Справа № 420/7771/25
Суддя: Бабeнко Д.А.
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7771/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно зі ст.262 КАС України адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не застосування заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2022-2024 роки при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити розрахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 14 лютого 2025 року із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто за три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком за 2022, 2023 та 2024 роки, з урахуванням вже отриманих сум пенсії.

У позовній заяві позивач просить суд звернути рішення суду до негайного виконання в межах суми стягнення за місяць.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14.02.2025 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а до 14.02.2025 року отримував пенсію за вислугу років відповідно до п. «д» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В подальшому, як вказує позивач, 27.02.2025 він звернувся до відповідача із заявою про застосування для розрахунку пенсії середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески відповідно до ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте, листом від 14.03.2025 №6318-5729/Б-02/8-1500/25 відповідач відмовив у застосуванні середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, як це встановлено ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», при цьому, обґрунтовуючи свою відмову, відповідач зазначив, що при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата за періоди страхового стажу. Зазначені в частині першій статті 40 цього Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. При обчисленні пенсії за віком, згідно Закону, врахована середня заробітна плата за 2014-2016 роки, що передбачено ч.2 ст.40 Закону, яка застосовувалась при призначенні пенсії за вислугу років. Для розрахунку пенсії за віком з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2022- 2024 роки підстав немає. Також, відповідач зазначив, що ОСОБА_1 переведено з 14.02.2025 на пенсію за віком.

На переконання позивача, враховуючи те, що в його випадку мало місце саме призначення пенсії за віком за нормами іншого Закону, то показник середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, повинен враховуватись відповідно до ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2022, 2023 та 2024 роки, тобто за три роки, шо передують року звернення за призначенням пенсії.

На обгрунтування зазначеної правової позиції позивач покликається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 27 лютого 2019 року по справі №266/3210/16-а.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 24.03.2025 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду доказів про сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн.

26 березня 2025 до суду представником позивача подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, додатком до якої є платіжна інструкція №0.0..1 від 25.03.2025 року про сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Суд ухвалою від 31.03.2025 відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст.262 КАС України, встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи.

09.04.2025 року до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, який обґрунтований наступним.

У відзиві зазначено, що відповідач заперечує щодо вимог позовної заяви, вважає їх незаконними та безпідставними.

Відповідач вказує, що позивачу 29.09.2017 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В подальшому, як вказує представник відповідача, за заявою від 14.02.2025 №1832 ОСОБА_1 з 14.02.2025 переведено з пенсії за вислугу років відповідно ЗУ «Про пенсійне забезпечення» на пенсію за віком відповідно ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки. Пенсію обчислено з урахуванням страхового стажу 31 рік 9 місяців. Заробітна плата врахована за період з 01.03.1985 по 28.02.1990 та з 01.07.2000 по 28.02.2023, індивідуальний коефіцієнт для обчислення - 1,20041, середньомісячна заробітна плата для розрахунку пенсії 9596,64000. За принципом екстериторіальності «єдина черга» пенсійна справа опрацьовувалась Головним управлінням Пенсійного фонду України Івано-Франківської області.

За твердженням відповідача, розмір пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 14.02.2025 становить 3046,93 грн, з 01.03.2025 становить 3397,33 грн.

Як зазначає відповідач, позивач звернувся до Головного управління із заявою від 27.02.2025 про застосування при призначенні позивачу пенсії за віком, показника середньої заробітної плати по Україні за 2022, 2023, 2024 роки. Листом від 12.03.2025 №6318-5729/Б-02/8-1500/25 надано відповідь про відсутність підстав для розрахунку пенсії за віком з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2022-2024 роки.

Так, за твердженням представника відповідача, оскільки ОСОБА_1 з 29.09.2017 отримував пенсію за вислугу років, то при розрахунку пенсії за віком врахована заробітна плата за 2014- 2016 роки 7994,17 грн, проіндексована відповідно до частини 2 статті 42 Закону. Рішення про відмову в перерахунку пенсії на підставі заяви не виносилось.

У відзиві зауважено, що умови призначення пенсії за віком регулюються ст.26 Закону №1058, а переведення передбачено ст.45 Закону №1058, тому поняття «первинне призначення» та «переведення» не є тотожними. Право на призначення пенсії може бути використано лише один раз, яке особа самостійно та добровільно обирає при звернені до органів Пенсійного фонду з відповідною заявою, а право на переведення пенсії є похідним від права на призначення пенсії та може бути використане особою лише після використання права на призначення пенсії та лише за умови, що переведення буде здійснено на пенсію іншого її виду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч.1 ст.40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Відповідач окремо наголосив, що первинне призначення пенсії позивачу було здійснено 29.09.2017, а переведення 14.02.2025.

Відповідач звертає увагу на постанови ВСУ від 12.06.2012 №21-187а12, від 26.06.2012 №21- 195а12, від 04.12.2012 №21-371а12, від 17.09.2013 №21-214а13, в яких суд дійшов висновку, що «у ч.4 ст.42 Закону №1058 зазначено, що при обчисленні заробітної плати для перерахунку пенсії можуть бути змінені показники заробітної плати за періоди страхового стажу після призначення пенсії, але не зазначено, за який календарний рік береться середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України. Виходячи з буквального тлумачення ч.2 ст.40 Закону №1058 цей показник повинен бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії.».

Відповідач зазначає, що при переведені з одного виду пенсії на інший застосуванню підлягає показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії, а тому, розраховуючи пенсію позивача за віком, Головне управління вірно застосувало показник середньої заробітної плати за 2014-2016.

З огляду на викладене у відзиві, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

11 квітня 2025 року предстаник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій, зокрема зазначив, що твердження відповідача, що наведенеі у відзиві, спростовуються висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по справі № 876/5312/17 та у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2020 року по справі № 513/298/17, де Суд вказав, що у випадку, коли особі було призначено пенсію за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення», котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії ніж Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у подальшому, при розрахунку пенсії за віком за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», такій особі показник середньої заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом, ніж пенсія за вислугу років. Тому, на думку представника позивача, відповідач при написанні відзиву на позов повинен був врахувати практику Великої Палати Верховного Суду з аналогічних питань або спростувати вказані висновки з посиланням на норми матеріального права, а не посилатись на правову позицію, викладену в постановах постанови ВСУ від 12.06.2012 № 21-187а12, від 26.06.2012 № 21- 195а12, від 04.12.2012 № 21-371а12, від 17.09.2013 № 21-214а13, які взагалі не відповідають предмету розгляду даної справи так як розглядалось питання перерахунків пенсії за віком після набуття стажу 24 календарних місяці.

Представник позивача звернув увагу, що на сьогоднішній день не має відступів від правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 876/5312/17.

З покликанням на постанову Верховного Суду від 31 січня 2025 року у справі №200/1478/24, представник позивача зазначає, що у разі призначення особі пенсії за віком згідно з положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV після того, як вона вже отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788- XII, такий перехід не може вважатися «переведенням на інший вид пенсії» в розумінні частини третьої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, це є «призначенням нового виду пенсії», оскільки пенсія за віком і пенсія за вислугу років є різними за правовими підставами та умовами призначення.

Отже, як вказує представник позивача, при зверненні особи у порядку, встановленому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058- IV, за призначенням пенсії за віком, після отримання пенсії за вислугу років, призначеної на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII, відбувається призначення нового виду пенсії, а не переведення з одного виду пенсії на інший згідно з частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV. У зв`язку з цим, для визначення розміру пенсії за віком, що призначається відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, слід застосовувати показник середньої заробітної плати (доходу), з якого сплачувалися страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, як це прямо передбачено частиною другою статті 40 цього Закону.»

Представник позивача звертає увагу, що ОСОБА_1 з 29.09.2017 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», що не заперечується відповідачем, а тому, на думку представника позивача, розрахунок та виплату пенсії позивачу з 14 лютого 2025 року необхідно здійснювати із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто за три роки, що передують року звернення за 2022-2024 роки з заявою про призначення пенсії за віком, з урахуванням вже отриманих сум пенсії.

Станом на 21 травня 2025 року інших заяв по суті справи (заперечень), а також додаткових доказів, клопотань з боку сторін до суду не надходило.

Відповідно до ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч.1 ст.120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ч.6 ст.120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Враховуючи наведені приписи КАС України, адміністративна справа вирішується судом в межах граничного строку, визначеного ст.258 КАС України.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, ознайомившись з відзивом, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, і перевіривши їх доказами, суд встановив такі обставини.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами у заявах по суті, ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та з 29.09.20217 отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

14 лютого 2025 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про переведення на пенсію за віком за матеріалами пенсійної справи (т.1 а.с.8-9).

В подальшому, 27.02.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою (т.1 а.с.14-15), в якій просив провести розрахунок пенсії за віком із урахуванням середньої плати (доплати) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески відповідно до ч.2 ст.40 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за 2022, 2023, 2024 роки.

Листом від 12.03.2025 №6318-5729/Б-02/8-1500/25 (т.1 а.с.16) Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило позивача, зокрема, що частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Як зазначає відповідач в означеній відповіді, при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватись заробітна плата за періоди страхового стажу, зазначені в частиною 1 статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

У вказаному листі відповідач зазначив, що згідно заяви від 14.02.2025 та долученими документами, позивача з 14.02.2025 переведено на пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону, як працюючій особі при страховому стажі 31 рік 9 місяців (коефіцієнт стажу 0,31750, стаж враховано по 31.12.2023), середньомісячній заробітній платі 9596,64 грн (коефіцієнт заробітної плати 1,20041х7994,47 грн), визначеній за періоди з 01.03.1985 по 28.02.1990 згідно довідки про заробітну плату та з 01.07.2000 по 28.02.2023 за даними персоніфікованого обліку, та її розмір становить 3046,93 грн.

Відповідач в листі зазначає, що оскільки позивач з 29.09.2017 отримував пенсію за вислугу років, то при розрахунку пенсії за віком врахована заробітна плата за 2014-2016 роки 7994,47 грн, проіндексована відповідно до частини 2 статті 42 Закону. Отже, для застосування показника середньої заробітної плати (доходу) за 2022-2024 роки підстави відсутні.

Не погоджуючись із діями відповідача, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 9 Закону №1058-ІV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно із статтею 10 Закону №1058-ІV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Відповідно до ч.2 ст.40 Закону №1058-ІV, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Отже, вказана норма передбачає врахування середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до ст.45 Закону №1058-ІV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Отже, вказана норма стосується переведення з одного виду пенсії на інший та визначає застосування показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Відповідно до ч.1 ст.78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

У заявах по суті сторонами не заперечується, що позивачу з 29.09.20217 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», а за призначенням пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач звернувся в лютому 2025 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по справі №876/5312/17 зазначено, що згідно зі ст.9 Закону №1058-ІV не передбачено такого виду пенсії як пенсія за вислугу років. Разом з тим, ч.3 ст.45 зазначеного Закону регламентує порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший.

Велика Палата Верховного Суду підтвердила висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 29 листопада 2016 року у справі № 133/476/15-а, відповідно до якої, у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а надалі при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення з одного виду пенсії на інший згідно з частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, при зверненні особи, якій було призначено пенсію за вислугу років у порядку Закону України «Про пенсійне забезпечення», із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону №1058-IV, має місце саме призначення такого виду пенсії, а не переведення згідно з ч.3 ст.45 Закону №1058-IV.

Отримуючи пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення», позивач не користувався жодним із видів пенсій, встановлених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому призначення позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у 2025 році відбулось вперше. За таких підстав, відповідно до Закону №1058, слід застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.05.2025 у справі №420/14466/24, від 11.03.2025 у справі №560/15252/23, від 27.02.2025 у справі №380/21644/23 від 15.03.2018 по справі №521/4655/17, 19.06.2018 по справі №381/1405/17 та 04.04.2019 по справі №359/7624/16-а.

Враховуючи наведене, суд робить висновок, що відповідач необґрунтовано використав механізм переведення з одного виду пенсії на інший, а саме: з пенсії за вислугу років на пенсію за віком.

Отже, при призначенні позивачу в 2025 році пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідно застосовувати середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, згідно з частиною 2 статті 40 цього закону, тобто за 2022-2024 роки.

Суд зауважує, що дії це форма активної поведінки суб`єкта владних повноважень, що виражається у прийнятті рішень, вчиненні активних дій, що призводить до порушення прав позивача за захистом яких він звернувся до суду.

Відмовляючи позивачу у застосуванні показника середньої заробітної плати позивача за три календарні роки, які передують року призначення позивачу пенсії за віком, а саме: за 2022-2024 роки, відповідач фактично вчинив протиправні дії, а не бездіяльність.

Враховуючи, що позивачу відмовлено у застосуванні показника середньої заробітної плати позивача за три календарні роки, які передують року призначення позивачу пенсії за віком, а саме: за 2022-2024 роки, позовні вимоги є обґрунтованими та належать до задоволення шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у застосуванні показника заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2022-2024 роки, при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З метою відновлення порушеного права позивача, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 14 лютого 2025 року відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком за 2022, 2023 та 2024 роки, з урахуванням вже отриманих сум пенсії.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч.1. ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1211,20 грн згідно з квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №0.0..1 від 25.03.2025 (т.1 а.с.36).

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, наявні підстави для стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Інші доводи відповідача по суті спірних правовідносин суд вважає спростованими вищенаведеними висновками.

Щодо вимог позивача допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати пенсії у межах суми перерахунку та виплати пенсії за один місяць, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) включення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції, виключення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій з такого переліку та надання доступу до активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням.

Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1 - 4 частини першої статті 283 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.371 КАС України, суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення: 1) у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті; 2) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання; про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання; 4) про встановлення обмеження щодо реалізації права на свободу мирних зібрань.

З аналізу наведених норм вбачається, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його проголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Разом з тим, КАС України не передбачено негайне виконання всіх судових рішень. Більш того, ст.371 КАС України передбачає вичерпний перелік судових рішень, які виконуються негайно.

Приймаючи рішення у цій справі, суд зобов`язав відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 14 лютого 2025 року відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком за 2022, 2023 та 2024 роки, з урахуванням вже отриманих сум пенсії. Тобто, суд не присудив до стягнення на користь позивача будь-яких грошових сум.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для звернення рішення до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись ст.2, 5, 6, 72, 77, 90, 120, 139, 241-246, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у застосуванні показника заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2022-2024 роки, при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 14 лютого 2025 року відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком за 2022, 2023 та 2024 роки, з урахуванням вже отриманих сум пенсії.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, код ЄДРПОУ 20987385, місцезнаходження: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012.

Суддя Дмитро БАБЕНКО