Справа № 295/9062/24
Суддя: Воробйова Т. А.
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №295/9062/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі

Головуючої судді Воробйової Т.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову №462 від 01.06.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у сумі 17000,00 грн і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що з постановою №462 від 01.06.2024 позивач не згодний, свою провину у вчиненому правопорушенні не визнає. Вважає, що в його діях відсутня об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП. Він не відмовлявся від призиву до ЗСУ, як це вказано в постанові №462, не мав і не має наміру ухилятись від явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 , як це викладено в оскаржуваній постанові. Вважає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є незаконною з наступних підстав. 03.05.2024 ОСОБА_1 рухався на своєму автомобілі та на блокпості Оліївської сільської ради його автомобіль було зупинено поліцією. Після чого підійшли працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 та запропонували отримати повістки. Так як дана повістка була складена на місці зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 відмовився від її вручення, вважаючи дії представників ІНФОРМАЦІЯ_2 неправомірними, повістка складена з порушенням вимог законодавства. ОСОБА_1 не було повідомлено про дату виклику до ІНФОРМАЦІЯ_2 . У порушення вимог ч. 1 ст.277-2 КУпАП йому повістка про наступну дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення вручена не була, а також не був про це повідомлений в будь-який інший спосіб, визначений чинним законодавством. Тобто його не було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, чим позбавлено прав, гарантованих Конституцією України та ст. 268 КУпАП, зокрема права на захист.01.06.2024 за адресою місця проживання ОСОБА_1 приїхали представники ІНФОРМАЦІЯ_2 та доставили його до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання постанови про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.Постанова №462 від 01.06.2024 винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 за відсутністю належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, а також з порушенням під час провадження у справі про адміністративне правопорушення вимог ст.ст.254-256, 268, 277, 277-2, 278, 280 КУпАП.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 27.06.2024 відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

24.07.2024 від представника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позов, у якому вказано, що відповідач позов не визнає. Зазначає, що уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 , на виконання законодавства з питань військового обов`язку, мобілізаційної підготовки та мобілізації, 03.05.2024, здійснюючи заходи оповіщення на території блокпосту « ІНФОРМАЦІЯ_3 », було запропоновано ОСОБА_1 отримати повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , на 06.05.2024. Проте позивач відмовився від отримання повістки, про що складено акт про відмову від отримання повістки від 03.05.2024, який складено в присутності інспектора сектору реагування патрульної поліції Відділу поліції №1 Житомирського РУП ГУНП та осіб з групи оповіщення, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які засвідчили відмову своїми підписами в акті. Конституція України передбачає обов`язок громадянина захищати Україну, тому громадянин не має права відмовитися від отримання повістки. Крім того, з`явитися за викликом - це є не право, а обов`язок громадянина під час мобілізації, який встановлено частиною першою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Виходячи з вищезазначених положень законодавства, громадянин ОСОБА_1 був зобов`язаний прибути за викликом до ТЦК. У визначений час позивач не з`явився, хоча про час та дату прибуття, які вказані у повістці, був повідомлений. Про наявність поважних причин неявки не повідомляв. Таким чином своїми діями (бездіяльністю) позивач порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку і мобілізацію, а саме вимоги ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», і тим самим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП. Таким чином, було направлено звернення до органів Національної поліції про розшук і доставлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_4 (від 13.05.2024 №6162) в порядку, передбаченому пунктом 56 постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487. 01.06.2024 поліцією було виявлено особу правопорушника та супроводжено до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання постанови.01.06.2024 відносно ОСОБА_1 в його присутності було складено постанову про адміністративне правопорушення, якою накладено штраф. В основу оскаржуваної постанови покладено докази, які досліджувались з метою прийняття рішення (повістка, звернення до органів Національної поліції, акт відмови від отримання повістки). Вказує, що відповідно до змісту позову, ОСОБА_1 рухався на своєму автомобілі та на блокпості Оліівської с.р. його авто було зупинено поліцією, після чого працівниками ТЦК було запропоновано отримати повістку і ОСОБА_1 відмовився від неї, вважаючи дії представників ІНФОРМАЦІЯ_4 неправомірними, що, на думку представника відповідача, свідчить та доводить факт вручення позивачу повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 та факт його відмови. Дії відповідача вважає правомірними та просить відмовити у задоволенні позову.

Разом з відзивом представник відповідача Дідик С.В. подала клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого для подання відзиву, яке обґрунтоване тим, що окрім начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , на якого покладено обов`язок здійснювати захист прав та інтересів ІНФОРМАЦІЯ_2 у судах, на ІНФОРМАЦІЯ_5 та його дев`ять підпорядкованих відділів наявний лише один працівник юридичного профілю, який уповноважений діяти від імені ІНФОРМАЦІЯ_1 у судах та інших державних органах. Діяльність та виконання завдань в умовах воєнного стану спричиняє навантаження на зазначеного єдиного працівника, у зв`язку з чим п`ятиденний строк для подання відзиву було пропущено. Тому просить поновити процесуальний строк для надання відзиву на позовну заяву та визнати причини його пропуску поважними.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З огляду на вищевикладене, суд вважає причини пропуску відповідачем строку, який встановлений для подання відзиву, поважними, тому поновлює відповідачу строк для подання відзиву.

Інших заяв по суті справи до суду не надійшло.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Сторони не скористалися своїм процесуальним правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши матеріали справи та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо) неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За правилами ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Судом встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , було оформлено повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 09:00 год 06.05.2024.

03.05.2024 складено Акт про відмову ОСОБА_1 від отримання повістки щодо прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 , який підписаний свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

13.05.2024 за № 6162 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 скеровано до ГУНП в Житомирській області звернення про доставлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

01.06.2024 начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 виніс постанову №462 у справі про адміністративне правопорушення, згідно з якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 в порушення вимог абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у визначений строк не з`явився за викликом у визначений у повістці час до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Постанову складено у присутності ОСОБА_1 , в постанові міститься підпис особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правила військового обліку встановлені Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

11.04.2024 був прийнятий Закон України №3363-IХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку", який набув чинності 18.05.2024, за винятком окремих його положень, відповідно до якого були внесені зміни, в тому числі, до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які зазнали суттєвих змін.

На виконання та реалізацію наведених вище положень законів Кабінетом Міністрів України прийнята постанова №560 від 16.05.2024, якою затверджений Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, (далі - Постанова №560), яка набирає чинності одночасно із Законом України від 11.04.2024 №3633-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку, але не раніше дня її опублікування (пункт 2), яка була опублікована в офіційному виданні "Урядовий кур`єр" 18.05.2024, а відтак з цієї дати набрала законної сили.

Відповідно до абзаців 3, 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в редакції Закону України від 11.04.2024 №3633-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку", який набрав чинності 18.05.2024, чинній на момент притягнення позивача до адміністративної відповідальності, громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Обов`язок громадянина з`явитися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, передбачений також в абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до абзацу 5 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли був оприлюднений Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, в Україні введений воєнний стан, який неодноразово був продовжений і діє на даний час.

В частині 2 статті 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в редакції, чинній на момент притягнення позивача до адміністративної відповідальності, визначено, що громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 235 КУпАП розгляд справ про адміністративне правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 210-1 КУпАП, віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, від імені яких розглядати справи мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Частина 3 статті 210-1 КУпАП передбачає притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

За правилами ст. 7, 245 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Згідно зі ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно зі ст. 279 КУпАП розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, оцінити наявні докази. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

При цьому, особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Статтями 9, 77 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Докази суду надають учасники справи.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

За правилами ч.ч. 4, 5, ст. 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. У разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, участь у судовому засіданні щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, звільнення (відстрочення, розстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів, про забезпечення надання безоплатної правничої допомоги, якщо відповідний орган відмовив у її наданні, тощо.

Дослідивши письмові докази у справі, надані сторонами, суд дійшов висновку, що доводи позивача про те, що він не вчиняв адміністративне правопорушення не знайшли свого підтвердження, з огляду на таке.

Позивач, будучи громадянином України, має конституційний обов`язок здійснювати захист незалежності та територіальної цілісності України, в тому числі, шляхом проходження військової служби.

Представник ОСОБА_1 в позовній заяві вказує, що в діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки він не відмовлявся від призову до ЗСУ та не мав наміру ухилятися від явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Проте, такі доводи позивача спростовуються матеріалами справи про притягнення його до адміністративної відповідальності з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 1 пункту 41 Порядку № 560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.

Згідно з абзацами 4-5 пункту 47 Порядку № 560 у разі відмови резервіста або військовозобов`язаного від отримання повістки представником, який уповноважений вручати повістки, складається акт відмови від отримання повістки, який підписується не менш як двома членами групи оповіщення. Акт відмови від отримання повістки оголошується громадянину. Акт відмови від отримання повістки подається керівнику районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для вжиття заходів до притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що на ім`я позивача складена повістка про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 06.05.2024.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 відмовився від отримання повістки, штаб-сержантом 3 категорії ВОЗК ОСОБА_11 за цим фактом був складений Акт про відмову від отримання повістки від 03.05.2024, згідно з яким ОСОБА_1 отримувати повістку про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 06.05.2024 відмовився, який підписаний особами з групи оповіщення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Крім того, позивач в позовній заяві визнав, що працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 та запропонували йому отримати повістку, однак ОСОБА_1 відмовився від її вручення, вважаючи дії представників ІНФОРМАЦІЯ_2 неправомірними.

Отже, з огляду на приписи підпункту 1 пункту 41 Порядку №560 суд вважає, що позивач був належним чином оповіщений про необхідність прибути до ТЦК, проте відмовився від отримання повістки, про що складений відповідний акт, який є належним доказом його повідомлення, а відтак позивач вважається таким, що повістку отримав.

Згідно з абз. 3 ч. 9 ст. 29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України) для призову на збори в пункт і в строк, установлені його керівником, які підтверджені відповідними документами, визнаються перешкоди стихійного характеру, сімейні обставини та інші поважні причини, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не наведено жодних поважних причин його неприбуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки 06.05.2024. Позивач не заперечував, що члени групи оповіщення намагались вручити йому повістку про виклик до ТЦК, від отримання якої від відмовився.

Суд вважає помилковим твердження позивача про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення з огляду на таке.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАп, полягає в порушенні законодавства України про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а в цьому випадку, у порушенні обов`язку, визначеного в ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що полягає у неявці за викликом у строк та місце, зазначені в повістці.

Об`єктом адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері виконання військового обов`язку.

Суб`єктом цього адміністративного правопорушення є як громадяни, так і посадові особи.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Беручи до уваги те, що в Україні введений воєнний стан, тобто діє особливий період, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, суд дійшов висновку, що в діях громадянина ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Не заслуговують на увагу доводи позивача, що в його діях відсутній склад адміністративного правоворушення, оскільки він не відмовлявся від призиву до ЗСУ та не мав і не має наміру ухилятись від явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 , позаяк позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення законодавства України про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що полягає у неявці за викликом у строк та місце, зазначені в повістці, обов`язок чого визначений в ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а не за факт ухилення від проходження військової служби, що саме по собі не утворює склад адміністративного правопорушення, який передбачений в ст. 210-1 КУпАП.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Водночас, позивач, всупереч вимогам ст. 77, 78 КАС України, не надав суду жодного доказу на підтвердження доводів, викладених ним в позовній заяві. Сам по собі обов`язок відповідача довести правомірність свого рішення не звільняє позивача від обов`язку надати суду докази в обґрунтування власних доводів.

До позовної заяви позивачем не долучено жодного належного доказу, який би підтверджував, що позивач з поважних причин не міг з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 на вказану в повістці дату.

Суд критично ставиться до доводів позивача про порушення процедури розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, допущені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки вони не підтверджені належними засобами доказування.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення і змісту відповідної постанови вбачається, що позивач був присутній під час її винесення, тобто під час розгляду справи, особисто розписався за отримання її копії, а відтак не був позбавлений права заявляти відповідні клопотання та пояснення, подавати докази, брати участь в їх дослідженні, проте на підставі досліджених доказів такі обставини судом не встановлені.

Зауважень щодо процедури розгляду, порушення прав чи бажання надати письмові пояснення чи заперечення ОСОБА_1 в постанові не вказав, хоча мав таку можливіть.

Не знайшли свого підтвердження доводи позивача про порушення права на захист, оскільки судом не встановлено, що він подавав відповідне клопотання, яке не було вирішено і задоволено.

Крім того, можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена також шляхом оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду.

Висновки аналогічного змісту містяться у рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 по справі №1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП та у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №536/583/17, від 14.03.2018 року у справі № 760/2846/17, які відповідно до положень ч. 5 ст. 242 КАС України підлягають до застосування судом.

Також суд відхиляє доводи представника позивача, що ОСОБА_1 не був повідомлений завчасно про час і місце розгляду справи згідно зі ст. 277-2 КУпАП.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Зі змісту цієї норми вбачається, що вона поширюється на випадки, коли розгляд справи здійснюється в суді, а відтак не підлягає застосуванню до випадків, коли розгляд справи здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, тим паче в особлиий період.

Крім того, в статті 268 КУпАП визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Отже, імперативні норми КУпАП передбачають, що справа про адміністративне правопорушення повинна бути розглянута в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. При цьому в статті відсутнє положення про безумовне повідомлення такої особи заздалегідь у разі, якщо справа розглядається в її присутності. При цьому положення ст. 268 КУпАП надають такій особі право під час розгляду справи заявляти відповідні клопотання, в тому числі, про ознайомлення з матеріалами, правом надати додаткові пояснення, зокрема, письмові тощо. В той же час, умовою розгляду справи у відсутності особи, яка притягається до відповідальності, повинно бути її належне повідомлення про час і місце проведення такого розгляду.

З матеріалів справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності вбачається, що він був присутній під час винесення оспорюваної постанови, будь-яких клопотань під час розгляду справи не заявляв, письмових пояснень не надавав, тобто на момент її винесення погоджувався з підставами притягнення його до адміністративної відповідальності.

Отже, суд констатує, що позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що дії відповідача за встановлених фактичних обставин призвели до суттєвого порушення прав позивача, що унеможливлює притягнення його до адміністративної відповідальності.

Беручи до уваги встановлені під час розгляду адміністративного позову фактичні обставини, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є безпідставними, не доведені відповідними засобами доказування, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 на визначену в повістці дату до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, судом не встановлено, що рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності прийнято з порушенням норм чинного законодавства або з істотним порушенням прав позивача, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З матеріалів справи вбачається, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, що підтверджується належними і достатніми доказами, працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 діяли з дотриманням вимог КУпАП, позивач правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності, а відтак підстави для задоволення позову відсутні.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються, у відповідності до приписів ст. 134, 139 КАС України.

Керуючись статтями 7, 122, 251, 283 КУпАП, статтями 2, 5, 42, 43, 77, 139, 242-246, 286, КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Суддя Т.А. Воробйова