Справа № 990/186/24
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

19 травня 2025 року

м. Київ

справа №990/186/24

адміністративне провадження № П/990/186/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого-судді: Мацедонської В. Е.,

суддів: Желєзного І. В., Білак М. В., Загороднюка А. Г., Соколова В. М.,

при секретарі судового засідання Рейтаровської О. С.,

за участю

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Цвікілевича М. С.,

представника відповідача - Леошка Д. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції як суд першої інстанції справу № 990/186/24 за позовом адвоката Цвікілевича Мирослава Степановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

22 травня 2024 року адвокат Цвікілевич Мирослав Степанович, який діє в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - відповідач, ВККС, Комісія), у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ВККС від 23 квітня 2024 року № 452/дс-24 «Про відмову у внесенні рекомендації Вищій раді правосуддя про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Печерського районного суду міста Києва»;

- зобов`язати ВККС провести повторну співбесіду з ОСОБА_1, як переможцем конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23.

На обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що станом на день оголошення добору кандидатів на посаду суддів місцевого суду, оголошеним рішенням ВККС України від 03 квітня 2017 року № 28/зп-17 «Про розгляд питання щодо оголошення добору кандидатів на посаду судді», порядок добору та призначення на посаду судді врегульовано нормами частини першої статті 70 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на момент оголошення вказаного добору, далі - Закон № 1402-VIII), який складався з послідовних етапів та завершувався проведенням ВККС України конкурсу на заміщення вакантної посади судді на основі рейтингу кандидатів, які взяли участь у такому конкурсі, та внесенням рекомендації Вищій раді правосуддя (далі - ВРП) щодо призначення кандидата на посаду судді, яка мала розглянути ці рекомендації та ухвалити рішення щодо кандидата на посаду судді, та виданням указу Президента України про призначення на посаду судді - у разі внесення ВРП подання про призначення судді на посаду.

Позивач наголосив, що він пройшов у ВККС всі етапи добору на посаду судді, відповідно до чинної редакції частини першої статті 70 Закону № 1402-VIII, на день оголошення вказаного добору, включаючи визначення його переможцем конкурсу з першим місцем у рейтингу на посаду судді Печерського районного суду міста Києва, у зв`язку з чим після формування рейтингу конкурс (конкурсний добір) було проведено та завершено. Уважає неправомірним застосування до позивача процедури, передбаченої нормами Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри» від 09 грудня 2023 року № 3511-IX, який набрав чинності з 30 грудня 2023 року, та додатково передбачив на етапі конкурсу проведення співбесіди з переможцем конкурсу та ухвалення відповідачем рішення про рекомендацію або про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді, хоча стадія конкурсу (конкурсного добору) на зайняття вакантної посади судді для позивача вже була проведена та закінчилася ще до набрання чинності цим Законом (19 грудня 2023 року).

На думку представника позивача, указане свідчить про порушення Комісією процедури проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді за раніше оголошеними правилами, а також порушення принципу правової визначеності, принципу рівності умов для всіх учасників конкурсу та легітимних очікувань.

Також, враховуючи, що оцінка відповідності позивачки критерію доброчесності на етапі співбесіди проведена за відсутності розроблених та затверджених Єдиних показників оцінки доброчесності та професійної етики кандидата на посаду судді, як це передбачено частиною шостою статті 83 Закону № 1402-VIII, якою цю статтю доповнено Законом № 3511-IX, то, на переконання ОСОБА_1 , такі дії Комісії прямо суперечать положенням статей 69, 79-5, 86 Закону № 1402-VIII.

Крім того, адвокат Цвікілевич М. С. уважає, що рішення ВККС від 23 квітня 2024 року № 452/дс-24 не відповідає вимогам щодо обґрунтованості акта індивідуальної дії, оскільки у цьому рішенні зазначено про невідповідність позивача критеріям професійної етики та доброчесності, однак оскаржуване рішення не містить жодних відомостей про те, в чому саме полягає невідповідність ОСОБА_1 критеріям професійної етики, внаслідок чого воно не містить мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків. При цьому, під час співбесіди у ВККС позивач надав достатні та переконливі пояснення щодо обставин, які б могли вплинути на результат цієї співбесіди, проте відповідач взагалі не взяв їх до уваги.

ІІ. Позиція інших учасників справи щодо позовної заяви

У відзиві на позовну заяву ВККС просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів позивача. На переконання Комісії, проведення співбесіди з ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону та визначених відповідно до нього регламентних процедур дає підстави для висновку про відсутність з боку відповідача порушення прав та інтересів позивача.

ВККС наполягала на тому, що під час проведення співбесіди Комісією був додержаний принцип рівності умов щодо надання позивачу розумної можливості доповнювати, спростовувати чи уточнювати дані, що містяться у досьє кандидата на посаду судді, надавати усні та письмові пояснення. Установлені під час проведення співбесіди обставини вказували на відсутність у ОСОБА_1 морально-етичних складових, які визначають межі та спосіб поведінки майбутнього судді, що мають ґрунтуватися на принципах добрих відносин з особами, суспільством і державою, а також на чесності способу життя, і можуть поставити під сумнів його доброчесність та професійну етику.

Комісія наголосила на тому, що основною метою її діяльності є формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів і за своєю природою ця діяльність полягає в обов`язку держави перед суспільством сформувати такий суддівський корпус, представники якого за їхніми індивідуальними якостями не викликали б недовіри у громадян України. ВККС України зауважила, що кандидат на посаду судді відповідає критеріям доброчесності та професійної етики, дотримання яких є обов`язковою умовою для зайняття посади судді, якщо відсутні обґрунтовані сумніви у його незалежності, чесності, неупередженості, непідкупності, сумлінності у дотриманні ним етичних норм, у його бездоганній поведінці у професійній діяльності та особистому житті, а також щодо законності джерел походження його майна, відповідність рівня життя кандидата на посаду судді або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидата на посаду судді його попередньому статусу. Таким чином, у разі наявності у Комісії обґрунтованого сумніву у відповідності кандидата на посаду судді критеріям доброчесності чи професійної етики, спростування такого сумніву відбувається шляхом реалізації Комісією наданих їй законом повноважень, а також надання кандидатом Комісії чітких та переконливих доказів під час проведення співбесіди, щоб спростувати такий сумнів.

Ураховуючи наведені вимоги, що ставляться до судді, та, відповідно, кандидата на посаду судді, ВККС зазначила, що за результатами співбесіди, проведеної з позивачем на виконання норм Закону № 3511-IX, у членів Комісії виник обґрунтований сумнів у відповідності ОСОБА_1 високим стандартам доброчесності та професійної етики. Також, відповідач зазначив, що за результатами вивчення досьє кандидата на посаду судді ОСОБА_1 отримано інформацію про кандидата, яка породжує обґрунтовані сумніви в його чесності, сумлінності та бездоганній поведінці в особистому житті.

IІІ. Рух справи у суді першої інстанції

Згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 травня 2024 року для розгляду справи №990/186/24 (провадження №П/990/186/24) визначено колегію суддів: Мацедонська В. Е. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Соколов В. М., Загороднюк А. Г., Губська О. А., Білак М. В.

Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом адвоката Цвікілевича М. С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ВККС про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. Вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження колегією суддів у складі п`яти суддів. Призначено справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 27 червня 2024 року о 16:30 год в приміщенні суду за адресою: м. Київ, вул. Князів Острозьких, 8, корпус 5. Задоволено клопотання представника позивача про витребування від ВККС копії усіх документів, наявних у матеріалах особової справи (досьє кандидата на посаду судді) ОСОБА_1 Зобов`язано ВККС надати належним чином засвідчені копії усіх документів, наявних у матеріалах особової справи (досьє кандидата на посаду судді) ОСОБА_1

20 червня 2024 року від відповідача на адресу Верховного Суду надійшов відзив на позовну заяву, матеріали досьє кандидата на посаду судді ОСОБА_1

21 червня 2024 року від адвоката Цвікілевича М. С. через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у якій останній, не погоджуючись з аргументами Комісії, наполягає на протиправність рішення ВККС від 23 квітня 2024 року № 452/дс-24.

У судовому засіданні, призначеному на 27 червня 2024 року, надано вступне слово учасникам цієї справи та оголошено перерву до 12 серпня 2024 року до 14:30 год.

12 серпня 2024 року судове засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді, який входить до складу колегії суддів, Загороднюка А. Г. у відпустці. Дата наступного судового засідання визначена - 03 жовтня 2024 року о 16:30 год.

З підстав перебування судді, який входить до складу колегії суддів, Соколова В. М., у відрядженні, судове засідання, призначене на 03 жовтня 2024 року, не відбулося. Розгляд справи призначено на 21 жовтня 2024 року о 14:30 год.

У судовому засіданні, 21 жовтня 2024 року, суд досліджував письмові докази, які містяться у матеріалах справи, та оголосив перерву до 07 листопада 2024 року до 16:30 год.

07 листопада 2024 року у судовому засіданні суд продовжив дослідження досьє кандидата на посаду судді ОСОБА_1 Крім того, протокольною ухвалою суд витребував у відповідача диск з записом співбесіди з позивачем. Наступна дата судового засідання - 28 листопада 2024 року о 16:30 год.

На виконання вимог суду, 15 листопада 2024 року від Комісії на адресу Верховного Суду надійшов відповідний диск.

28 листопада 2024 року судове засідання не відбулося, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді, який входить до складу колегії, Загороднюка А. Г. Наступне судове засідання призначено на 23 січня 2025 року о 16:30 год.

На підставі розпорядження заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 22 січня 2025 року № 75, у зв`язку з обранням судді Губської О. А. до складу Великої Палати Верховного Суду, 22 січня 2025 року здійснено повторний автоматизований розподіл цієї справи, за результатом якого визначено склад колегії: Мацедонська В. Е. (головуючий суддя), Соколов В. М., Білак М. В., Загороднюк А. Г., Желєзний І. В.

Розгляд справи № 990/186/24 розпочато спочатку відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України. У судовому засіданні, 23 січня 2025 року судом оголошено перерву до 03 лютого 2025 року до 14:00 год.

03 лютого 2025 року у судовому засіданні продовжено дослідження письмових доказів та матеріалів цієї справи. Наступне судове засідання визначено - 13 лютого 2025 року о 16:30 год.

06 лютого 2025 року на адресу Суду надійшло клопотання представника позивача про долучення доказів, а саме: аудіозапис подій 26 грудня 2022 року (додаток № 1 до пояснень ОСОБА_1 від 11 березня 2024 року щодо заяви колишньої дружини ОСОБА_2 ).

07 лютого 2025 року від Комісії до Верховного Суду подано заяву, що якої долучено копію аудіозапису, надано позивачем до Комісії, та відповідь Департаменту інформаційно-аналітичної політики Національної поліції України та Національного агентства з питань запобігання корупції щодо інформації про кандидата на посаду судді ОСОБА_1

У судовому засіданні, 13 лютого 2025 року суд оголосив перерву у розгляді цієї справи до 10 березня 2025 року до 14:30 год.

10 березня 2025 року судом продовжено дослідження матеріалів справи та сторонами надано усні пояснення щодо обставин цієї справи. Наступне судове засідання призначене на 07 квітня 2025 року о 14:00 год.

03 квітня 2025 року від Комісії надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції, яке задоволено Верховним Судом ухвалою від 04 квітня 2025 року.

У судовому засіданні, призначеному на 07 квітня 2025 року, Суд продовжив досліджувати матеріали досьє кандидата на посаду судді ОСОБА_1 Крім того, сторонами надано усні пояснення щодо досліджуваних документів. Наступне судове засідання призначено на 08 травня 2025 року о 16:30 год.

08 травня 2025 року у судовому засіданні Суд продовжив дослідження матеріалів справи і сторонами надавалися усні пояснення. У справі оголошено перерву до 19 травня 2025 року до 15:00 год.

У судовому засіданні 19 травня 2025 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.

ІV. Фактичні обставини справи, установлені судом, та зміст спірних правовідносин

Рішенням ВККС від 03 квітня 2017 року № 28/зп-17 «Про розгляд питання щодо оголошення добору кандидатів на посаду судді» оголошено добір кандидатів на посаду судді місцевого суду, а рішенням Комісії від 27 вересня 2017 року № 261/дс-17 ОСОБА_1 було допущено до участі у доборі кандидатів на посаду судді місцевого суду та складення відбіркового іспиту серед інших осіб, які не мають трирічного стажу роботи на посаді помічника судді.

24 червня 2019 року Комісія прийняла рішення № 107/зп-19, яким допустила позивача до складання кваліфікаційного іспиту в межах процедури добору кандидатів на посаду суддів місцевого суду, оголошеного рішенням ВККС від 03 квітня 2017 року № 28/зп-17, а 26 липня 2023 року - затверджено декодовані результати анонімних письмових практичних завдань та загальних результатів кваліфікаційного іспиту ОСОБА_1 (рішення № 39/зп-23).

Рішенням ВККС від 01 серпня 2023 року № 45/зп-23 продовжено термін дії результатів кваліфікаційного іспиту кандидатів на посаду судді місцевого загального, адміністративного, господарського судів, визначено рейтинг кандидатів на посаду судді місцевого загального суду та затверджено резерв кандидатів на заміщення вакантних посад суддів.

Рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23 оголошено конкурс на зайняття 560 вакантних посад суддів у місцевих судах згідно з додатком 1 для кандидатів на посаду судді, зарахованих до резервів на заміщення вакантних посад суддів місцевих судів, та затверджено Умови проведення конкурсу на зайняття 560 вакантних посад суддів у місцевих судах згідно з додатком.

18 жовтня 2023 року ОСОБА_1 подав до відповідача заяву про допуск його до участі у конкурсі як особи, яка відповідає вимогам статті 69 Закону № 1402-VIII, перебуває в резерві на заміщення вакантних посад суддів та не займає суддівської посади.

01 грудня 2023 року Комісія рішенням № 10/дс-23 допустила позивача до участі у цьому конкурсі.

Рішенням ВККС від 19 грудня 2023 року № 177/зп-23 затверджено та оприлюднено на її офіційному вебсайті рейтинг учасників конкурсу на посади суддів місцевих загальних судів у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23. Зокрема, визначено рейтинг кандидатів на посаду судді Печерського районного суду міста Києва, у якому ОСОБА_1 зайняв переможну позицію.

30 грудня 2023 року набрав чинності Закон № 3511-IX, яким розділ XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII доповнено, серед іншого, пунктом 58, який установлює, що ВККС завершує конкурс на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, оголошений її рішенням від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23, за правилами, які діють після набрання чинності Законом № 3511-IX.

Листом від 29 лютого 2024 року № 36-1263/24 позивача повідомлено про проведення з ним, як переможцем конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, співбесіди о 10:00 год. 12 березня 2024 року.

12 березня 2024 року Комісія вирішила відкласти розгляд співбесіди та запропонувала позивачу надати додаткові документи.

Наступну співбесіду призначено на 28 березня 2024 року о 10:00 год., проте вона не відбулася у зв`язку з службовими обставинами відповідача.

Листом Комісії від 28 березня 2024 року № 36-1915/24 позивача повідомлено про проведення співбесіди, як з переможцем конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевого суду о 10:00 год. 23 квітня 2024 року.

За результатами проведеної, 12 березня 2024 року та 23 квітня 2024 року співбесіди Комісія у складі колегії № 3 ухвалила рішення № 452/дс-24 про відмову у внесенні рекомендації до Вищої ради правосуддя про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Печерського районного суду міста Києва у зв`язку з наявністю обґрунтованого сумніву щодо його відповідності критеріям професійної етики та доброчесності. Приймаючи таке рішення, ВККС виходила з того, що у матеріалах досьє кандидата ОСОБА_1 міститься інформація, яка вказує на невідповідність його поведінки критеріям, що висуваються до особи, яка претендує на посаду судді.

Спірне рішення ВККС вмотивоване тим, що під час співбесіди з позивачем Комісією було досліджено такі обставини:

1. Кандидат ОСОБА_1 та дві інші фізичні особи звернулися із заявами до міського голови міста Новояворівськ за отриманням дозволу на розробку проєкту реконструкції з надбудовою над нежитловим приміщенням в місті Новояворівськ (над приміщенням МКП «Новояворівськтеплокомуненерго») з метою облаштування житла. Вказані заяви були розглянуті і рішенням Новояворівської міської ради від 05 вересня 2012 року № 312, яке викладено у новій редакції згідно з рішенням Новояворівської міської ради від 29 січня 2014 року № 16, надано дозвіл кандидату та двом фізичним особам на розроблення проектної документації щодо реконструкції з надбудовою двох житлових поверхів над нежитловими приміщеннями адміністративної двоповерхової будівлі МКП «Новояворівськтеплокомуненерго» з метою облаштування жилих квартир. У результаті реконструкції згідно з договором про поділ майнових прав на нерухоме майно, що є спільною власністю, від 22 липня 2014 року, ОСОБА_1 у власність перейшли майнові права на квартири площею 101,4 кв. м та 99,8 кв. м. У зв`язку з цим, кандидатом отримано свідоцтво про право власності від 11 листопада 2015 року на квартиру площею 101,4 кв. м та свідоцтво про право власності від 17 листопада 2015 року на квартиру площею 99,8 кв. м. Надалі за договором купівлі-продажу квартири від 13 листопада 2015 року кандидат відчужив квартиру площею 101,4 кв. м за ціною 1 375 200,00 грн. Поряд з цим, ОСОБА_1 згідно з поданими ним документами у 2011-2013 роках обіймав посаду прокурора району у прокуратурі Яворівського району Львівської області.

Так, Комісія критично оцінила позицію кандидата ОСОБА_1 стосовно відсутності конфлікту інтересів і неможливості впливу його, як прокурора району на ухвалення рішень Новояворівською міською радою щодо надання йому дозволу на реконструкцію будівлі без жодних зобов`язань майнового характеру з боку кандидата та інших осіб, які брали участь у вказаній реконструкції, на користь територіальної громади.

2. Відповідно до ордера від 03 квітня 2017 року № 11 серії МВК, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 28 березня 2017 року № 142/7, ОСОБА_1 , заступнику прокурора Чернівецької області, надано 2-кімнатну службову квартиру АДРЕСА_1 . В ордері визначено склад сім`ї ОСОБА_1 , а саме: дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 . У заяві від 11 червня 2018 року, адресованій виконувачу обов`язків прокурора Чернівецької області, ОСОБА_1 , посилаючись на свій стаж роботи в органах прокуратури, реєстрацію та проживання спільно із сім`єю у складі трьох осіб у службовій квартирі, просив згоди на вирішення питання про виключення службової квартири з числа службових квартир прокуратури Чернівецької області.

21 квітня 2020 року в засіданні житлово-побутової комісії прокуратури Чернівецької області розглянуто заяву ОСОБА_1 про виключення з числа службових наданої службової квартири, що підтверджується протоколом засідання житлово-побутової комісії прокуратури Чернівецької області. В зазначеному протоколі вказано, що в процесі розгляду звернення встановлено, що у службовій квартирі ОСОБА_1 з квітня 2017 року постійно зареєстрований спільно із сім`єю у складі трьох осіб разом з дружиною та сином. ОСОБА_1 належить до категорії осіб, які мають право звернутися із заявою про виключення службового житлового приміщення, в якому він проживає спільно зі своєю сім`єю, з числа службових. Кандидат звернувся до Чернівецького міського голови із заявою від 01 червня 2020 року, у якій просив розглянути в засіданні виконавчого комітету Чернівецької міської ради питання про виключення з числа службових квартири АДРЕСА_1 , в якому зареєстровані та проживають кандидат з дружиною та сином. У деклараціях за 2017-2020 роки ОСОБА_1 зазначав право дружини на проживання в службовій квартирі у зв`язку із реєстрацією.

Проте, ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Чернівці із позовною заявою від 02 листопада 2023 року, у якій просив визнати ОСОБА_2 (колишню дружину) такою, що втратила право на користування службовою квартирою. Позовна заява мотивована тим, що колишня дружина з сином ніколи не вселялись та жодного дня в службовій квартирі не проживали, що підтверджується актом ОСББ «АДРЕСА_1» від 20 жовтня 2023 року. Таким чином, ОСОБА_1 отримав службову квартиру для проживання своєї сім`ї, всі члени сім`ї були в ній зареєстровані. Кандидат звертався із заявами про виключення квартири з числа службових, в яких посилався саме на проживання в службовій квартири його сім`ї. Кандидат, звернувшись до суду із позовною заявою про визнання ОСОБА_2 (колишньої дружини) такою, що втратила право на користування службовою квартирою, в позовній заяві вказав, що «відповідач з нашим сином ніколи не вселялись та жодного дня в ній не проживали» та надав відповідні докази.

Комісія, не надаючи оцінку обставинам та не встановлюючи факт проживання чи непроживання колишньої дружини кандидата в службовій квартирі, зазначила про те, що кандидат залежно від свого майнового або іншого інтересу вважає за допустиме вводити суд в оману і заперечувати факти, які ним раніше визнавалися в інших офіційних документах.

На переконання Комісії, зазначені дії ОСОБА_1 вказують на те, що його поведінка не відповідає критеріям, що висуваються до особи, яка претендує на посаду судді.

Оцінивши пояснення ОСОБА_1 , надані під час співбесіди, Комісія дійшла висновку про те, що вказані вище обставини у своїй сукупності викликають обґрунтований сумнів у відповідності ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, що, відповідно до положень статті 79-5 Закону, є підставою для відмови в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді. Під час проведення співбесіди позивачем вказаний сумнів не було спростовано.

Рішення ВККС від 23 квітня 2024 року № 452/дс-24 опубліковано на офіційному вебсайті відповідача - 08 травня 2024 року.

Уважаючи таке рішення відповідача протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Частинами першою та другою статті 55 Основного Закону України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Поряд з цим, частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Правосуддя здійснюють судді. На посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою. Законом можуть бути передбачені додаткові вимоги для призначення на посаду судді (частини перша, третя статті 127 Основного Закону України).

Частина друга статті 128 Конституції України передбачає, що призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом.

За нормами частини першої статті 125 Конституції України судоустрій в Україні визначається законом.

Організація судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначається Законом № 1402-VIII.

Водночас, на момент оголошення про проведення конкурсу, затвердженого рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23, Закон № 1402-VIII діяв у редакції із змінами, внесеними Законом України від 13 грудня 2022 року № 2847-IX.

Статтею 69 цього Закону (у вказаній редакції) встановлені вимоги до кандидатів на посаду судді, зокрема у частині першій цієї статті визначено, що на посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою відповідно до рівня, визначеного Національною комісією зі стандартів державної мови.

Порядок добору та призначення на посаду судді на момент оголошення конкурсу визначався статтею 70 Закону № 1402-VIII у цій же редакції, який включав такі стадії:

1) рішення ВККС про оголошення добору кандидатів на посаду судді з урахуванням прогнозованої кількості вакантних посад суддів;

2) розміщення ВККС на своєму офіційному веб-сайті оголошення про проведення добору кандидатів на посаду судді;

3) подання особами, які виявили намір стати суддею, до ВККС відповідної заяви та документів, визначених статтею 71 цього Закону;

4) здійснення ВККС перевірки відповідності осіб, які звернулися із заявою для участі в доборі, установленим цим Законом вимогам до кандидата на посаду судді на основі поданих документів;

5) допуск ВККС осіб, які за результатами перевірки на час звернення відповідають установленим цим Законом вимогам до кандидата на посаду судді, до участі у доборі та складенні відбіркового іспиту;

6) складення особою, допущеною до участі у доборі, відбіркового іспиту;

7) встановлення ВККС результатів відбіркового іспиту та їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

8) проведення стосовно осіб, які успішно склали відбірковий іспит, спеціальної перевірки в порядку, визначеному законодавством про запобігання корупції, з урахуванням особливостей, визначених статтею 74 цього Закону;

9) проходження кандидатами, які успішно склали відбірковий іспит та пройшли спеціальну перевірку, спеціальної підготовки; отримання свідоцтва про проходження спеціальної підготовки;

10) складення кандидатами, які пройшли спеціальну підготовку, кваліфікаційного іспиту та встановлення його результатів;

11) зарахування ВККС кандидатів на посаду судді за результатами кваліфікаційного іспиту до резерву на заміщення вакантних посад судді, визначення їх рейтингу, оприлюднення списку кандидатів на посаду судді, включених до резерву та рейтингового списку, на офіційному веб-сайті Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

12) оголошення ВККС України відповідно до кількості вакантних посад судді у місцевих судах конкурсу на заміщення таких посад;

13) проведення ВККС конкурсу на заміщення вакантної посади судді на основі рейтингу кандидатів, які взяли участь у такому конкурсі, та внесення рекомендації ВРП щодо призначення кандидата на посаду судді;

14) розгляд ВРП рекомендації ВККС та ухвалення рішення щодо кандидата на посаду судді;

15) видання указу Президента України про призначення на посаду судді - у разі внесення ВРП подання про призначення судді на посаду.

Частиною першою статті 72 Закону № 1402-VIII (у цій же редакції) передбачалося, що добір кандидатів на посаду судді полягає у проходженні особами, допущеними до добору, відбіркового іспиту, організації проведення ВККС України щодо осіб спеціальної перевірки в порядку, встановленому законодавством у сфері запобігання корупції, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, а також у проходженні спеціальної підготовки та складенні кваліфікаційного іспиту.

Частинами восьмою, дванадцятою та сімнадцятою статті 79 Закону № 1402-VIII (у цій же редакції) передбачалося, що ВККС проводить конкурс на зайняття вакантних посад суддів місцевого суду на основі рейтингу кандидатів на посаду судді та суддів, які виявили намір бути переведеними до іншого місцевого суду, за результатами кваліфікаційних іспитів, складених у межах процедури добору суддів чи в межах процедури кваліфікаційного оцінювання відповідно. Конкурс на зайняття вакантної посади судді полягає у визначенні учасника конкурсу, який має вищу позицію за рейтингом. За результатами конкурсного добору ВККС надсилає до ВРП відповідно до кількості вакантних посад суддів рекомендації про призначення кандидатів суддями.

Частинами першою та другою статті 79 Закону № 1402-VIII (у цій же редакції) визначалося, що конкурс на зайняття вакантної посади судді проводиться відповідно до цього Закону та положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, яке затверджується ВККС.

У подальшому, 09 грудня 2023 року Верховною Радою України був прийнятий Закон № 3511-IX, який набрав чинності 30 грудня 2023 року, яким розділ XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII доповнено, серед іншого, пунктом 58, яким установлено, що ВККС завершує конкурс на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, оголошений рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23, за правилами, які діють після набрання чинності Законом № 3511-IX.

Також, Законом № 3511-IX розділ IV «Порядок зайняття посади судді» Закону № 1402-VIII викладений у новій редакції, за якою істотно переглянуто структуру цього розділу та розділено на самостійні глави: глава 1 «Кандидат на посаду судді», глава 2 «Добір на посаду судді місцевого суду», глава 3 «Конкурс та призначення на посаду судді», глава 4 «Переведення судді до іншого суду».

Частиною першою статті 79-4 глави 3 «Конкурс та призначення на посаду судді» Закону № 1402-VIII (у редакції Закону № 3511-IX) визначено, що конкурс на зайняття вакантної посади судді полягає у визначенні переможця - учасника конкурсу, який має найвищу позицію за рейтингом, а завершується такий конкурс за правилами частин першої та другої статті 79-5, відповідно до яких після визначення переможця конкурсу ВККС на своєму засіданні проводить з ним співбесіду, за результатами якої ВККС ухвалює рішення про рекомендацію або про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді.

Законом № 3511-IX, серед іншого, визначено основні критерії доброчесності та компетентності суддів, у зв`язку з чим стаття 69 Закону № 1402-VIII викладена в новій редакції та доповнена частинами восьмою та дев`ятою такого змісту: « 8. Кандидат на посаду судді відповідає критерію компетентності, якщо він володіє знаннями у сфері права та вміє їх застосовувати, має навички юридичного письма та правничої аргументації, когнітивні здібності. 9. Кандидат на посаду судді відповідає критерію доброчесності, якщо відсутні обґрунтовані сумніви у його незалежності, чесності, неупередженості, непідкупності, сумлінності, у дотриманні ним етичних норм, у його бездоганній поведінці у професійній діяльності та особистому житті, а також щодо законності джерел походження його майна, відповідності рівня життя кандидата на посаду судді або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидата на посаду судді його попередньому статусу».

З метою реалізації положень Закону № 3511-IX рішенням ВККС від 29 лютого 2024 року № 72/зп-24 внесені зміни до Положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, затвердженого рішенням ВККС від 02 листопада 2016 року № 141/зп-16 (далі - Положення).

Так, пунктом 8.1 розділу 8 цього Положення передбачено, що після визначення переможця конкурсу Комісія на своєму засіданні проводить з ним співбесіду. Відповідно до пунктів 8.4, 8.5 та 8.6 розділу 8 Положення під час співбесіди обговорюються дані щодо відповідності кандидата критеріям доброчесності та професійної етики та пов`язана з цим інформація. Співбесіда складається з таких етапів: оголошення доповіді членом Комісії, надання кандидату можливості доповнити, уточнити чи спростувати оголошену в доповіді інформацію, послідовне обговорення з кандидатом даних щодо його відповідності критеріям доброчесності та професійної етики та пов`язана з цим інформація.

Співбесіди із переможцями конкурсу фіксуються за допомогою технічних засобів та можуть проводитися у режимі прямої відеотрансляції (пункт 8.7 розділу 8 Положення про проведення конкурсу).

Згідно з пунктом 8.8 розділу 8 цього ж Положення кандидат на посаду судді до проведення співбесіди має право: (І) знайомитися з матеріалами досьє; (ІІ) надавати документи (завірені копії документів) чи іншу інформацію, яка доповнює, спростовує чи уточнює дані, що містяться у досьє; (ІІІ) надавати свої пояснення, зокрема у письмовій формі.

Члени Комісії мають право ставити кандидату запитання щодо оголошених під час доповіді відомостей, самостійно знайомитися з досьє, ставити запитання доповідачу, порушувати перед Комісією питання, які виникли під час ознайомлення з досьє. У разі необхідності під час співбесіди може бути оголошено перерву (пункти 8.10, 8.11 розділу 8 Положення).

Відповідно до пункту 8.12 вказаного Положення за результатами співбесіди Комісія ухвалює:

- рішення про рекомендацію або про відмову у рекомендації про призначення на посаду судді;

- рішення про переведення судді (якщо переможцем конкурсу на посаду судді місцевого суду став суддя).

Рішення про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді ухвалюється Комісією за наявності обґрунтованого сумніву щодо його відповідності критеріям доброчесності чи професійної етики (пункт 8.13 розділу 8 Положення).

Поряд з цим, відповідно до частини п`ятої статті 101 Закону № 1402-VIII рішення ВККС, палат та колегій Комісії викладаються у письмовій формі. У рішенні зазначаються дата і місце ухвалення рішення, склад Комісії (палати, колегії), питання, що розглядалося, мотиви ухваленого рішення, результати поіменного голосування членів Комісії. Рішення підписується головуючим і членами Комісії (палати, колегії), які брали участь у його ухваленні.

Рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом (частина сьома статті 101 Закону № 1402-VIII).

VІ. Висновки Верховного Суду

Суд, вивчивши доводи позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх належними та допустимими доказами, дійшов таких висновків.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з незгодою ОСОБА_1 з прийнятим Комісією рішенням, яким відмовлено у внесенні рекомендації ВРП про призначення його на посаду судді Печерського районного суду міста Києва. Таке рішення ВККС ухвалила за наслідками співбесіди з ОСОБА_1 у межах конкурсу, після якої Комісія дійшла висновку про невідповідність кандидатури позивача вимогам до посади судді за критеріями доброчесності та професійної етики.

Основні доводи позовної заяви зводяться до, нібито, необґрунтованості та безпідставності тверджень Комісії (які викладені у спірному рішенні) щодо наявності сумнівів у відповідності позивача критеріям доброчесності та професійної етики, що, відповідно до положень статті 79-5 Закону, є підставою для відмови в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді. Крім того, ОСОБА_1 наполягає, що Комісією було порушено принцип рівності умов для всіх учасників конкурсу та легітимних очікувань, оскільки відповідач не повинен був проводити співбесіду з позивачем.

Що стосується доводів позивача про порушення Комісією процедури проведення конкурсу по відношенню до нього, а також принципу рівності умов для всіх учасників конкурсу, Суд уважає за доцільне зазначити таке.

Предметом позову є рішення ВККС від 23 квітня 2024 року № 452/дс-24 про відмову в наданні рекомендації для призначення його на посаду судді Печерського районного суду міста Києва за критеріями професійної етики та доброчесності. При цьому, таке рішення прийняте у межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23, за правилами, які діють після набрання чинності Законом № 3511-IX.

Так, дійсно з моменту прийняття у 2016 році Закон № 1402-VIII у статті 70 визначав стадії добору і призначення на посаду судді від рішення ВККС про оголошення добору до видання відповідного указу Президента України про призначення, в межах яких не передбачалося проведення Комісією співбесіди з переможцями конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевого суду.

Як вже зазначалося вище, Законом № 3511-IX, який набрав чинності 30 грудня 2023 року, було внесено зміни до Закону № 1402-VIII, зокрема, викладено в новій редакції розділ IV «Порядок зайняття посади судді» та доповнено пунктами 57- 61 розділ XII «Прикінцеві та перехідні положення», пунктом 58 якого чітко визначено, що Комісія завершує конкурс на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, оголошений її рішенням від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23, за правилами, які діють після набрання чинності Законом № 3511-IX.

Тобто, у такий спосіб законодавець запобіг правовій невизначеності щодо регламентації процедури конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, що розпочався за іншими правилами до набрання чинності Законом № 3511-IX, отже нівелював підґрунтя для оспорення результатів конкурсу з таких підстав.

Водночас, на обґрунтування цих змін у пояснювальній записці до законопроєкту законодавцем зазначено, що чинна до цих змін процедура добору охоплювала 15 стадій, включаючи конкурс на посаду судді та процедуру призначення на посаду судді. Такий підхід, на думку авторів законопроєкту, не є виправданим, адже добір та конкурс є різними за своїм змістом процедурами. Метою добору є зарахування кандидатів до резерву, які в подальшому зможуть претендувати на певні вакантні посади, а тому добір проводиться на прогнозовану (абстрактну) кількість посад. Конкурс же проводиться на конкретні посади в судах і кандидати з моменту свого допуску вже конкурують між собою в межах сформованого рейтингу.

Після набрання чинності 30 грудня 2023 року Законом № 3511-IX за змістом частини першої статті 70 Закону № 1402-VIII добір на посаду судді місцевого суду (далі - добір на посаду судді) здійснюється в порядку, визначеному цим Законом поетапно - починається з оголошення добору на посаду судді та завершується зарахуванням кандидатів на посаду судді до резерву на зайняття вакантних посад суддів.

Частиною першою статті 79-4 глави 3 «Конкурс та призначення на посаду судді» Закону № 1402-VIII (у редакції Закону № 3511-IX) визначено, що конкурс на зайняття вакантної посади судді полягає у визначенні переможця - учасника конкурсу, який має найвищу позицію за рейтингом, а завершується такий конкурс за правилами частин першої та другої статті 79-5, відповідно до яких після визначення переможця конкурсу ВККС України на своєму засіданні проводить з ним співбесіду, за результатами якої ВККС України ухвалює рішення про рекомендацію або про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді.

Отже, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність процедурних порушень з боку відповідача під час проведення конкурсу (зокрема стосовно позивача), оскільки законодавством України установлено, що саме на підставі Закону № 3511-IX ВККС України повинна завершити конкурс на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, оголошений рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23, за правилами, які діють після набрання чинності згаданим Законом, на що було прямо вказано пунктом 58 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII у редакції Закону № 3511-IX.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у рішенні від 30 жовтня 2024 року у справі № 990/225/24, та Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 01 травня 2025 року у справі № 990/199/24, і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від неї.

Як наслідок, Суд уважає й безпідставними посилання ОСОБА_1 на недотримання відповідачем принципу рівності умов для всіх учасників конкурсу, оскільки у Комісії не було законних підстав не проводити з позивачем співбесіди.

Що стосується аргументів позовної заяви щодо суті та мотивів оскаржуваного рішення ВККС від 23 квітня 2024 року № 452/дс-24 та наявності (відсутності) підстав для відмови позивачу у наданні рекомендації до ВРП про призначення останнього на посаду судді Печерського районного суду міста Києва, колегія суддів зазначає слідуюче.

Як убачається зі змісту спірного рішення Комісії, основними причинами, які стали підставою для відмови у рекомендації до ВРП про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Печерського районного суду міста Києва є наявність у відповідача сумнівів:

- стосовно відсутності конфлікту інтересів і неможливості впливу кандидата, як прокурора району, на ухвалення рішень Новояворівською міською радою щодо надання ОСОБА_1 дозволу на реконструкцію будівлі без жодних зобов`язань майнового характеру на користь територіальної громади (рішення Новояворівської міської ради від 05 вересня 2012 року № 312, яке викладено у новій редакції згідно з рішенням Новояворівської міської ради від 29 січня 2014 року № 16);

- відповідності ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, що висуваються до особи, яка претендує на посаду судді, оскільки останній після отримання службової квартири для проживання, а в подальшому - подаючи відповідні заяви про виключення цієї квартири з числа службових стверджував, що постійно проживає у ній з всіма членами сім`ї - дружиною та сином, які й були в ній зареєстровані. Однак, під час звернення до суду з заявою про визнання ОСОБА_2 (колишньої дружини) такою, що втратила право на користування службовою квартирою, ОСОБА_1 в позовній заяві вказав, що «відповідач з нашим сином ніколи не вселялись та жодного дня в ній не проживали» та надав відповідні докази.

При цьому, ВККС зауважила про дискреційні повноваження щодо оцінювання кандидата на посаду судді та визначення його відповідності критеріям доброчесності чи професійної етики.

Стосовно дискреційних повноважень Комісії під час прийняття рішення, колегія суддів уважає за необхідне зазначити таке.

Так, Законом № 3511-IX, серед іншого, визначено основні критерії доброчесності та компетентності суддів, у зв`язку з чим стаття 69 Закону № 1402-VIII викладена в новій редакції та доповнена частинами восьмою та дев`ятою такого змісту:

« 8. Кандидат на посаду судді відповідає критерію компетентності, якщо він володіє знаннями у сфері права та вміє їх застосовувати, має навички юридичного письма та правничої аргументації, когнітивні здібності.

9. Кандидат на посаду судді відповідає критерію доброчесності, якщо відсутні обґрунтовані сумніви у його незалежності, чесності, неупередженості, непідкупності, сумлінності, у дотриманні ним етичних норм, у його бездоганній поведінці у професійній діяльності та особистому житті, а також щодо законності джерел походження його майна, відповідності рівня життя кандидата на посаду судді або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидата на посаду судді його попередньому статусу».

ВККС ухвалює вмотивоване рішення про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді в разі наявності обґрунтованого сумніву щодо його відповідності критеріям доброчесності чи професійної етики. У такому разі переможцем конкурсу визначається наступний у рейтингу кандидат (частина третя статті 795 Закону № 1402-VIII).

Поряд з цим, відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх дискреційних повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями, зокрема чи діяли вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, а саме з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Якщо суд установить, що діяльність органу державної влади не відповідає хоча б одному з визначених у частині другій статті 2 КАС України критеріїв, це може бути підставою для задоволення позову щодо оскарження відповідних дій (бездіяльності) чи рішення, якщо така діяльність порушує права, свободи та інтереси позивача.

Подібний підхід щодо критеріїв оцінки судом рішення ВККС, застосований у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2024 року у справі № 990/124/24, від 14 листопада 2024 року у справах № 990/71/24 та № 990/139/24, від 28 листопада 2024 року у справі № 990/92/24, від 13 лютого 2025 року у справі № 990/74/24.

Водночас, Верховний Суд наголошує, що хоча у процедурах добору на посаду судді та конкурсу на зайняття вакантної посади судді ВККС як уповноважений суб`єкт владних повноважень діє та ухвалює рішення відповідно до визначених Законом № 1402-VIII дискреційних повноважень, межі цієї дискреції не можуть бути неосяжними та повинні підлягати зовнішньому публічному нагляду, зокрема судовому контролю.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Мета дискреції (розсуду) адміністративного органу зводиться до того, що:

- завдяки дискреції забезпечується індивідуалізація та справедливість вирішення тих або інших справ, оскільки вони розглядаються в межах конкретних обставин, які можуть бути враховані відповідним суб`єктом;

- такі повноваження сприяють адміністративній гнучкості, дозволяючи адміністративним органам, які приймають рішення, адаптуватися до мінливих обставин та пріоритетів (за умови дотримання обмежень законності та розумності) та сприяють підвищенню ефективності (раціональності) та оперативності управлінської діяльності;

- дискреція дозволяє максимально повно врахувати права, свободи та інтереси приватної особи і, особливо, під час їх зважування з публічним інтересом.

Проте дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З приводу можливості оцінки судами актів та дій органів державної влади під час виконання ними дискреційних повноважень Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях послідовно формулював правові висновки, згідно з якими у таких випадках судовий контроль є обмеженим.

Зокрема, ЄСПЛ указав, що за загальним правилом національні суди повинні утримуватися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus), заяви № 32181/04 та № 35122/05, пункти 156, 157; у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria), заява № 38780/02, пункти 47- 56; у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom), заява № 19178/91, пункт 44).

Також Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася стосовно дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень та визнала необхідним здійснювати судовий контроль за реалізацією дискреційних повноважень, але такий контроль є обмеженим. Узагальнено критерії реалізації адміністративним органом дискреції залежно від обставин справи визначають за допомогою таких питань:

- чи переслідував орган легітимну мету та чи діяв прозоро і в якомога послідовний спосіб (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 9901/378/19);

- чи дотримано процедурних гарантій (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 9901/378/19);

- чи належно вмотивоване рішення (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 9901/243/19, від 08 липня 2020 року у справі № 9901/251/19);

- чи не є рішення (висновки) адміністративного органу свавільними (довільними), нераціональними, не підтвердженими доказами або ж помилковими щодо фактів; необ`єктивними або явно несправедливими (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 9901/383/19).

Більш того, Комітет Міністрів Ради Європи сформулював принципи, які слугують змістовними гарантіями ухвалення справедливого рішення. Здійснюючи дискреційні повноваження адміністративний орган: переслідує лише ту мету, задля якої його наділено такими повноваженнями: дотримується принципу об`єктивності й безсторонності, враховуючи лише ті чинники, які стосуються конкретної справи; дотримується принципу рівності перед законом, не допускаючи несправедливої дискримінації; забезпечує належну рівновагу між несприятливими наслідками, які його рішення може мати для прав, свобод чи інтересів осіб, та переслідуваною при цьому метою: приймає своє рішення в межах строку, прийнятного під кутом зору питання, яке вирішується; забезпечує послідовне застосування загальних адміністративних приписів з одночасним урахуванням конкретних обставин кожної справи.

Подібні за своєю суттю принципи щодо дотримання мети повноваження, безсторонності, рівності та недискримінації, пропорційності, розумності строку, обґрунтованості закріплені у частині другій статті 2 КАС України.

Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) уможливлює здійснення судом перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.

Практика ЄСПЛ свідчить, що надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права, і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, та порядок її здійснення з урахуванням законної мети цього заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (див. рішення від 02 листопада 2006 року у справі «Волохи проти України», заява № 23543/02, від 02 серпня 1984 року у справі «Мелоун проти Сполученого Королівства» (Malone v. the United Kingdom), заява № 8691/79).

Крім того, Суд наголошує, що як верховенство права за статтею 8 Конституції України слід розуміти, зокрема, механізм забезпечення контролю за використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій державної влади.

Так, згідно з висновком Конституційного Суду України цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості у особи передбачати дії цих органів (абзац третій підпункту 2.4 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 08 червня 2016 року № 3-рп/2016).

Принцип юридичної визначеності як один з елементів верховенства права не виключає визнання за органом публічної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними ( Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2018 року № 7-р/2018 (справа № 1-123/2018 (4892/17).

Очевидно, що у процесі прийняття рішення на підставі дискреції мають бути враховані також і фактичні обставини, які супроводжують цей процес. У разі якщо відповідний орган користується своїм дискреційним повноваженням, він не повинен допускати помилок при констатації юридичних фактів. Помилки в оцінці фактичних обставин, неправильні розрахунки, проведені ним, - все це може викликати незаконність (протиправність) прийнятого на підставі дискреції рішення. Подібні наслідки викликають також і випадки, коли під час прийняття акта на підставі дискреції адміністративний орган допускає очевидні прорахунки в оцінках. Очевидна та своєчасно не виправлена помилка уповноваженого адміністративного органу щодо фактичних обставин при прийнятті рішення на підставі дискреції також може свідчити про наявність ознак зловживання владою.

Зокрема, зловживання дискрецією має місце, коли її здійснення не спрямоване на передбачені законом цілі або коли при її здійсненні належним чином не враховано відповідні властиві їй критичні аспекти. Повноваження завжди надаються адміністративному органу не в його власних інтересах і не в інтересах окремого громадянина, а з метою задоволення публічних інтересів. Якщо суб`єкт застосування дискреції використовує повноваження з іншою метою, ніж досягнення публічного інтересу, то він діє протиправно і його протиправні дії (рішення) можуть бути оскаржені в суді.

Слід ураховувати, що межі дискреції ВККС у процедурі конкурсу на заняття вакантної посади судді місцевого суду, зокрема і прийняття рішення за результатами проведення співбесіди з кандидатами, які посіли переможне місце за рейтингом до відповідного суду, не є неосяжними, адже Комісії належить реалізовувати такі повноваження, керуючись принципом верховенства права та презумпцією відповідності кандидата на посаду судді критеріям доброчесності та професійної етики, а також з послідовним дотриманням вимог щодо вмотивованості рішення Комісії, врахування або обґрунтованого спростування Комісією пояснень кандидата на посаду судді.

З огляду на викладене та не заперечуючи наявності у ВККС дискреційних повноважень щодо оцінювання кандидата на посаду судді, колегія суддів зазначає, що належна мотивація рішення ВККС (як форма зовнішнього вираження дискреційних повноважень) дає можливість перевірити, як саме (за якими ознаками) відбувалася процедура оцінювання кандидатів на посаду судді в межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів і чи була дотримана процедура його прийняття.

Обсяг і ступінь мотивації рішення залежить від конкретних обставин, які були предметом обговорення, але у будь-якому випадку має показувати, приміром, що доводи/пояснення кандидата на посаду судді взято до уваги і, що важливо, давати розуміння, чому і чим керувалася Комісія, коли оцінювала цього кандидата. Виняткової значимості обґрунтованість/вмотивованість рішення набуває тоді, коли йдеться про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді.

Стосовно вмотивованості рішення ВККС, колегія суддів наголошує таке.

Щодо добору і підвищення по службі суддів у пункті 44 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки зазначено, що рішення, які стосуються добору та підвищення суддів по службі, мають ґрунтуватися на об`єктивних критеріях, які попередньо визначені законом чи компетентними органами влади. Прийняття таких рішень має базуватися на заслугах з урахуванням кваліфікації, вмінь та потенціалу, необхідних для вирішення справ при застосуванні закону, зберігаючи повагу до людської гідності.

Суд акцентує, що відповідно до частин другої та третьої статті 79-5 Закону

№ 1402-VIII ВККС може відмовити в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді виключно у разі наявності у неї обґрунтованого сумніву щодо відповідності цього кандидата критеріям доброчесності чи професійної етики.

За змістом частини дев`ятої статті 69 Закону № 1402-VIII кандидат на посаду судді відповідає критерію доброчесності, якщо відсутні обґрунтовані сумніви у його незалежності, чесності, неупередженості, непідкупності, сумлінності, у дотриманні ним етичних норм, у його бездоганній поведінці у професійній діяльності та особистому житті, а також щодо законності джерел походження його майна, відповідності рівня життя кандидата на посаду судді або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидата на посаду судді його попередньому статусу.

У пунктах 8.4 - 8.6. Положення регламентовано порядок, за яким Комісії належить з`ясувати питання наявності/відсутності обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата на посаду судді критеріям доброчесності чи професійної етики.

За змістом цих приписів дані щодо відповідності кандидата критеріям доброчесності та професійної етики та пов`язана із цим інформація обговорюються під час співбесіди. Співбесіда складається з таких етапів: оголошення доповіді членом Комісії; надання кандидату можливості доповнити, уточнити чи спростувати оголошену в доповіді інформацію; послідовне обговорення з кандидатом даних щодо його відповідності критеріям доброчесності та професійної етики і пов`язана із цим інформація. Під час обговорення доповідач і члени Комісії ставлять кандидату запитання, на які він надає відповіді і пояснення.

Отже, з урахуванням приписів частини дев`ятої статті 69 Закону № 1402-VIII оцінювання кандидата на посаду судді за критерієм доброчесності здійснюється ВККС фактично лише за внутрішнім переконанням, що об`єктивно зумовлює підвищені вимоги до мотивування (обґрунтованості) відповідних сумнівів Комісії та рішень, ВККС у процедурі конкурсу на зайняття вакантної посади судді, зокрема рішень у яких Комісія констатувала наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата критеріям доброчесності чи професійної етики.

Поряд з цим, Верховний Суд ураховує, що поняття «обґрунтовані сумніви» в адміністративному судочинстві означає, що сумніви повинні бути підкріплені конкретними фактами або доказами, які можуть викликати сумнів у правильності або законності певного рішення, дії чи бездіяльності, а також достовірності наданих (в цьому випадку) кандидатом на посаду судді відповідних пояснень, які Комісія ставить під сумнів. Ці сумніви не можуть бути простою підозрою чи відчуттям членів Комісії, а повинні базуватись на реальних фактах або обставинах, що дозволяють обґрунтовано сумніватися в певних подіях, фактах чи твердженнях.

Указане означає, що сумніви не можуть бути просто суб`єктивними, вони повинні мати об`єктивну основу (мають підтверджуватися фактичними даними, документами, розрахунками, ґрунтуватися на доказах), яка може бути перевірена і оцінена судом.

Отже, Суд висновує, що мотиви відмови у наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді не мають бути формальними, номінальними чи декларативними тощо. Такі підстави мають містити змістовну, якісну інформацію про претендента на цю посаду, про його життя, відповідність поведінки морально-етичним нормам, про репутацію тощо. Умотивованість рішення ВККС про відмову у внесенні рекомендацій до ВРП про призначення кандидата на посаду судді є не лише формальним дотриманням вимог закону, а й принципу правової визначеності у питанні встановлення законності підстав такої відмови. Належна мотивація рішення ВККС (як форма зовнішнього вираження дискреційних повноважень) дає можливість перевірити, як саме (за якими ознаками) відбувалася процедура вирішення цього питання.

Повертаючись до спірних правовідносин у цій справі, Суд констатує, що мотивування висновку ВККС, який викладений у рішенні від 23 квітня 2024 року № 452/дс-24, зводиться до суб`єктивної оцінки відповідача у частині сумнівів відсутності конфлікту інтересів і неможливості впливу, як прокурором району, отримання ОСОБА_1 рішення Новояворівської міської ради від 05 вересня 2012 року № 312 про надання дозволу на розроблення проєктної документації щодо реконструкції з надбудовою двох житлових поверхів над нежитловими приміщеннями адміністративної двоповерхової будівлі МКП «Новояворівськтеплокомуненерго» з подальшим облаштуванням їх під житлові квартири (101,4 кв. м. та 99,8 кв. м.).

При цьому, матеріали досьє кандидата не містять будь-яких належних доказів, які б свідчили про зловживання позивачем своїм службовим становищем під час прийняття Новояворівською міською радою відповідного рішення. Ані відповідних заяв з боку посадових осіб Новояворівської міської ради та МКП «Новояворівськтеплокомуненерго», ані звернень інших осіб, які б містили відповідну інформацію і слугували підставою для виникнення дійсних сумнівів щодо застосування позивачем «незаконних методів задля отримання рішення ради». Більш того, вказаним рішенням Новояворівської міської ради від 05 вересня 2012 року № 312 аналогічний дозвіл був наданий ще двом фізичним особам, що допускає думку про те, що такий дозвіл не надавався виключно позивачу.

Крім того, у матеріалах справи відсутні і будь-які повідомлення до компетентних органів (зокрема, НАЗК) про можливу наявності конфлікту інтересів з боку ОСОБА_1 під час погодження Новояворівською міською радою його заяви про надання дозволу на розроблення проєктної документації.

Водночас, колегія суддів ураховує й те, що подальші дії, які були вчинені ОСОБА_1 на підставі зазначених дозвільних документів (реконструкція, поділ майнових прав нерухомого майна, отримання свідоцтва про право власності) як на момент їх вчинення, так і на момент проведення співбесіди з кандидатом та розгляду цієї справи у суді не оспорювалися, будь-які судові рішення про їх незаконності не ухвалювалися.

Поряд з цим, досліджуючи матеріали досьє кандидата, Суд уважає, що під час співбесіди у ВККС ОСОБА_1 надав змістовні та аргументовані пояснення щодо згаданих обставин. Позивач зазначив, що станом на день прийняття рішення Новояворівської міської ради від 29 січня 2014 року № 16, яким змінено пункт 1 її рішення від 05 вересня 2012 року № 312 та видано заявникам (у тому числі позивачу) містобудівні умови та обмеження, ОСОБА_1 вже понад 9 місяців не обіймав посаду прокурора Яворівського району Львівської області, оскільки був переведений до Прокуратури Франківського району міста Львова.

Крім того, до позовної заяви додано лист Новояворівської міської ради від 13 травня 2024 року № 1948/10, у якому міськрада зазначила, що станом на 05 вересня 2012 року та 29 січня 2014 року нею не приймалися нормативні та/або розпорядчі документи, якими б передбачалися будь-які майнові зобов`язання громадян на користь територіальної громади у разі надання таким громадянам дозволів на реконструкцію існуючих будівель.

Указане, додатково підтверджує те, що ОСОБА_1 не зловживав своїм службовим становищем задля отримання відповідного рішення про надання дозволу на розроблення проєктної документації щодо реконструкції з надбудовою двох житлових поверхів над нежитловими приміщеннями адміністративної двоповерхової будівлі МКП «Новояворівськтеплокомуненерго» з подальшим облаштуванням їх під житлові квартири (101,4 кв. м. та 99,8 кв. м.).

Проте зміст спірного рішення засвідчує, що такого аналізу Комісія не зробила.

Так само Комісія безпідставно залишила поза увагою та не надала мотивованої оцінки поясненням кандидата щодо обставин, які стосуються службової квартири та проживання в ній колишньої дружини позивача.

З цього приводу колегія суддів уважає за доцільне зазначити таке.

Зі змісту оскаржуваного рішення ВККС убачається, що Комісія зазначила, що вона не надає оцінку обставинам та не встановлює факт проживання чи непроживання колишньої дружини кандидата в службовій квартирі. При цьому, Комісія констатувала, що кандидат залежно від свого майнового або іншого інтересу вважає за допустиме вводити суд в оману (цивільна справа № 727/11796/23, яка перебуває у провадженні Шевченківського районного суду міста Чернівці, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування службовою квартирою) і заперечувати факти, які ним раніше визнавалися в інших офіційних документах (подання позивачем заяв про виключення квартири з числа службових, аргументуючи постійним проживанням у ній його сім`ї, у тому числі, дружини).

Однак, Верховний Суд не погоджується з такими твердженнями ВККС і вважає їх недостатніми підставами для прийняття рішення про відмову у наданні рекомендації щодо призначення позивача на посаду судді, оскільки такі висновки Комісії базуються на суб`єктивній думці і свідчать про те, що відповідач фактично перебирає на себе повноваження суду стосовно висновків про введення ОСОБА_1 в оману Шевченківський районний суд міста Чернівці під час розгляду цивільної справи № 727/11796/23.

Водночас, колегія суддів під час дослідження матеріалів досьє кандидата встановила, що під час співбесіди ОСОБА_1 надав Комісії послідовні і обґрунтовані пояснення з приводу обставин отримання службової квартири та відношення до неї колишньої дружини. Позивач пояснив, що ОСОБА_2 була вписана в ордер від 03 квітня 2017 року № 11 серії МВК, як член сім`ї (дружина) та з 28 квітня 2017 року була зареєстрованою у цій квартирі (адреса: АДРЕСА_2 ). Також, позивач зазначив, що враховуючи положення частини першої статті 58 ЖК України (ордер на жиле приміщення є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення), у ОСОБА_2 виникло право на вселення у цю квартиру, але, на думку позивача, фактично у вказане житло вона не вселялася і постійно (безперервно) не проживала, а нечисленні випадки її перебування у квартирі не свідчать про фактичне проживання.

Проте, Комісія не навела у своєму рішенні будь-яких мотивів про відхилення зазначених пояснень ОСОБА_1 .

У контексті наведеного Верховний Суд наголошує, що визначальним критерієм правомірності рішення ВККС про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді в аспекті його відповідності частині третій статті 79-5 Закону № 1402-VIII є саме встановлення Комісією обставин, які стали підставою для відмови в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді, та мотивів, з яких ВККС дійшла відповідних висновків

Тобто у процедурі розгляду Комісією питання про надання чи відмову у наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді негативне рішення має містити не лише посилання на визначені законом підстави відмови у наданні рекомендації, а й мотиви, з яких ВККС дійшла висновку про наявність обставин, з якими пов`язується обґрунтований сумнів щодо відповідності кандидата на посаду судді критерію доброчесності чи професійної етики.

Якщо певна, не заборонена законом, поведінка судді (кандидата на посаду судді) може розглядатися компетентними органами, зокрема ВККС, як така, що не відповідає вимогам доброчесності та професійної етики судді (кандидата на посаду судді), тоді законом або ж цим органом мають бути сформульовані достатньо чіткі об`єктивні критерії (показники/індикатори) для оцінки відповідності поведінки судді (кандидата на посаду судді) вимогам доброчесності та професійної етики.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2024 року у справі № 990/2/24.

За наведеного відсутність у спірному рішенні відповідача докладного аналізу і мотивованого відхилення доводів кандидата на посаду судді, які подано завчасно та вони не є очевидно необґрунтованими, не може бути визнана незначною формальністю або недоліком, що не має істотного значення та не впливає на законність і обґрунтованість такого рішення ВККС в цілому

Втручання спірними рішеннями ВККС у гарантоване статтею 8 Конвенції право позивача на повагу до особистого життя, в аспекті доступу до обраної професії та можливості встановлювати і розвивати стосунки професійного характеру, не було необхідним і пропорційним, оскільки сталося без належного з`ясування та обґрунтування підстав, не мотивовано належним чином із наданням оцінки поясненням кандидата на посаду судді.

Відповідно до практики ЄСПЛ приватне життя включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, зокрема стосунків професійного або ділового характеру (див. mutatis mutandis рішення від 7 серпня 1996 року у справі «С. проти Бельгії» (С. v. Belgium), заява № 21794/93, параграф 25). А обмеження, накладені на доступ до професії, визнані цим судом такими, що впливають на приватне життя (див. mutatis mutandis рішення від 27 липня 2004 року у справі «Сідабрас та Джяутас проти Литви» (Sidabras and Dziautas v. Lithuania), заяви № 55480/00 та № 59330/00, параграф 47).

У рішенні від 12 січня 2023 року у справі «Овчаренко та Колос проти України» (заяви № 27276/15 і № 33692/15) Суд зазначив, що трудові спори per se не виключаються зі сфери «приватного життя» у розумінні статті 8 Конвенції. Існують певні типові аспекти приватного життя, на які можуть вплинути такі спори внаслідок звільнення, пониження, відмови у доступі до професії або застосування інших подібних несприятливих заходів. До цих аспектів входять (і) «внутрішнє коло» заявника, (іі) можливість заявника встановлювати та розвивати відносини з іншими людьми та (ііі) соціальна і професійна репутація заявника. У таких спорах існують два напрямки, за якими, як правило, виникають питання, пов`язані з приватним життям: або через підстави вжиття оскаржуваного заходу (у такому випадку Суд застосовує підхід, заснований на підставах), або, у деяких справах, через наслідки для приватного життя (у такому випадку Суд застосовує підхід, заснований на наслідках) (див. рішення від 25 вересня 2018 року у справі «Денісов проти України» [ВП] (Denisov v. Ukraine) [GC], заява № 76639/11, пункт 115). Під час застосування підходу, заснованого на наслідках, Суд визнає застосовність статті 8 Конвенції лише за умови, якщо ці наслідки є дуже серйозними та значною мірою впливають на приватне життя заявника (там само, пункт 116).

У цій справі позивач оскаржує рішення ВККС, прийняте щодо нього у процедурі добору кандидатів на посаду судді місцевого суду, оголошеного рішенням Комісії від 03 квітня 2017 року № 28/зп-17, а в подальшому за результатами проведення співбесіди у межах конкурсу, оголошеного рішенням ВККС від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23, яким ОСОБА_1 відмовлено в наданні рекомендації для призначення на посаду судді Печерського районного суду міста Києва. Відповідно оспорюване позивачкою рішення безпосередньо зачіпає його право на повагу до приватного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції, в аспекті доступу до обраної професії та можливості встановлювати і розвивати стосунки професійного характеру.

Водночас втручання у право на повагу до приватного життя є таким, що порушує статтю 8 Конвенції, якщо воно не є виправданим за пунктом 2 цієї статті Конвенції як таке, що було здійснене «згідно із законом», переслідує одну або декілька законних цілей, перелічених у ньому, і є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення цієї цілі / цих цілей.

При цьому, колегія суддів уважає, що наведене жодним чином не звільняє Комісію від обов`язку належним чином мотивувати (обґрунтувати) рішення, у якому вона констатувала наявність обґрунтованого сумніву щодо доброчесності кандидата на посаду судді.

Натомість, висновки ВККС, викладені у оскаржуваному рішенні, є необґрунтованими, суб`єктивними і такими, що зроблені винятково на підставі припущень Комісії, без належних доказів на підтвердження цих висновків.

Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 20 березня 2025 року у справі № 990/134/24.

З огляду на наведене, Суд дійшов висновку, що спірне рішення ВККС не відповідає вимогам частини третьої статті 79-5 Закону № 1402-VIII щодо вмотивованості, а також критеріям обґрунтованості та розсудливості, визначеним статтею 2 КАС України, що є підставою для визнання його протиправним і скасування.

Ураховуючи те, що рішення ВККС є невмотивованим, Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову й у частині зобов`язання відповідача провести повторну співбесіду з ОСОБА_1 , як переможцем конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23.

VІІ. Судові витрати

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України перебачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час подання цього позову ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується квитанцією від 21 травня 2024 року № 7776-6212-9755-6496, а тому така сума підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 22, 241-246, 250, 255, 257, 262, 266, 295, 297 КАС України, Суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Цвікілевича Мирослава Степановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 23 квітня 2024 року № 452/дс-24 «Про відмову у внесенні рекомендації Вищій раді правосуддя про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Печерського районного суду міста Києва».

Зобов`язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України провести повторну співбесіду з ОСОБА_1, як переможцем конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37316378) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 21 травня 2025 року.

Головуючий суддя В. Е. Мацедонська

Судді І. В. Желєзний

М. В. Білак

А. Г. Загороднюк

В. М. Соколов