Верховний Суд у справі № 826/5558/16 встановив, що лише обґрунтований сумнів у правильності визначення митної вартості є обов`язковою обставиною, яка дає право митному органу витребувати додаткові документи.

У справі № 820/263/17 Верховний Суд наголосив, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою.

У своїй постанові від 15 травня 2018 року у справі № 813/2691/16 Верховний Суд вказав на обов`язок суб`єкта владних повноважень доводити, що документи, надані декларантом, містять розбіжності, наявні ознаки підробки.

Стосовно витребування документів, що містять відомості про вартість витрат на перевезення оцінюваних товарів, виписки з бухгалтерської документації, каталогів, специфікацій, прайс-листів продавця, митним орган не наведено жодного обґрунтування необхідності отримання саме вказаних документів у розрізі здійснених митних формальностей та підстав їх витребування.

У Постанові від 06.05.2020 по справі №140/1713/19 Верховний суд (Касаційний адміністративний суд), зазначив, що повноваження контролюючого органу витребувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх, передбачених статтею 53 МК України, документів. Ненадання декларантом витребуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації.

З аналізу повідомлення відповідача про запит додаткових документів вбачається, що відповідачем наведено загальний перелік запитуваних документів, які не взаємопов`язані із наведеними сумнівами. При цьому, відповідач не зазначив, які саме із запитуваних документів позивачем не було надано та не зазначив зв`язок із підставами прийняття оскаржуваного рішення та документами, які взагалі запитувалися.

Доказів протилежного відповідачем до суду не надано.

Будь-яких інших доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведених позивачем розрахунків митної вартості товару за ціною договору, митним органом під час судового розгляду не надано. Крім того, відповідач не надав доказів неможливості застосування кожного з попередніх методів при визначенні митної вартості ввезеного позивачем товару.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, та підлягає скасуванню.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправною та скасування картки відмови, то суд вважає, що така вимога також підлягає задоволенню як похідна, позаяк саме на підставі рішення про коригування митної вартості відповідачем була прийнята оскаржувана картка відмови.

Отже позовні вимоги ТОВа «Хімагромаркетинг» є такими, що підлягають задоволенню, а доводи відповідача суд відхиляє з вищенаведених мотивів.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Згідно ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 р. по справі Суомінен проти Фінляндії Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі Серявін та інші проти України Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (Лелас проти Хорватії і Тошкуце та інші проти Румунії) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (Онер`їлдіз проти Туреччини).

Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання до суду даного позову сплачено 18082,76 грн. судового збору.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з Одеської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» судового збору у розмірі 2462,83 грн.

Решта судового збору сплачена позивачем надмірно, оскільки вимога немайнового характеру є похідною, а за вимогою майнового характеру підлягав сплаті судовий збір із застосуванням понижуючого коефіцієнту 0,8, оскільки позов поданий через систему «Електронний суд».

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати Рішення від 22.11.2024 року №UA500080/2024/000131/1 про коригування митної вартості товарів Одеської митниці.

Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500080/2024/000431 від 22.11.2024 року.

Стягнути з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» витрати зі сплати судового збору у сумі 2462(дві тисячі чотириста шістдесят дві)грн. 83коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» (; адреса: просп. Соборності, буд. 15, м. Київ, 02160).

Відповідач: Одеська митниця (код ЄДРПОУ ВП 44005631; адреса: вул. Лип Івана та Юрія, буд.21А, м. Одеса, 65078).

Суддя М.М. Аракелян