Справа № 380/8830/25
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

20 травня 2025 рокусправа № 380/8830/25

Суддя Львівського окружного адміністративного суду О.Желік, перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 03 травня 2024 року про виключення його з війського обліку на підставі п.6 ч.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 розглянути заяву позивача від 03 травня 2024 року щодо виключення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з військового обліку на підставі п.6 ч.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» в редакції, чинній на дату подання заяви, за наслідками розгляду якої прийняти рішення про виключення ОСОБА_1 з військового обліку.

Ухвалою судді від 07.05.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення в ній недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

16.05.2025 від представника позивача Цімури Ярослава Володимировича до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, у якій він просить суд поновити позивачу строк звернення до адміністративного суду. Обгрунтовуючи вказану заяву представник позивача зазначив, що після виявленої бездіяльності, позивачем та його представником вживалась низка активних дій щодо відновлення права позивача, з метою досудового врегулювання спору: 10.06.2024 було сформовано та направлено на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 скаргу в інтересах ОСОБА_1 ; додатково було скеровано на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 адвокатський запит з метою отримання копії письмового рішення за результатами розгляду заяви; 26.07.2024 скеровано на ІНФОРМАЦІЯ_5 , Міністерство оборони України та Уповноваженому ВРУ з прав людини скаргу в інтересах позивача із прохальною частиною, яка висвітлена у позовній заяві; 31.07.2024 отримано відповідь №1159/1/6214 від ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Також представник позивача вказав, що ним попередньо вже було скеровано на адресу Львівського окружного адміністративного суду позовну заяву із додатками в інтересах ОСОБА_1 , проте таку було повернуто, у зв`язку із чим виникла необхідність для скерування такої вдруге, що у свою чергу збільшило строки.

Розглянувши подану представником позивача заяву суддя відзначає таке.

Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої цієї статті, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, законодавством регламентовано шестимісячний строк звернення особи до суду за захистом її прав, свобод та законних інтересів, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі №809/1087/17, від 22.11.2018 у справі №815/91/18 та від 12.04.2023 у справі №380/14933/22.

Як встановила суддя, представник позивача 03.05.2024 звертався в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виключення його із військового обліку на підставі п.6 ч.6 ст.37 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку із тим, що вироком Народного суду Жовківського району Львівської області від 21.09.1993 року його визнано винним у скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.101 КК України 1960 року та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 №8589 від 15.05.2024 представнику позивача було фактично відмовлено у задоволенні такої заяви з огляду на те, що розгляд питання про можливе виключення ОСОБА_1 з військового обліку можливий лише при особистому прибутті останнього до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, про порушення своїх прав позивач повинен був дізнатись саме з моменту тримання листа ІНФОРМАЦІЯ_1 №8589 15.05.2024.

До Львівського окружного адміністративного суду позивач звернувся через свого представника 11.04.2025, що свідчить про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду.

При цьому як на підставу для поновлення строку звернення до суду представник посилається на те, що ним вживались додаткові заходи з метою відновлення порушених прав позивача, Окрім цього, як зазначає представник, ним вже подавалась до Львівського окружного адміністративного суду позовна заява, однак така була повернуто судом.

Суддя, оцінюючи поважність описаних представником позивача причин пропуску строку звернення до суду, зазначає наступне.

Зі змісту положень КАС України вбачається, що у ньому, як правило, не визначено граничні межі, у яких адміністративні суди можуть приймати рішення про поновлення строку звернення до суду. Окрім цього, не містить КАС України й конкретних підстав та критеріїв, за якими можливо оцінити поважність причин пропуску відповідного строку.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

У рішенні Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії від 25.01.2000 Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18.11.2010 у справі Мушта проти України нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03.04.2008 у справі Пономарьов проти України ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Таким чином, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45).

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановлювати відповідні процесуальні строки, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Верховний Суд неодноразово вказував (зокрема, постанова від 22.04.2020 у справі №811/1664/18), що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

Реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною поведінкою.

Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №№120/5780/20-а.

Суддя відзначає, що вжиття представником позивача заходів для поновлення порушених прав позивача жодним чином не випливає на початок перебігу строку звернення до суду.

Твердження про повернення судом аналогічно поданої позовної заяви суд до уваги не бере, оскільки як видно з ухвали судді від 30.04.2025 в справі №380/7250/25, таку повернуто у зв`язку із не усуненням представником позивача недоліків позовної заяви.

Суддя зауважує, що представником позивача чи позивачем не наведено обґрунтованих доводів та не надано належних і допустимих доказів на підтвердження наявності у них непереборних та об`єктивних перешкод або труднощів, які не залежали від їх волі та унеможливили своєчасне подання позову.

Таким чином, суддя доходить висновку про неповажність пропуску позивачем строку звернення до суду та відмову в задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачу у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 123 КАС України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З урахуванням вищевикладеного, позовна заява підлягає повернення позивачу.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Враховуючи те, що позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в сумі 968,96 грн., такий підлягає поверненню на її користь з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 169, 243, 248 КАС України, суддя, -

п о с т а н о в и л а:

відмовити у задоволенні заяви представника позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії повернути позивачу.

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) з Державного бюджету України сплачений згідно квитанції №3617-0801-5891-1128 від 02.05.2025 судовий збір в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.

Копію ухвали про повернення позовної заяви невідкладно надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала судді набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу судді подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Желік О.М.