Справа № 300/652/25
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" травня 2025 р. справа № 300/652/25
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Скільський І.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення певних дій,
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття рішення за результатами розгляду рапорту про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю І чи II групи;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи, та прийняти рішення за результатами його розгляду відповідно до вимог чинного законодавства.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактомта призначений помічником начальника штабу батальйону Військової частини НОМЕР_1 наказом ГК ЗСУ №672 від 23.04.2024. У жовтні 2024 позивач звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби на підставі абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та відповідно до висновку ЛКК потребує стороннього постійного догляду, однак ВЧ НОМЕР_1 відмовила у задоволенні такого рапорту. Свою відмову відповідач мотивував тим, що висновок лікарської комісії медичного закладу №120/5 від 29.08.2024 не містить посилання на форму висновку лікарської комісії медичного закладу, що встановлена чинним законодавством України, а також не відповідає формі №080-4/о, №080-2/о, чи іншим формам бланка затвердженого наказом МОЗ України від 31.07.2013№667 або іншим нормативно-правовим актам України. 02.12.2024 позивач звернувся до командування Військової частини НОМЕР_1 із скаргою про зобов`язаннявійськову частину прийняти рішення про звільнення його з військової служби. 13.12.2024 командуванням військової частини надано відповідь, у якій вказано на ненадання доказів на підтвердження існування підстав для звільнення, визначених абзацом 8 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу`з огляду на відсутність у висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі складеному КНІ «ЦПМД`Долинської міської ради» інформації про необхідність постійного догляду за ОСОБА_2 . Позивач зазначає, що відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи.Форми первинної облікової документації №080-4/о та №080-2/о в переліку взагалі не передбачено такої соціальної послуги як постійний догляд, що визначено підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Також зазначив, що згідно пункту 27 наказу МО України №495 від 23.07.2024 «Про затвердження змін до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду, є - довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, в якій зазначено групу та причину інвалідності, а також, висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді. Зважаючи на викладене, вважає відмову відповідача протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду з цією позовною заявою з метою захисту порушеного права.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також - КАС України) (а.с. 41-42).
Військова частина НОМЕР_1 скористалась правом на подання відзиву на позовну заяву, в якому наведено заперечення щодо позову. Зокрема, зазначено, що військовослужбовцем ОСОБА_1 , серед іншого, до поданого рапорту було додано висновок лікарської комісії медичного закладу №120/5 від 29.08.2024, копію довідки до акту огляду МСЕК №1213 серії АВ за №1104145 від 17.05.2018. Висновок лікарської комісії медичного закладу №120/5 від 29.08.2024не містить посилання на форму висновкулікарської комісії медичного закладу, що встановлена чинним законодавством України, а також не відповідає формі №080-4/о, №080-2/очи іншим формам бланка затвердженого наказом МОЗ України від 31.07.2013 №667 або іншим нормативно-правовим актам України. Із наданої копії довідки до акту огляду МСЕК №1213 серії АВ за №1104145 від 17.05.2018, ОСОБА_2 встановлено друга група інвалідності, однак у даній довідці не зазначено, що вона потребує саме постійного догляду. Оскільки ОСОБА_2 є повнолітньою, то повноваження видати медичний висновок на підтвердження необхідності постійного догляду за нею внаслідок захворювання для цілей звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби має медико-соціальна експертна комісія.
Зазначено, що необхідність постійного стороннього догляду за хворими, що досягли повноліття, підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії, а необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії. Також зазначено, що позивачем не надано військовій частині НОМЕР_1 доказів на підтвердження існування підстав для його звільнення з військової служби зважаючи на те, що у висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, складеному КНП «ЦПМД» Долинської міської ради`відсутня інформації про необхідність постійного догляду за ОСОБА_2 .Крім тоговідповідачем зазначено, що ВЧ НОМЕР_1 перебуває у підпорядкуванні 10 армійського корпусу військової частини НОМЕР_2 і рішення щодо звільнення військовослужбовців у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами відноситься до службових повноважень командира військової частини НОМЕР_2 (а.с.50-55).
01.05.2025 від представника позивача Горлова А.М. надійшла заява про зміну предмета позову (а.с.97-99), яка, згідно ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.05.2025, повернута заявнику без розгляду (а.с.110-111).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.
Відповідно до посвідчення офіцера серії НОМЕР_3 , виданого 10.05.2017Військовою частиною НОМЕР_4 , ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах Україниі наказомкомандира військової частини НОМЕР_1 №672 від 23.04.2024 призначений помічником начальника штабу батальйону Військової частини НОМЕР_1 (а.с. 15-17).
ОСОБА_1 20.10.2024 звернувся до заступника начальника штабу стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 із рапортом, в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.87-88).
Відповідно до переліку додатків до рапорту від 20.10.2024, позивач разом із рапортом подав: нотаріально засвідчену копію паспорта ОСОБА_1 ; нотаріально засвідчену копію посвідчення офіцера серії НОМЕР_3 ; нотаріально засвідчену копію РНОКПП ОСОБА_1 ;нотаріально засвідчену копію паспорта ОСОБА_2 ; нотаріально засвідчену копію РНОКПП ОСОБА_2 ;нотаріально засвідчену копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , відповідно до якого 17.08.2024 Долинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зареєстровано шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; нотаріально засвідчену копію довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №1104145 від 17.05.2018 згідно якої ОСОБА_3 з 01.09.2016 встановлено 2 групу інвалідності (повічно);нотаріально засвідчену копію висновку лікарсько-консультаційної комісії закладу охорони здоров`я №120/5 від 29.08.2024, виданого Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медичної допомоги`Долинської міської ради, відповідно до якого ОСОБА_2 станом здоров`я, внаслідок захворювань потребує постійного стороннього догляду; нотаріально засвідчену копіюпосвідчення серії ДДА №058789 про призначення ОСОБА_2 державної соціальної допомоги; нотаріально складену ОСОБА_4 відповідно до якої вона висловила бажання щоб цілодобовий догляд за нею здійснював ОСОБА_1 ; нотаріально засвідчену копію акту обстеження від 12.09.2024.
За результатами опрацювання зазначеного рапортупозивачаюридичною службою військової частини НОМЕР_1 підготовлено висновок від 30.10.2024 командиру ВЧ НОМЕР_6 якому зазначено, що висновок лікарської комісії медичного закладу №120/5 від 29.08.2024 не містить посилання на форму висновку лікарської комісії медичного закладу, що встановлена чинним законодавством України, а також не відповідає формі №080-4/о, №080-2/о чи іншим формам бланка затвердженого наказом МОЗ України від 31.07.2013 №667 або іншим нормативно-правовим актам України. Із наданої до рапорту копії довідки до акту огляду МСЕК №1213 серії АВ за №1104145 від 17.05.2018 встановлено, що ОСОБА_2 встановлена друга група інвалідності. Разом з тим,у даній довідці не зазначено, що ОСОБА_2 потребує саме постійного догляду. Оскільки ОСОБА_5 є повнолітньою (1971 р.н.), то повноваження видати медичний висновок на підтвердження необхідності постійного догляду за нею внаслідок захворювання для цілей звільненнявійськовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби має медико-соціальна експертна комісія. Так, як військовослужбовець ОСОБА_1 разом із рапортом про звільнення не надав належних документів про те, що його дружина ОСОБА_2 особа з інвалідністю 2 групи, потребує саме постійного догляду, та не надав підтверджуючих документів щодо здійснення постійного догляду за дружиною (чоловіком)з числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи (в розумінні абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»), тому рапорт про звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 не підлягає погодженню. Зазначено, що військовослужбовець ОСОБА_1 не має підстав для звільнення з військової служби, в зв`язку з чим його рапорт про звільнення з військової служби залишено без реалізації (а.с.78).
ОСОБА_1 19.11.2024 повторно звернувся до ТВО начальника штабу стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 із рапортом, в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.61-63).
За результатами опрацювання зазначеного рапорту позивача юридичною службою військової частини НОМЕР_1 підготовлено висновок від 24.11.2024 командиру ВЧ НОМЕР_1 у якому зазначено, що із наданої до рапорту копії довідки до акту огляду МСЕК №1213 серії АВ за №1104145 від 17.05.2018 встановлено, що ОСОБА_2 встановлена друга група інвалідності. Разом з тим, у даній довідці не зазначено, що ОСОБА_2 потребує саме постійного догляду. Оскільки дружина ОСОБА_2 є повнолітньою (1971 р.н.), то повноваження видати медичний висновок на підтвердження необхідності постійного догляду за нею внаслідок захворювання для цілей звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби має медико-соціальна експертна комісія.Звернутоувгу на те, що у висновках лікарсько-консультативних комісій№120/5 від 29.08.2024 та 109/5 від 05.08.2024 не встановлено також постійного догляду. Так, як військовослужбовець ОСОБА_1 разом із рапортом про звільнення не надав належних документів про те, що його дружина ОСОБА_2 особа з інвалідністю 2 групи, потребує саме постійного догляду (в розумінні абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»), тому рапорт про звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 не підлягає погодженню. Зазначено, що військовослужбовець ОСОБА_1 не має підстав для звільнення з військової служби, в зв`язку з чим його рапорт про звільнення з військової служби залишено без реалізації (а.с.59-60).
Позивач, вважаючи, що відповідачем протиправно відмовлено йому у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи, а саме, ОСОБА_2 , звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Також статтею 65 Основного Закону передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (надалі, також - Закон №2232-XII, Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частинами 2, 3 статті 1 Закону №2232-XII передбачено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною 9 статті 1 Закону №2232-XII, серед іншого, визначено, що стосується військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Частинами 2-3 статті 2 Закону №2232-XII, зокрема передбачено, що проходження військової служби здійснюється:
громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом;
іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (абзац 1 частини 1 статті 39 Закону №2232-XII).
Частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Згідно з пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Статтею 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 №389-VІІІ (надалі, також - Закон №389) визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Так, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введенно воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023, №734/2023 від 06.11.2023, №49/2024 від 05.02.2024 та триває по теперішній час.
Також, Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 Про загальну мобілізацію, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21.10.1993 №3543-XII (надалі, також - Закон №3543-XII).
Відповідно до абзацу 4 статті 1 Закону №3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи прихованою.
Також абзацом 5 статті 1 Закону №3543-XII визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Статтею 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" унормований порядок початку, призупинення і закінчення проходження військової служби.
Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а у частині 5 цієї статті (у редакції, чинній на момент розгляду рапорту позивача) наведені підстави для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, зокрема, у мирний час(пункту 1); під час дії особливого періоду (крім періодів проведення мобілізації та дії воєнного стану)(пункт 2); під час проведення мобілізації та дії воєнного стану (пункт 3).
Оскільки на території України з 24.02.2022 діє воєнний стан, під час якого позивач, проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , підстави для йогозвільнення з військової служби визначені у пункті 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Так, відповідно до пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану, зокрема:
г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Відповідно до абзацу 10 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану, зокрема у разі необхідності здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.
Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактомчас дії воєнного стану, звільняються з військової служби на підставах, визначених пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, серед яких така обставина, як необхідність здійснення постійного догляду за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.
При цьому, абзацом 10 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" не визначено конкретного документу, який підтверджує необхідність здійснення постійного догляду за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.
Згідно з частиною 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах, визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 за №548-XIV (надалі, також - Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).
Так, за нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).
Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі, також - Положення №1153/2008).
Відповідно до пунктів 6, 7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Згідно з пунктом 12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.
Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано пунктом 225 цього Положення.
Так, підпунктом 2 пункту 225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зокрема, у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Стосовно порядку звільнення, пункт 233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
підстави звільнення з військової служби;
думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абзац 3 пункту 241 Положення №1153/2008).
Згідно з пунктом 242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.
Перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.
Зокрема, відповідно до пункту 5 Додатку 19 Інструкції №170, при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються:
копія аркуша бесіди;
копія рапорту військовослужбовця;
копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років);
документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме: у разі необхідності здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи:
копія свідоцтва про шлюб;
один із документів, що підтверджує інвалідність дружини (чоловіка): довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, визначеною МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики;
висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді (для осіб з інвалідністю II групи) (підпункт 23 пункту 5 Додатку 19 до Інструкції).
Таким чином, Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, визначає два документи альтернативно для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за особою або висновок медико-соціальної експертної комісії, або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Як з`ясовано судом вище, позивач 20.10.2024 звернувся до заступника начальника штабу стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 із рапортом, в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.87-88).
За результатами опрацювання зазначеного рапорту позивача юридичною службою військової частини НОМЕР_1 підготовлено висновок від 30.10.2024 командиру ВЧ НОМЕР_1 у якому зазначено, що у доданій до рапорту довідці до акту огляду МСЕК не зазначено, що дружина позивача якій встановлено ІІ групу інвалідності потребує саме постійного догляду. Згідно Переліку №413 повноваження видати медичний висновок на підтвердження необхідності постійного догляду за дружиною для цілей звільнення військовослужбовця з військової служби має медико-соціальна експертна комісія. Так, як військовослужбовець ОСОБА_1 разом із рапортом про звільнення не надав належних документів про те, що його дружина ОСОБА_2 особа з інвалідністю 2 групи, потребує саме постійного догляду, та не надав підтверджуючих документів щодо здійснення постійного догляду за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи (в розумінні абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»), тому рапорт про звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 не підлягає погодженню. Зазначено, що військовослужбовець ОСОБА_1 не має підстав для звільнення з військової служби, в зв`язку з чим його рапорт про звільнення з військової служби залишено без реалізації (а.с.78).
ОСОБА_1 19.11.2024 повторно звернувся до ТВО начальника штабу стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 із рапортом, в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.61-63).
За результатами опрацювання зазначеного рапорту позивача юридичною службою військової частини НОМЕР_1 підготовлено висновок від 24.11.2024 командиру ВЧ НОМЕР_1 у якому зазначено, що у доданій до рапорту довідці до акту огляду МСЕК не зазначено, що дружина позивача якій встановлено ІІ групу інвалідності потребує саме постійного догляду. Згідно Переліку №413 повноваження видати медичний висновок на підтвердження необхідності постійного догляду за дружиною для цілей звільнення військовослужбовця з військової служби має медико-соціальна експертна комісія. Звернуто увагу, що у висновках лікарсько-консультативних комісій №120/5від 29.08.2024 та 109/5 від 05.08.2024 не встановлено також постійного догляду.Так, як військовослужбовець ОСОБА_1 разом із рапортом про звільнення не надав належних та підтверджуючих документів про те, що його дружина ОСОБА_2 особа з інвалідністю 2 групи, потребує саме постійного догляду (в розумінні абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»), тому рапорт про звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 не підлягає погодженню. Зазначено, що військовослужбовець ОСОБА_1 не має підстав для звільнення з військової служби, в зв`язку з чим його рапорт про звільнення з військової служби залишено без реалізації (а.с.59-60).
Тобто підставою для непогодження відповідачем рапорту у обидвох випадках було не надання позивачем підтверджуючих документів про те, що його дружина ОСОБА_2 особа з інвалідністю 2 групи, потребує саме постійного догляду.
Надаючи оцінку такій відмові у погодженні рапорту позивача, суд зазначає, що визначення терміну «медичний висновок» наведено у пункті 3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я» від 18.09.2020 №2136, як електронний документ, що формується на підставі медичних записів в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.
У пункті 3 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.10.2020 №705, термін «медичний висновок» вжито у значенні висновку у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого поліцейського.
У пункті 3 розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 №337, термін «медичний висновок» визначено, як висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.
Отже, медичний висновок це документ, який містить дані про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.
Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.
В свою чергу, процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі - Положення №1317).
Відповідно до пунктів 19, 24 Положення №1317 комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.
Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.
Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.
З наведеного вбачається, що лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії - довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).
Так, Положенням №1317 визначено процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.
Відповідно до пункту 3 Положення №1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:
ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;
потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;
потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;
ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;
причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;
медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.
У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття «постійного догляду», який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.
При цьому, поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», позаяк перше говорить про те, ким надається догляд, а друге коли надається такий догляд. В свою чергу, поняття «постійний догляд» передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.
У межах розгляду даної адміністративної справи, судом встановлено, що позивач являється єдиною особою, котра може здійснювати такий догляд за дружиною, що підтверджено актом обстеження від 12.09.2024 складеного старостою Солуківськогостаростинського округу Ярич О.С.(а.с.66).
В свою чергу, відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 №189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 №1066), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункту 1 розділу III).
За приписами пункту 3 розділу ІІІ цього Порядку до основних завдань ЛКК належить:
1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку;
2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності;
3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження;
4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).
Пунктом 4 розділу ІV Порядку передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:
форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 №337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»;
висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 №407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі».
Згідно з п.3 цієї Інструкції даний висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги.
У пункті 4 висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (пункт 8 Інструкції).
Повертаючись до підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби за підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд зазначає про недосконалість та неузгодженість термінів та понять в нормативно-правових актах стосовно питання, яким документом підтверджується необхідність здійснення постійного догляду та який орган має право видавати цей документ.
Аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачені Положенням №1317, є підстави для висновку, що така визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.
Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійного стороннього догляду, то суд приходить до переконання, що такі повноваження можуть бути віднесені до лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Вищезазначене повністю узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21.02.2024 у справі №120/1909/23.
Із досліджених норм чинного законодавства, судом встановлено, що Міністерством охорони здоров`я України не затверджено форми первинної облікової документації, а саме форми висновку МСЕК, який видається для підтвердження потреби постійної сторонньої допомоги в осіб з інвалідністю ІІ групи.
Суд враховує, що за умови невиконання МОЗ України обов`язку щодо затвердження форми висновку, який підтверджував би потребу особи у постійному догляді для повнолітніх осіб з інвалідністю ІІ групи, висновок лікарсько-консультативної комісії підлягає врахуванню разом з іншими доказами.
До подібного висновку щодо врахування висновку ЛКК під час дослідження питання про звільнення військовослужбовця зі служби дійшов Верховний Суд у постанові від 15.11.2019 у справі №П/811/1375/16.
Таким чином, поданий позивачем до рапорту від 19.11.2024 про звільнення з військової служби висновок ЛКК №120/5 від 29.08.2024, є належним і достатнім документом для підтвердження того, що ОСОБА_2 у зв`язку з хворобою потребує постійного догляду та є достатнім для звільнення з військової служби.
В контексті викладених у висновках відповідача підстав відмови у погодженні рапорту позивача на звільнення щодо правомірності врахування наданих позивачем доказів й чіткої вказівки в спеціальних нормах законодавства необхідних документів, що можуть слугувати підтвердженням права на звільнення з військової служби, суд зауважує, що наказом МОУ №577 від 30.07.2012 "Про затвердження форм первинної облікової документації, що використовується в медико-соціальних експертних комісіях, не передбачено такої форми як «висновок медико-соціальної експертної комісії про потребу в постійному сторонньому догляді». Вказаний наказ взагалі не передбачає будь-якого формулювання висновку окрім «Висновок про час настання інвалідності».
Щодо такої правової невизначеності суд зазначає, що із наявних матеріалів справи вбачається, що позивач просив звільнити його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною інвалідом ІІ групи. До рапорту позивачем долучений пакет документів, які в повній мірі дають відповідачу можливість встановити всі необхідні питання, а саме: наявність у дружини позивача інвалідності ІІ групи та її потреба у догляді.
Більше того, суд зазначає, що сама по собі наявність у дружини військовослужбовця статусу особи з інвалідністю II групинадає йому право на звільнення з військової служби у відповідності до ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.
Як підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 від 17.08.2024 (а.с.83).
В свою чергу, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІгрупи, за станом здоров`я,внаслідок захворювань потребує постійного стороннього догляду, догляду вдома,отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи,що підтверджується довідкою до актаогляду МСЕК Серії АВ №1104145 (повічно) (а.с.65), висновком ЛКК КНП «ЦПМД» Долинської міської ради №120/5 від 29.08.2024 (а.с.69), висновком ЛККза формою №080-4/о №109/5 від 05.08.2024 (а.с.70).
Тому, в розумінні вимог абз.10 п.3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232-ХІI, подані позивачем до рапорту від 19.11.2024 про звільнення з військової служби медичний висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі №109/5 від 05.08.2024 (форма 080-4/о) та висновок ЛКК КНП «ЦПМД» Долинської міської ради №120/5 від 29.08.2024 про потребу ОСОБА_2 у сторонньому догляді є належними і достатніми документами для підтвердження того, що дружина позивача таки потребує постійного стороннього догляду.
Щодо посилань відповідача у висновку від 24.11.2024 про непогодження рапорту позивача від 19.11.2024 на Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 (як зазначено вище - Постанова №413), суд звертає увагу на таке.
Відповідно до Постанови №413 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини:
виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері);
утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дочки, сина віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи або продовжує навчання (студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військових навчальних закладів), стажисти вищого навчального закладу) і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги матері (батька);
укладення шлюбу військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу із громадянкою (громадянином) України, іноземцем або особою без громадянства, що постійно проживає за межами України;
хвороба військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу або члена його сім`ї, якщо така хвороба згідно з висновком лікарської або лікарсько-експертної комісії перешкоджає військовослужбовцю або особі рядового чи начальницького складу проходити службу в даній місцевості чи проживати в ній членові його сім`ї, у разі відсутності можливості переміщення (переведення) до іншої місцевості;
необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;
наявність у військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу трьох і більше дітей;
неможливість призначення одного з військовослужбовців, осіб рядового чи начальницького складу, які перебувають у шлюбі, в межах одного населеного пункту (гарнізону) в разі переміщення (переведення) дружини (чоловіка) на нове місце служби до іншого населеного пункту (гарнізону);
довгострокове відрядження за кордон дружини (чоловіка) військовослужбовця, особи рядового і начальницького складу.
Зазначена постанова прийнята Кабінетом Міністрів України 12.06.2013 відповідно до статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Стаття 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", в редакції від 09.06.2013, яка діяла станом на 12.06.2013, визначала підстави звільнення військовослужбовців, частина 6 якої передбачала, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, серед іншого через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких встановлено Кабінетом Міністрів України.
Частина 7 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в редакції станом на 12.06.2013 встановлювала підстави для звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, серед яких - через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.
Такий перелік сімейних обставин або інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу і був затверджений Постановою №413 від 12.06.2013.
Натомість ні пункт 1, ні пункт 2 ні пункт 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у редакції, чинній на момент розгляду рапорту позивача від 19.11.2024), які передбачали підстави для звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом у мирний час (пункт 1), під час дії особливого періоду (крім періодів проведення мобілізації та дії воєнного стану) (пункт 2), під час проведення мобілізації та дії воєнного стану (пункт 3), не містили жодної підстави, яка б відсилала на сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.
Відтак, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин положення Постанови №413 від 12.06.2013 не застосовуються.
Враховуючи все вищевикладене, під час розгляду справи, знайшов підтвердження факт наявності у позивача права на звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною, яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Таким чином, відмова Військової частини НОМЕР_1 у погодженні рапорту про звільнення старшого ОСОБА_6 з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи є протиправною.
Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
В силу вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши обґрунтованість заявлених позовних вимог, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до переконання, що адміністративний позов ОСОБА_1 належить задовольнити, визнавши протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо відмови у погодженні та направленні до посадових осіб, які мають право приймати рішення про звільнення з військової служби, рапорту ОСОБА_1 від 19.11.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи та зобов`язати відповідача повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 19.11.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу і долучені до такого рапорту документи в межах своїх повноважень та відповідно до норм чинного законодавства, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у мотивувальній частині цього рішення.
Зважаючи на встановлені фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, позов підлягає задоволенню.
У зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору відповідно до пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" судові витрати не підлягають розподілу.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у погодженні та направленні до посадових осіб, які мають право приймати рішення про звільнення з військової служби, рапорту ОСОБА_1 від 19.11.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 19.11.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу і долучені до такого рапорту документи в межах своїх повноважень та відповідно до норм чинного законодавства, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у мотивувальній частині цього рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_8 ;

відповідач - Військова частина НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_9 .

Суддя /підпис/ Скільський І.І.