Справа № 620/12732/24
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Файдюка В.В.

Суддів: Епель О.В.,

Мєзєнцева Є.І.,

При секретарі: Масловській К.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач-1, ГУ ПФ в Миколаївській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач-2, ГУ ПФ в Тернопільській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач-3, ГУ ПФ в Чернігівській області) про:

- визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФ в Миколаївській області №90 від 29.08.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зменшенням пенсійного віку на 5 років;

- визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФ в Тернопільській області №90 від 09.09.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зменшенням пенсійного віку на 5 років;

- зобов`язання ГУ ПФ в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пільгову пенсію за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зменшенням пенсійного віку на 5 років з 31.07.2024.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.11.2024 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення № 90 від 29.08.2024 Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зменшенням пенсійного віку на 5 років.

Визнано протиправним та скасовано рішення № 90 від 09.09.2024 Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зменшенням пенсійного віку на 5 років.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пільгову пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зменшенням пенсійного віку на 5 років з 31.07.2024.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки місто Гомель Республіки Білорусь відноситься до зони проживання з періодичним радіоекологічним контролем, а позивачу видано посвідчення особи, яка постійно проживала/працювала на території зони посиленого радіоекологічного контролю серії В, яке видається за умови, що станом на 01.03.1991 особа прижила або відпрацювала/навчалася у цій зоні не менше чотирьох років, то, з урахуванням численної практики Верховного Суду у подібних правовідносинах ОСОБА_1 має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 5 років.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ГУ ПФ в Чернігівській області, суд першої інстанції зазначив, що оскільки за принципом екстериторіальності рішення про відмову у призначенні пенсії приймало ГУ ПФ в Тернопільській області, то саме на нього необхідно покласти обов`язок із призначення пенсії ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з указаним рішенням суду, відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Свою позицію обґрунтовує тим, що судом помилково вказано на наявності у позивача необхідного періоду проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, оскільки період навчання у місті Гомелі з 01.09.1986 по 17.10.1986 до такого не може бути зарахований за Угодою між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про спільні дії з мінімізації та подолання наслідків Чорнобильської катастрофи від 12.05.1997, адже нею не передбачено пільгового обчислення стажу роботи (служби) у разі тимчасового проживання, зокрема, навчання, у зоні посиленого радіоекологічного контролю іншої договірної сторони. Окремо зауважує, що самого лише посвідчення недостатньо для засвідчення особливого статусу особи при призначенні пенсії із застосуванням положень ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується позицією Вищого адміністративного суду України, висловленою в ухвалі від 13.11.2013 у справі №2а-4/13 (К/800/42679/13).

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи не надійшло.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, то судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку його законності та обґрунтованості у межах доводів та вимог апеляційної скарги ГУ ПФ в Тернопільській області.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача-2 задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є громадянином, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого Чернігівською обласною державною адміністрацією 25.06.1993.

Крім того, відповідно до довідки Корюківської міської ради Чернігівської області від 02.09.2024 №3035 позивач з 26.04.1986 по 17.10.1986, з 03.09.1987 по 04.10.1987, з 23.08.1990 по 31.12.2014 постійно проживав у місті Корюківка Чернігівської області, що згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.01.1993 №17-Р відносилося до зони посиленого радіоекологічного контролю четвертої категорії.

Згідно довідки Корюківської міської ради Чернігівської області від 16.09.2024 №3220 позивач з 26.04.1986 по 17.10.1986, з 03.09.1987 по 04.10.1987, з 23.08.1990 по 31.12.2014 (згідно будинкових книг), з 01.06.1987 по 02.09.1987, з 05.10.1987 по 15.11.1987, з 02.11.1989 по 22.08.1990и (згідно рішення суду) постійно проживав у місті Корюківка Чернігівської області, що згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.01.1993 №17-Р відносилося до зони посиленого радіоекологічного контролю четвертої категорії.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.08.2024 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФ в Чернігівській області із заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яку за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 29.08.2024 № 0.

Підставою для відмови слугувало те, що при визначенні періоду проживання позивачем в зоні посиленого радіологічного контролю, згідно з довідкою від 26.04.2024 № 1364 про проживання в м. Корюківка Чернігівської області, зокрема, за період з 26.04.1986 по 17.10.1986 не зараховано період навчання, зокрема, з 01.09.1986 по 17.10.1986 в Гомельському середньому професійно-технічному училищі № 79 м. Гомель, згідно з дипломом № НОМЕР_2 від 12.11.1987, оскільки м. Гомель не відноситься до зони посиленого радіологічного контролю. Період проживання (роботи) позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю становить 25 років 11 місяців 21 день (з 26.04.1986 по 31.08.1986, з 01.06.1987 по 15.11.1987, з 02.11.1989 по 31.12.2014), в тому числі станом на 01.01.1993 - 3 роки 11 місяців 21 день.

Листом від 12.09.2024 № 2500-0208-8/62143 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області позивачу було повідомлено про прийняте рішення про відмову в призначенні пенсії.

Крім того, матеріали справи свідчать, що 02.09.2024 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФ в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За принципом екстериторіальності матеріали заяви ОСОБА_1 були передані на розгляд ГУ ПФ в Тернопільській області, яке рішенням від 09.09.2024 №90 відмовило позивачу у призначенні пенсії, оскільки до зони посиленого радіологічного контролю не зараховано період навчання з 01.09.1986 по 17.10.1986 в Гомельському середньому професійно-технічному училищі № 79 м. Гомель, оскільки м. Гомель не відноситься до зони посиленого радіологічного контролю. Оскільки заявником не підтверджено факт проживання або роботи в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років (03 роки 11 місяців 21 день), то право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відсутнє.

Листом від 12.09.2024 № 2500-0208-8/62142 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області позивачу було повідомлено про прийняте рішення про відмову в призначенні пенсії.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів враховує таке.

Положеннями ч. 3 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон) передбачено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Статтею 11 вказаного Закону на час видачі позивачу посвідчення 25.06.1993 було закріплено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років (п. 4).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 55 Закону особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. При цьому, згідно примітки до вказаної частини статті 55 Закону щодо 2 років - початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Приписи ч. ч. 1, 3, 4 ст. 65 Закону визначають, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Дітям, які не досягли повноліття, посвідчення видаються на загальних підставах та вручаються батькам.

Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501 (далі - Порядок №501), який був чинний на момент видачі позивачу посвідчення у 1993 році, регулював правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 2 цього Порядку було передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до п. 6 Порядку №501 громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видається посвідчення коричневого кольору, серія В.

Із змісту п. 10 Порядку №501 випливає, що видача посвідчень провадиться іншим потерпілим і учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС - Радою Міністрів Республіки Крим, обласним, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій за місцем проживання. Посвідчення видаються громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток N 7).

За змістом підпункту 7 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії за віком потерпілим від Чорнобильської катастрофи додаються, зокрема, такі документи:

- для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;

- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Судовою колегією враховується, що на підставі аналізу ст. 65 Закону та приписів Порядку №501 Верховний Суд у постановах від 02.11.2018 у справі №398/3389/16-а(2-а/398/186/16), від 11.12.2018 у справі №750/4895/17, від 18.03.2020 у справі № 381/5143/16-а, від 23.03.2020 у справі № 287/79/17-а, від 30.09.2020 у справі № 572/1921/17, від 15.01.2021 у справі № 520/7846/17, зробив висновок, що єдиним документом, що підтверджує статус особи, потерпілої внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом про ЧАЕС, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Отже, у розумінні наведених приписів Порядку №22-1 посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування, є достатніми документи для призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону.

Як було встановлено раніше та підтверджується матеріалами справи, позивач віднесений до 4 категорії осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та має посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю серії В-П, яке видається, як було зазначено вище, зокрема, громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років.

Це означає, що під час видачі позивачу вказаного посвідчення уповноваженим органом перевірялись обставини проживання ОСОБА_1 станом на 01.01.1993 на території зони посиленого радіоекологічного контролю не менше 4 років. У протилежному випадку у разі не підтвердження таких обставин позивач не отримав би цього посвідчення.

Судова колегія зауважує, що посвідчення ОСОБА_1 недійсним не визнавалось, його статус потерпілого внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС не оспорюється. Отже, відсутні підстави ставити під сумнів законність отримання позивачем посвідчення потерпілого внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС серії В, а відтак й обставину його постійного проживання або роботи на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 01 січня 1993 року менше чотирьох років.

Крім того, суд першої інстанції правильно зауважив на безпідставності твердження відповідачів 1 та 2 про те, що період з 01.09.1986 по 17.10.1986 не підлягає зарахуванню позивачу до періоду проживання на території зони посиленого радіологічного контролю, оскільки м. Гомель згідно із Законом Республіки Білорусь «Про соціальний захист громадян, потерпілих від катастрофи на ЧАЕС» відноситься до зони проживання з періодичним радіоекологічним контролем.

У свою чергу, відповідно до Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про спільні дії з мінімізації та подолання наслідків Чорнобильської катастрофи від 12.05.1997, яка набрала чинності для України 25.06.1997, громадяни України та Республіки Білорусь, що постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи у разі переїзду на постійне місце проживання на територію держави іншої Сторони користуються пільгами, передбаченими відповідно Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Законом Республіки Білорусь «Про соціальний захист громадян, що постраждали від катастрофи на Чорнобильській АЕС».

У контексті наведеного твердження апелянта про те, що вказаною Угодою не передбачено пільгового обчислення стажу роботи (служби) у разі тимчасового проживання, навчання таких осіб у зоні посиленого радіоекологічного контролю на території держави іншої сторони до 01.01.1993, колегія суддів вважає помилковим, оскільки ст. 11 Закону не містить безумовного застереження про те, що зона посиленого радіоекологічного контролю має знаходитися безпосередньо на території України, а норми Угоди не містять заборон щодо неможливості її поширення на осіб, які тимчасово перебували на території іншої договірної Сторони.

За таких обставин враховуючи, що страховий стаж ОСОБА_1 на час звернення до ГУ ПФ в Чернігівській області складає 37 років 07 місяців 11 днів, тобто не менше 15 років, та йому виповнилося на цей час 55 років, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність у позивача права на призначення пенсії за віком із зменшення пенсійного віку, а відтак обґрунтовано скасував спірні у цій справі рішення ГУ ПФ в Миколаївській області та ГУ ПФ в Тернопільській області.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263, п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повне рішення виготовлено 20 травня 2025 року.

Суддя-доповідач В.В. Файдюк

Судді О.В. Епель

Є.І. Мєзєнцев