Справа № 500/880/25
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/880/25

21 травня 2025 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-1915 UA0042862 від 16.12.2024 форми «Ф» в розмірі 108666,00грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-1915 UA від 16.12.2024 форми «Ф» в розмірі 176582,25грн.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є зареєстрованим суб`єктом господарювання, а саме: фізична особа-підприємець, основним видом економічної діяльності якого є « 01.46 Розведення свиней (основний)».

У позивача на праві власності є нежитлова нерухомість, а саме, приміщення корівника з молочним блоком з прибудовою під літ. «А», яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 1811,1 кв.м, який перепрофільовано під свиноферму з метою вирощування свиней.

Позивач вказує, що підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що не є об`єктом оподаткування ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку, відтак на його думку, оскільки належне йому нерухоме майно (свиноферма), що розташоване за адресою АДРЕСА_1 віднесено до будівель промисловості та використовується ним у підприємницькій діяльності, то об`єкт оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості - відсутній, а податкові повідомлення-рішення є неправомірними та підлягають скасуванню.

Ухвалою від 18.02.2025 суд залишив позовну заяву без руху, встановивши строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 07.03.2025 суд відкрив провадження в даній адміністративній справі та ухвалив її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання у справі на 19.03.2025 о 10:00год.

13.03.2025, на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача із змісту якого слідує, що він повністю заперечує проти задоволення позовних вимог, мотивуючи свою позицію тим, що податковим органом з інформації яка міститься у інформації з Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, встановлено, що у власності позивача перебуває об`єкт нежитлової нерухомості загальною площею загальною площею 1811,1кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Оскарженими податковими повідомленнями-рішення нараховано позивачу грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податкові періоди 2021 та 2022 років, оскільки відомості про те, що вказана нерухомість використовувалася позивачем у вказаних періодах в господарській діяльності, були відсутні (що могло б зумовити застосувати до такого майна передбачену законом податкову пільгу) (арк. справи 62-66).

В підготовче засідання, призначене на 19.03.2025 о 10:00 год. сторони не з`явилися, хоча були належним чином повідомленні про дату, час та місце проведення підготовчого засідання.

Водночас, позивачем 18.03.2025 на адресу суду надіслано клопотання, у якому він повідомив, що не зможе прибути у підготовче засідання на визначену судом дату через незадовільний стан його здоров`я. Також вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд здійснювати розгляд даної справи за його відсутності, за наявними у ній матеріалами (арк. справи 61).

19.03.2025, представником відповідача подано до суду клопотання, у якому просить суд розгляд даної судової справи проводити без участі уповноваженого представника відповідача, за наявними у ній матеріалами. В задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі (арк. справи 62).

Ухвалою від 19.03.2025 суд закінчив підготовче провадження у даній справі та призначив справу до судового розгляду по суті. З урахуванням клопотань, поданих учасниками справи, суд ухвалив розгляд справи №500/880/25 по суті проводити в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), 30.11.2022 зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.12.2022, номер запису про включення відомостей про фізичну особу-підприємця до ЄДР 000009755, перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Тернопільській області (арк. справи 25).

Із відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань слідує, що основним видом економічної діяльності позивача є: « 01.46 Розведення свиней».

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №159459530 від 14.03.2019 позивач є власником нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 252, номер об`єкта в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (РПВН) 30883355 (арк. справи 38).

Згідно опису об`єкта, який міститься у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №159459530 від 14.03.2019, його загальна площа становить 1811,1 кв.м, опис: приміщення корівника з молочним блоком з прибудовою під літ. «А».

Згідно Технічного паспорта №ТІ01:4167-8787-9749-4040 від 17.11.2021 (арк. справи 16 зворот-19, 20-24) об`єкт за адресою АДРЕСА_1 є виробничим будинком свиноферма (комплекс), який знаходиться на земельній ділянці площею 0,507 га з кадастровим номером :01:001:022.

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області проведено розрахунок податку на зазначений об`єкт нерухомого майна за податкові періоди 2021 та 2022 років та винесено податкові повідомлення-рішення від 16.12.2024, якими позивачу визначено суми податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, а саме:

№0-1915 UA0042862 на суму 108666,00грн (об`єкт нерухомості площею 1811,10 кв.м. за 2021 рік, акр. справи 56, 58);

№0-1915 UA0042862 на суму 176582,25грн (об`єкт нерухомості площею 1811,10 кв.м. за 2022 рік, акр. справи 57, 59).

Вважаючи такі податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся із даним позовом в суд.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно з підпунктом 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

Пунктом 6.3 статті 6 ПК України визначено, що сукупність загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому цим Кодексом порядку, становить податкову систему України.

Згідно з пунктом 7.3 статті 7 ПК України, будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Згідно із статтею 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

За правилами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Підпунктами 266.3.1-266.3.3 пункту 266.3 статті 266 ПК передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Законом України від 23 листопада 2018 року №2628-VIII, який набрав чинності 1 січня 2019 року, внесено зміни до ПК України й підпункт «ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 викладено в такій редакції: не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Тобто, умовою звільнення подібних об`єктів від оподаткування законодавець визначив цільове призначення їх фактичного використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.

При цьому, встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується діяльності сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для її ведення, зокрема стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Здійснивши аналіз приписів підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України суд дійшов висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (що, власне, випливає із обраного законодавцем класу будівель). Залежно від періоду (до і після 01 січня 2019 року) застосовувалася додаткова умова - безпосереднє використання власником (без здачі в оренду лізинг, позичку).

Законом України від 23 лютого 2024 року №3603-ІХ, абзац «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Тобто, законодавець з 01.01.2019 уточнив, що сільськогосподарським товаровиробником є юридичні і фізичні особи.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд НК 018:2023, затвердженого і введеного в дію Наказом Міністерства економіки України від 16.05.2023 №3573, клас Нежитлові сільськогосподарські будівлі (1271) включає: будівлі, призначені для сільськогосподарської діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, конюшні, розплідники, промислові курники, зерносховища, ангари та фермерські господарські будівлі, погреби, виноробні заводи, винні чани, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо. Цей клас не включає: споруди зоологічних та ботанічних садів.

Відтак, перелік будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства, визначений наведеною нормою, не є вичерпним та містить лише одне виключення.

Водночас, приміщення корівника з молочним блоком з прибудовою, яке належить позивачу на праві власності з 14.03.2019 та яке переобладнано ним на свиноферму відноситься до класу код 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», підкласу код 1271.9, «Будівлі сільськогосподарського призначення, інші» (на даний момент, у зв`язку зі змінами, до класу код 1271 «Нежитлові сільськогосподарські будівлі»), що відповідачем не заперечується.

Як з`ясовано судом, належний позивачу об`єкт нерухомості - приміщення корівника з молочним блоком з прибудовою, яке переобладнано ним на свиноферму, щодо яких контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення про донарахування податкових зобов`язань, є будівлями, які можуть використовуватися у сільськогосподарській діяльності.

Позивач в підтвердження того, що належний йому об`єкт нерухомого майна відноситься до будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесених до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, надав:

- заяву від 26.12.2024 про об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (арк. справи 15 зворот);

- копію витягу з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про техінвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (арк. справи 16);

- копію довідки Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №525 від 14.07.2022, у якій зазначено, що позивач займається вирощуванням свиней на свинофермі, яка розташована за адресою: вул. Шевченка, 4/13 с. Романівка Тернопільського району Тернопільської області (арк. справи 13);

- копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.03.2019 (арк. справи 38);

- копію Технічного паспорту на виробничий будинок (арк. справи 16 зворот 19, 20-24).

Також позивач наголошує що він є сільськогосподарським товаровиробником, оскільки з 30.11.2022 зареєстрований як фізична особа-підприємець (дата проведення державної реєстрації: 30.11.2022, номер запису: 000009755) з основним видом економічної діяльності - розведення свиней.

Надаючи оцінку представлених доказів суд враховує що оскарженими податковими повідомленнями-рішеннями позивачу нараховано суми податку на зазначений об`єкт нерухомого майна за податкові періоди 2021 та 2022 років.

Так, поняття «сільськогосподарський товаровиробник» міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» №2238-III від 18.01.2001, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції». Так, відповідно до приписів статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Суд зауважує, що сам по собі факт наявності у власності позивача будівель, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, не може свідчити про ознаку позивача як сільськогосподарського товаровиробника.

Варто додати, що фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу, і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Тобто, значення має не тільки вид нерухомості (зокрема, її призначення), а й безпосередньо сама діяльність, якою займається платник податку (а саме - чи відноситься він до сільськогосподарських товаровиробників).

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.04.2023 у справі №380/18104/21 та застосована Восьмим апеляційним адміністративним судом у своїх постановах від 18.11.2024 у справі №140/33208/23, від 10.12.2024 у справі №500/4204/24, від 16.01.2025 у справі №500/7859/23 та інших.

Отже, необхідно встановити, чи використовував позивач належні йому об`єкти нерухомості, які є будівлями сільськогосподарського призначення, у своїй підприємницькій діяльності з врахуванням виду здійснюваної ним діяльності у податкових періодах 2021, 2022 років.

Першочергово суд враховує, що у податковий період 2021 року та 11 місяців 2022 року за які нараховано податкове зобов`язання, позивач не був зареєстрованим як фізична особа підприємець, оскільки така реєстрація з обранням відповідного виду економічної діяльності відбулась лише з 30.11.2022.

Також суд враховує, що відповідно до вимог пункту 63.3 статті 63 ПК України, платник податків зобов`язаний, зокрема, повідомляти про всі об`єкти оподаткування контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з Порядком обліку платників податків і зборів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України №1588 від 09.12.2011, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 р. за №1562/20300 (далі - Порядок №1588).

Згідно з пунктом 8.1 Порядку №1588, платник податків зобов`язаний повідомляти про об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням до контролюючих органів за основним місцем обліку.

Положеннями пункту 8.2 Порядку №1588 визначено, що об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України. Повідомлення за формою №20-ОПП повинні подавати всі платники податків - як юридичні, так і фізичні особи-підприємці в разі - наявності, виникнення, зміни типу об`єкта оподаткування.

Основною метою запровадження форми №20-ОПП є отримання від платників податків інформації про всі наявні в них об`єкти майна, їх місцезнаходження, переміщення та стан, у якому вони фактично перебувають (використовуються, тимчасово не використовуються, не використовуються тощо).

Отже, чинним податковим законодавством визначено, що повідомлення про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за ф. №20-ОПП, подається до контролюючого органу протягом 10 робочих днів з дати оформлення договору купівлі-продажу, оренди чи іншого документа на право володіння, користування або розпорядження об`єктом оподаткування.

Платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

З матеріалів справи не встановлено, а позивачем не надано доказів виконання позивачем податкового обов`язку щодо подання до податкового органу повідомлення форми №20-ОПП про об`єкт оподаткування нерухомого майна, який належить позивачу та через який (як стверджує позивач) ним провадиться господарська діяльність за звітні періоди 2021, 2022 роки, в той час як таке повідомлення позивачем подано аж у 2024 році (заява від 26.12.2024).

Так, в підтвердження обставини здійснення позивачем діяльності у сфері сільськогосподарського товаровиробництва у 2021 та 2022 році, що полягає у розведенні поросят та вирощуванні дорослих свиней ним надано суду копії податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2022-2023 роки (арк. справи 9-12), а також копії трьох видаткових накладних, а саме:

№1012 від 15.05.2021 про купівлю у травні 2021 року дев`яти поросят (арк. справи 26);

№72 від 04.10.2021 про купівлю у жовтні 2021 року чотирьох поросят (арк. справи 27);

№1012 від 30.11.2022 про купівлю у листопаді 2022 року п`яти поросят (арк. справи 26).

Водночас суд враховує, що у 2021 році позивач не був зареєстрованим суб`єктом господарювання, а у 2022 році був зареєстрованим суб`єктом лише один місяць. Будь-яких належних доказів звітування податковому органу в частині повідомлення про об`єкт оподаткованої нерухомості, через які він проводив діяльність у вказані податкові періоди, - сторонами не представлено, а судом не здобуто.

Разом з тим суд зазначає, що позивачем не надано суду жодних доказів фактичного виконання робіт з придбання, відгодівлі поросят, придбання та/або заготівля кормів та використання об`єктів нерухомого майна, розміщених за адресою: АДРЕСА_1 .

Також позивачем не доведено наявності працевлаштованих осіб, праця яких стосувалася саме вказаного виду діяльності.

Щодо податкових декларацій платника єдиного податку, наданих у підтвердження обставин виробництва у цехах виробів з бетону, то суд враховує, що відповідно до пункту 46.1. статті 46 ПК України, податкова декларація, розрахунок, звіт це документ, що подається платником податків контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.

Відтак, податкова декларація за своєю суттю не є документом, що підтверджує виробництво тієї чи іншої продукції, а лише стосується відображення відомостей, необхідних для здійснення адміністрування та сплати загальнообов`язкових платежів до відповідного бюджету.

Таким чином, позивачем не доведено здійснення у 2021 та 2022 роках сільськогосподарського товаровиробництва з використанням спірної будівлі, з огляду на що право на фінансове сприяння з боку держави у вигляді звільнення від сплати податку на промислові будівлі він не набув.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно частиною другою статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, за встановлених у справі обставин щодо невикористання позивачем спірних будівель в межах саме власної підприємницької діяльності за функціональним призначенням, права на пільгу, передбачену пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, позивач не має, з огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Тернопільській області від 16 грудня 2024 року за номерами №0-1915 UA0042862 та №0-1915 UA, - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 21 травня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач: - Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46003, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.