Справа № 380/25941/24
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 рокуСправа № 380/25941/24 пров. № А/857/5817/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 стягнення завданої шкоди, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року (суддя Коморний О.І., м.Львів), -

ВСТАНОВИВ :

27.12.2024 Військова частина НОМЕР_1 (далі в/ч) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь позивача у якості відшкодування завданих та невідшкодованих збитків в розмір 45718,10 грн на відповідний рахунок.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року у задоволенні заяви позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовлено. Позовну заяву в/ч про стягнення з ОСОБА_1 завдану шкоду повернуто позивачеві разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Не погодившись із постановленою ухвалою її оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права, просить таку скасувати, визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними, зобов`язати суд першої інстанції відкрити провадження у справі.

В апеляційній скарзі вказує, що момент відліку строку вимог за цим позовом починається з моменту відмови особи від добровільного відшкодування шкоди. Також зазначає, що доступ до Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» відновлено 13.12.2024. З липня 2024 року в/ч перебуває на виконанні бойових завдань в зоні бойових дій, поза межами пункту постійної дислокації.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до частини другої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові)) частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвали, суд першої інстанції дійшов висновку, що строк звернення з цим позовом позивачем пропущений без наявності на те поважних причин.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, однак вказане судове рішення не може бути залишено без змін, з таких міркувань.

З матеріалів справи видно, що ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 01 січня 2025 року позовну заяву залишено без руху. Встановлено позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, із зазначенням підстав для поновлення строку (з доказами поважності пропуску строку звернення до суду).

При цьому, зі змісту цієї ухвали судом встановлено, що «Наказом командира в/ч від 04.06.2023 №179 «Про результати службового розслідування за фактом виявлення нестачі військового майна, ввіреного старшому лейтенанту ОСОБА_1 » (далі Наказ №179) вирішено стягнути з відповідача суму, завданої шкоди, в розмірі 47908,80 грн шляхом відрахування щомісяця з грошового забезпечення військовослужбовця у дохід держави 20 відсотків його місячного грошового забезпечення до повного відшкодування, заподіяної шкоди.

05.06.2023 відповідач виключений зі списків в/ч та вибув до нового місця служби у Військову частину НОМЕР_2 АДРЕСА_1 (далі в/ч-1).

12.06.2023 відповідача, який обіймав посаду офіцера резерву 1 взводу резерву офіцерського складу роти резерву офіцерського складу в/ч-1 звільнено у запас за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

…

Враховуючи те, що Наказ №179 видано 04.06.2023, 05.06.2023 відповідач виключений зі списків в/ч, а 12.06.2023 (наказ від 12.06.2013 №169), звільнений у запас, то місячний строк звернення з даним позовом закінчився 06.07.2023 включно.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 122 КАС для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.

Листом від 30.08.2023 №1964/749 в/ч-1 повідомила командира в/ч про те, під час служби здійснювалось відрахування коштів в сумі 1269,87 грн зі старшого лейтенанта ОСОБА_1

…

Таким чином, у позивача з 06.06.2023 виникли підстави для звернення до суду із цим позовом.

21.11.2023 в/ч вперше звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування завданих та невідшкодованих збитків у розмірі 45718,10 грн, що підтверджується даними з програми Діловодство спеціалізованого суду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач був обізнаний щодо необхідності своєчасного звернення за відшкодуванням збитків і не був позбавлений можливості пред`явити відповідний позов.

При цьому позивачем не наведено жодних поважних причин пропуску строку звернення до суду, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та не підтверджені належними доказами».

Через канцелярію суду 10.01.2025 позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду.

В обґрунтування заяви зазначає, що в/ч згідно бойового розпорядження №1472 ДСК від 14.07.2024 у період з 19 липня перебуває на виконанні бойових завдань в зоні бойових дій на території Харківської області в підпорядкуванні ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », поза межами свого пункту постійної дислокації. Внаслідок активних наступальних дій противника із застосуванням авіації, 03.09.2024 загинув зокрема командир в/ч. Зазначає, що 16.10.2024 згідно наказу №693 командувача Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » командиром в/ч призначено ОСОБА_2 . Вказує, що 19.11.2024 згідно наказу №795 командувача Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » помічником командира з правової роботи призначено ОСОБА_3 , який приступив до виконання обов`язків 27.11.2024. Вказує, що відновивши доступ до єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» та проаналізувавши стан судових справ, в яких в/ч виступає стороною, 13.12.2024 помічник командира з правової роботи звернувся з рапортом про необхідність поновлення строків на апеляційні оскарження, подання позовних заяв тощо, для захисту інтересів держави та в/ч. Варто зазначити, що в період 2023-2024 тричі змінювалось командування в/ч, бойові завдання за призначенням виконувались в Харківській, Запорізькій, Луганській областях. Постійні переїзди, втрати серед особового складу, стрес в умовах бойових дій - сприяли не завжди вчасному реагуванню на правові аспекти захисту інтересів в державних органах, судах тощо. На підставі наведеного, просив суд поновити строк для подання позовної заяви.

Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами на час виникнення спірних правовідносин було визначено «Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затверджене Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР (далі - Положення №243/95-ВР).

Відповідно до пункту 31 Положення у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.

Статтею 4 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон) визначено, що особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 грудня 2018 у справі №818/1688/16 (провадження № 11-892апп18) з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, відступила від висновків, викладених у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, від 03 жовтня 2018 року у справі №755/2258/17 та вказала про наступне.

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Отже, перебіг строку звернення до суду з цим адміністративним позовом на час звернення позивача із ним до суду повинен визначатися саме відповідними нормами КАС.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 122 КАС для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Аналогічні висновки щодо застосування трьох місячного строку звернення до суду у справах щодо стягнення майнової шкоди викладені у постановах Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №620/1720/20, від 28 січня 2021 року у справі №140/6315/20 та від 24 червня 2021 року у справі №420/4099/20.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 КАС.

Частиною першою вказаної статті визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини другої статті 123 КАС, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Апеляційний суд звертає увагу, що поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До таких обставин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Статтею 44 КАС передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти шостий, сьомий частини п`ятої цієї статті).

Наведеними положеннями КАС чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до суду.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Так, підстави пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання позовної заяви.

Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Як встановлено судом першої інстанції вперше до суду позивач звернувся лише 21.11.2023, тоді як строк звернення до суду обраховується від часу видання Наказу №179 (04.06.2023).

Отже, спірні правовідносини виникли ще у 2023 році, а згідно вказаних причин пропуску звернення до суду з позовною заявою, позивач описує події, що відбулися у 2024 році.

Невжиття позивачем активних дій протягом п`яти місяців (від часу видання Наказу №179, до моменту подачі першого позову 21.11.2023) свідчить про пасивність поведінки у здійсненні права на пред`явлення позову.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року у справі № 380/27454/23 позов в/ч до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 45718,10 грн повернуто у зв`язку з ненадання доказів поважності пропущеного строку.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року 28.10.2024 у справі № 380/14363/24 позов в/ч про стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 45718,10 грн залишено без розгляду у зв`язку з ненадання доказів поважності пропущеного строку.

З даним адміністративним позовом позивач звернувся 27.12.2024, тобто через півтора роки після видання Наказу №179 та звільнення позивача.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась до суду.

Відтак, апеляційний суд вважає, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду, і будь яких належних обставин, як слідує із оскаржуваної ухвали, на підтвердження поважності причин його пропуску ні в заяві про поновлення строку звернення до суду, ні в позовній заяві, зазначено не було, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для повернення позовної заяви позивачу.

Водночас, мотивуючи підстави для повернення розглядуваного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду, який ним відліковувався, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху з наступного дня після виключення відповідача зі списків в/ч, а саме 06.06.2023, в оскаржуваній ж ухвалі з 12.06.2023 дати видання наказу про звільнення позивача.

Разом з тим, апеляційний суд з огляду на викладені норми, зокрема частину другу статті 122 КАС, дійшов висновку, що строк звернення до суду з позовом необхідно відраховувати з наступного дня після прийняття Наказу №179, і цей строк становить три місяці після з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог (05.06.2023-04.09.2023), в даному випадку після встановлення Наказом №179 фактів нестачі військового майна ввіреного відповідачу.

В іншій частині оскаржуваної ухвали, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо не доведення позивачем поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Частина четверта статті 317 КАС передбачає, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що не призвело до неправильного вирішення питання, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Судове рішення слід змінити, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 308, 312, 315-317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину цієї ухвали у редакції цієї постанови.

В решті ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
Т. В. Онишкевич