Справа № 160/34013/23
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2025 року м. Дніпросправа № 160/34013/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року (суддя Захарчук-Борисенко Н. В.) у справі № 160/34013/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій та рішення протиправними, скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просив:

- визнати протиправним призов позивача на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 14.03.2022 року №4 в частині призначення позивача на військову службу до військової частини НОМЕР_2 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 17.09.2023 року №280 в частині призначення позивача на військову службу до військової частини НОМЕР_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач згоди на проходження військової служби не давав, на військову службу у встановленому порядку територіальним центром комплектування та соціальної підтримки не призивався. Наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 14.03.2022 року № 4 про зарахування його до списків військовослужбовців в/ч НОМЕР_2 та призначення його наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 280 від 17.09.2023 року на посаду солдата резерву 317-ої запасної роти (ВОС 837037) видані без відома позивача, незаконно та попри його волю.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Судом першої інстанції зазначено, що позивач самостійно (добровільно) прибув для проходження військової служби, а наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 14.03.2022 року №4 прийнятий відповідно до пунктів 82, 257 Положення про проходження

громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Суд дослідив, що переміщення позивача з військової частини НОМЕР_2 та зарахування у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 проведене також з дотриманням норм законодавства, оскільки переміщення позивача відбулося у відповідності до спеціальних норм Положення №1153/2008.

Судом встановлено, що позивача було призвано на військову службу під час мобілізації командиром військової частини НОМЕР_2 , жодних прав військовослужбовця при цьому не було порушено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що саме військовою частиною НОМЕР_1 порушено вимоги законодавства під час мобілізації позивача. З цих підстав, є також незаконним зарахування позивача до списків військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 . Скаржник вважає, що добровільна військова служба у добровольчому формуванні територіальної оборони сил ЗСУ здійснюються на добровільній основі на підставі контракту, позивач його не укладав, а отже не давав згоди на проходження служби у складі територіальної оборони. Зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність підстав щодо визнання мобілізації позивача незаконною за відсутності документів, що підтверджують проходження ВЛК позивачем.

Військова частина НОМЕР_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 14.03.2022 року № 4 позивача призначено до військової частини НОМЕР_2 водієм третього стрілецького взводу другої стрілецької роти.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 01.06.2022 року № 71 позивача на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 31.05.2022 року № 29РС, увільнено від займаної посади 31.05.2022 року, та призначено на посаду кулеметника 3-го стрілецького відділення 3-го стрілецького взводу 2-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , вважається таким, що з 01.06.2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 позивача призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 01.06.2023 року № 102-РС на посаду водій-електрик 2-го протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 , вважається таким, що з 02.06.2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Вважаючи свій призов та накази про зарахування до військової частини протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закону №2232 в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно ст. 4 цього закону Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Відповідно до положень ст. 39 Закону №2232 призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (надалі цей строк продовжений до сьогоднішнього дня).

Цього ж дня (24.02.2022) Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Закон України від 21.10.1993 № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закону №3543 в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно приписів ч.5 ст. 22 Закону №3543 призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Тобто, в силу приписів ч.5 ст.22 Закону №3543 військовозобов`язаний може бути призваний на військову службу під час мобілізації або залучений до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, або територіальним центром комплектування та соціальної підтримки або командиром військових частин.

Колегія суддів встановила, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 14.03.2022 року № 4, на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022, позивача призначено до військової частини НОМЕР_2 водієм третього стрілецького взводу другої стрілецької роти.

Отже, саме військова частина НОМЕР_2 в силу приписів ч.5 ст.22 Закону №3543 здійснила призво позивача на військову службу (залучила позивача до виконання військових обов`язків), а тому доводи скаржника про порушення військовою частиною НОМЕР_1 вимог законодавства під час призову позивача на військову службу під час мобілізації є безпідставними.

Разом з тим, зі змісту положень статті 23 Закону №3543 вбачається, що призову на військову службу під час мобілізації підлягають військовозобов`язані, які, з-поміж іншого, визнані придатними до військової служби за станом здоров`я відповідно до висновку військово-лікарської комісії.

Жодних доказів непридатності до військової служби позивачем надано не було.

З цього приводу колегія суддів зазначає і те, що факт не проходження позивачем медичного огляду, для встановлення придатності позивача за станом здоров`я до військової служби, під час його призову, не є свідченням непридатності позивача до військової служби та не є підставою для звільнення позивача з військової служби відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яка визначає виключний перелік таких підстав.

Матеріалами справи не підтверджено та позивачем не зазначається, що у нього наявні підстави для звільнення з військової служби, що визначені приписами ст.26 Закону №2232.

У контексті вказаного варто наголосити, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.

Подібний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 05.02.2025 року у справі №160/2592/23.

З цього приводу слід зазначити і те, що Держава, в особі військової частини, виконувала взяті на себе зобов`язання щодо соціального забезпечення позивача як військовослужбовця, а саме за період служби позивачу надавалися відпустки, виплачувалося грошове забезпечення, розмір якого за період з березня 2022 року по вересень 2023 року склало 937 645,0грн.

Тобто, вказані обставини свідчать про те, що між Державою та позивачем виникли правовідносини, які регулюються, зокрема, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», і саме в межах правового регулювання порядку проходження військової служби позивач може порушити питання про свої звільнення з військової служби з підстав, прямо передбачених законом.

Підсумовуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог, в частині скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 14.03.2022 року №4 про прийняття на військову службу.

Крім того, оскільки підставою для визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.09.2023 року №280, в частині призначення позивача на військову службу до військової частини НОМЕР_1 , позивач вказує лише протиправність процедури призову позивача на військову службу під час мобілізації, то відсутні підстави для задоволення позову і в частині заявлених вимог про скасування наказу військової частини НОМЕР_1 від 17.09.2023 року №280.

З цих підстав суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі №160/34013/23 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати ухваленння, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 21.05.2025

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк