Справа № 500/4192/24
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/4192/24 пров. № А/857/26504/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Ніколіна В.В., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції Дерех Н.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 01 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

05 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 17 травня 2024 року № 19 щодо відмови їй у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати в страховий стаж періоди: - роботи протягом серпня 1978 року - січня 2007 року згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 14 серпня 1978 року; роботи протягом серпня 1978 року - грудня 1984 року, січня 1985 року - серпня 1988 року згідно з довідками про заробітну плату від 19 березня 2024 року № 114, № 115, - роботи з 14 серпня 1978 року по 09 січня 1995 року згідно з довідкою від 19 березня 2021 № 112; - догляду непрацюючої матері за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею 3-річного віку, - догляду непрацюючої матері за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею 3-річного віку; - роботи в колгоспі «Маяк» протягом червня - листопада 1995 року, вересня 1997 року - вересня 2006 року згідно з архівною довідкою від 22 березня 2021 року № 107 щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів); зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити нарахування та виплату пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати звернення з такою заявою.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 09.05.2024 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 19 від 17.05.2024 їй відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Вважає відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області протиправною, прийнятою без урахування всіх обставин, що мають значення, оскільки вона досягла пенсійного віку та має необхідний страховий стаж, визначений ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 19 від 17.05.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.05.2024 про призначення пенсії за віком, прийнявши відповідне рішення, з врахуванням правових висновків, зазначених судом у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому їх неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірних періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням. Суд першої інстанції наголосив, що у спірному випадку відповідач не перевірив записи у трудовій книжці позивача, а також довідки, що підтверджують трудову діяльність позивача у спірні періоди, а також свідоцтва про народження її дітей, не зарахував спірні періоди роботи позивача без обґрунтованих підстав, пославшись лише на формальні неточності у записах. Наведене свідчить про те, що відповідачем формально та без детального з`ясування обставин та документів поданих позивачем для призначення пенсії, прийняв рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії, що у контексті частини другої ст.2 КАС України свідчить про протиправність оскаржуваного рішення та необхідність його скасування. У сукупності наведених вище обставин, на переконання суду першої інстанції, у спірному випадку належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву позивача від 09.05.2024 про призначення пенсії за віком, прийнявши відповідне рішення, з врахування правових висновків, зазначених судом у рішенні.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що трудова книжка НОМЕР_1 не є належним документом, що підтверджує страховий стаж позивача, оскільки запис про зміну прізвища російською мовою « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » внесено на підставі свідоцтва про шлюб, де зазначено зміну прізвища з « ОСОБА_2 » та « ОСОБА_4 », що не відповідає паспортним даним позивачки « ОСОБА_4 ». Вказує на те, що на момент звернення за призначенням пенсії загальний страховий стаж позивача, обчислений згідно даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування 08 років 0 місяців 22 дні, що є меншим за необхідний.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 09.05.2024 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 19 від 17.05.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. За результатами розгляду документів, доданих до заяви - не прийнято до уваги свідоцтво про шлюб НОМЕР_2 від 25.10.1986 щодо зміни прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_4 », що не відповідає паспортним даним особи « ОСОБА_4 ». До страхового стажу не враховано періоди: роботи протягом серпня 1978 року - січня 2007 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 14.08.1978, оскільки на титульному аркуші трудової книжки запис про зміну прізвища російською мовою з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 », внесений на підставі свідоцтва про шлюб, яке не прийнято до уваги; роботи протягом серпня 1978 року грудня 1984 року, січня 1985 року серпня 1988 року, згідно з довідками про заробітну плату від 19.03.2024 № 114, № 115, оскільки зазначено прізвище « ОСОБА_2 »; роботи з 14.08.1978 по 09.01.1995, згідно з довідкою від 19.03.2021 № 112, оскільки зазначено прізвище « ОСОБА_2 »; догляду непрацюючої матері за дитиною, 26.10.1989, до досягнення нею 3-річного віку, оскільки в свідоцтві про народження наявне виправлення прізвища дитини; догляду непрацюючої матері за дитиною, 06.01.1992, до досягнення нею 3-річного віку, оскільки в свідоцтві про народження зазначено ім`я матері « ОСОБА_5 », що не відповідає паспортним даним заявниці « ОСОБА_6 »; роботи в колгоспі « ОСОБА_7 » протягом червня-листопада 1995 року, вересня 1997 року, вересня 2006 року, згідно з архівною довідкою від 22.03.2021 № 107 щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів). Наявна довідка від 26.03.2021 № 10 про реорганізацію колгоспу «Маяк» в КСП «Промінь» з 20.01.1993. Для зарахування до страхового стажу періоду роботи в КСП «Промінь» рекомендовано надати довідку про прийняття та звільнення на підставі первинних документів (наказів, розпоряджень, тощо), або довідку про нарахування заробітної плати; - страховий стаж обчислено за додатково наданими документами та з 01.12.1998 за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 19 від 17.05.2024 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком, а також зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву позивача. від 09.05.2024 про призначення пенсії за віком, прийнявши відповідне рішення, з врахуванням правових висновків, зазначених судом у рішенні.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 1 статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) та від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону № 1058-IV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Закону № 1058-IV.

Згідно з ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю (ч. 2 ст. 56 Закону № 1788-XII).

Статтею 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній» (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Також згідно із ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 року у справі № 588/647/17.

Колегія суддів звертає увагу на те, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому їх не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірних періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Відмовляючи у зарахуванні періодів трудової діяльності до страхового стажу, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, зокрема, зазначило, що на титульному аркуші трудової книжки запис про зміну прізвища російською мовою з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 », внесений на підставі свідоцтва про шлюб, яке не прийнято до уваги; у довідках від 19.03.2021 за № 112, від 19.03.2024 за № 114, № 115 зазначено прізвище « ОСОБА_2 »; у довідці від 22.03.2021 № 107 відсутні відомості щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів).

З матеріалів справи слідує, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 25.10.1986, дошлюбне прізвище позивача « ОСОБА_2 » змінено після одруження на « ОСОБА_4 ».

У цій справі трудова книжка серії НОМЕР_1 , видана на ім`я ОСОБА_1 , містить наступні записи: з 14.08.1978 позивач прийнята на роботу ученицею вимірювача електропараметрів радіодеталей; з 09.01.1995 позивача звільнено з роботи за власним бажанням; з 16.01.2007 звільнена з роботи згідно поданої заяви за власним бажанням.

До того ж, у трудовій книжці містяться відомості щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів) за період з 1995 по 2006 роки.

Вказані періоди роботи позивача підтверджуються додатковими документами, а саме: Довідкою № 112 від 19.03.2021 року, Довідкою № 114 від 19.03.2021 року, Довідкою № 115 від 19.03.2021 року, Довідкою № 107 від 22 березня 2021 року, Довідкою № 233 від 25 квітня 2024 року, Довідкою № 10 від 26 березня 2021 року, Довідкою № 466 від 25 квітня 2024 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач належними та допустимими доказами підтвердила спірний період роботи, який відповідачем не був зарахований до страхового стажу позивача, оскільки доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області при відмові позивачу у призначенні пенсії за віком загалом зводяться до формальних підстав.

Колегія суддів зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17

Крім цього, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 у відповідності до свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 є матір`ю 3-дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Натомість, відмовляючи у зарахуванні вказаних періодів, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області покликалось на формальні підстави, вказуючи на те, що в свідоцтві про народження, наявне виправлення прізвища дитини, ІНФОРМАЦІЯ_5 ; у свідоцтві про народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_4 зазначено ім`я матері « ОСОБА_5 », що не відповідає паспортним даним заявниці « ОСОБА_6 ».

Суд апеляційної інстанції зауважує, що імена « ОСОБА_6 » і « ОСОБА_5 » є співзвучними та спорідненими в українській мові (є фонетичними варіантами одного і того ж імені), що, у свою чергу, не може нівелювати право позивача на зарахування періодів її трудової діяльності та догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, та позбавляти права на належне пенсійне забезпечення.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії відповідача щодо не зарахування стажу лише через формальні неточності є протиправними.

Колегія суддів наголошує, що у спірному випадку відповідач не перевірив записи у трудовій книжці позивача, а також довідки, що підтверджують трудову діяльність позивача у спірні періоди, а також свідоцтва про народження її дітей ( ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_4 ), натомість не зарахував спірні періоди роботи позивача без обґрунтованих підстав, пославшись лише на формальні неточності у записах.

Наведене свідчить про те, що відповідач формально та без детального з`ясування обставин та документів поданих позивачем для призначення пенсії, прийняв рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії, що у контексті частини другої ст.2 КАС України свідчить про протиправність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №19 від 17.05.2024 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком та необхідність його скасування.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону № 1058-IV, пенсійний фонд є органом, який, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

За таких обставин адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у сукупності наведених вище обставин, у спірному випадку належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву позивача від 09.05.2024 про призначення пенсії за віком, прийнявши відповідне рішення, з врахування правових висновків, зазначених судом у рішенні.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року у справі № 500/4192/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. В. Ніколін
Т. В. Онишкевич