Справа № 340/222/20
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 квітня 2025 року м. Дніпросправа № 340/222/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В., секретар судового засідання Жмуренко В.В., з участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Міністерства юстиції України Ватульова В.А., представника відповідача Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дерев`янко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року в адміністративній справі №340/222/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області в особі голови ліквідаційної комісії з ліквідації Стоян Олени Геннадіївни, Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі відповідач 1, Мін`юст), Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (далі відповідач 2) в особі голови ліквідаційної комісії Стоян Олени Геннадіївни, та Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі відповідач 3), у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України «Про звільнення» №4178/к від 23 грудня 2019 року;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної реєстрації-начальника Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області з 26 грудня 2019 року;

- стягнути з Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2021 року рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково:

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України «Про звільнення» від 23.12.2019 р. № 4178/к.

Поновлено ОСОБА_1 в Південно Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції на рівнозначній посаді з 26.12.2019 р.

Стягнуто з Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.12.2020 р. по 09.06.2021 р. в розмірі 609 037,49 грн.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах платежів за один місяць в сумі 41 376, 09 грн звернуто до негайного виконання.

Постановою Верховного Суду від 08 листопада 2024 року у справі № 340/222/20 відмовлено у задоволенні клопотань Міністерства юстиції України про передачу справи №340/222/20 на розгляд Великої Палати Верховного Суду та про передачу на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Касаційні скарги ОСОБА_1 , Міністерства юстиції України та Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) задоволено частково.

Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2021 року скасовано в частині поновлення ОСОБА_1 в Південно-Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Дніпро) на рівнозначній посаді з 26 грудня 2019 року.

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної реєстрації - начальника Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області з 26 грудня 2019 року.

Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2021 року скасовано в частині стягнення з Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Справу в наведеній частині направлено на новий розгляд до Третього апеляційного адміністративного суду.

В іншій частині постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2021 року залишено без змін.

02.01.2024р. до Кіровоградського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява в порядку ст.383 КАС України, якою просить визнати протиправними рішення та дії, вчинені Міністерством юстиції України, на виконання постанови ТААС від 09.06.2021р. у справі № 340/222/20, а саме винесення наказу Міністерства юстиції України "Про поновлення" № 1353/к від 24.08.2023р.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви позивача.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду, прийняти нове рішення яким задовольнити заяву.

В обґрунтування скарги зазначив, що на момент подання заяви про встановлення судового контролю, так і на момент подання даної апеляційної скарги відповідачем не виконано рішення суду та не поновлено позивача на відповідній посаді.

Від відповідача надійшов відзив на скаргу в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

В обґрунтування зазначено, зокрема, що відповідачем було добровільно виконано рішення суду та поновлено позивача на відповідній посаді.

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги, які виклав в заяві про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду.

Представники відповідача заперечували проти вимог позивача.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.10.2020р. у справі 340/222/20 було повністю відмовлено у задоволенні позову позивачу.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09.06.2021р. у справі №340/222/20 апеляційну скаргу задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України "Про звільнення" №4178/к від 23.12.2019р.;

- поновлено ОСОБА_1 в Південно Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м.Дніпро) на рівнозначній посаді з 26.12.2019р.;

- стягнуто з Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.12.2020р. по 09.06.2021р. в розмірі 609 037,49 грн.

Відповідно до рішення Кіровоградського ОАС від 21.10.2020р. у справі №340/222/20, постанови ТААС від 09.06.2021р. у справі №340/222/20, ухвали ТААС від 14.07.2021р. №340/222/20, 24.08.2023р. Міністерством юстиції України прийнято рішення у формі наказу за №1353/к "Про поновлення", розпорядчою частиною якого:

- скасовано наказ Міністерства юстиції України від 23.12.2019р. № 4178/к "Про звільнення";

- поновлено ОСОБА_1 з 26.12.2019р. в Південно-Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Дніпро) на рівнозначній посаді.

Не погоджуючись зі змістом наказу Міністерства юстиції України від 24.08.2023р. №1353/к "Про поновлення", ОСОБА_1 було подано заяву від 31.10.2023р. в порядку ст.383 КАС України, оскільки на його думку, дії та рішення Міністерства юстиції є неналежним виконанням постанови Третього ААС від 09.06.2021р. у справі №340/222/20 у частині його поновлення.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ч. 2, 3 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз.1 пп.3.2 п.3, абз.2 п.4 мотивувальної частини).

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002 року, «Ромашов проти України» від 27.07.2004 року, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 року зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частинами 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно з частиною 6 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Так, постановлення ухвали у згаданому порядку не вимагає прийняття саме окремої ухвали, а лише вказує на застосування передбачених вказаною статтею процесуальних правил.

Правова природа окремої ухвали визначається її профілактичною спрямованістю, адже відповідно до ч. 1 ст. 249 КАС України вона направляється для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, а не самих порушень закону.

Законом не передбачена можливість визнання протиправними дій чи бездіяльності, скасування індивідуальних актів шляхом ухвалення судом окремої ухвали.

Способи безпосереднього судового контролю за виконанням рішення суду визначені статтями 382, 383 КАС України та різняться залежно від стану виконання такого рішення.

Системний аналіз вищезазначених норм права свідчить, що судовий контроль є спеціальним видом провадження в адміністративному судочинстві, відмінним від позовного. Головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.

У постановах від 17.04.2019р. (справа №355/1648/15-а), від 12.05.2020р. (справа №815/2252/16), від 16.12.2021р. (справа №170/167/17) Верховний Суд дійшов наступних висновків: «…зазначені вище правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.».

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норм КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Європейський Суд з прав людини звертає увагу на те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі «Скордіно проти Італії». Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини»).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Суд звертає увагу, що відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016р., виконавче провадження - завершальна стадія судового провадження, а примусове виконання судових рішень - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, забезпечується, у першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016р.

Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо невиконання рішення суду, позивач звернувся з заявою в порядку 383 КАС України.

Підставою звернення до суду з заявою виступали на думку заявника протиправні дії відповідача, а саме винесення наказу Міністерства юстиції України "Про поновлення" № 1353/к від 24.08.2023р.

Матеріали справи свідчать, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2021 року, зокрема, визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України «Про звільнення» від 23.12.2019 р. № 4178/к, поновлено ОСОБА_1 в Південно Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції на рівнозначній посаді з 26.12.2019 р.

Відповідно до рішення Кіровоградського ОАС від 21.10.2020р. у справі №340/222/20, постанови ТААС від 09.06.2021р. у справі №340/222/20, ухвали ТААС від 14.07.2021р. №340/222/20, 24.08.2023р. Міністерством юстиції України прийнято рішення у формі наказу за №1353/к "Про поновлення", розпорядчою частиною якого: скасовано наказ Міністерства юстиції України від 23.12.2019р. № 4178/к "Про звільнення"; поновлено ОСОБА_1 з 26.12.2019р. в Південно-Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Дніпро) на рівнозначній посаді.

Проте, постановою Верховного Суду від 08.11.2024р., зокрема, скасовано постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09.06.2021р. в частині поновлення ОСОБА_1 в Південно-Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Дніпро) на рівнозначній посаді з 26 грудня 2019 року та ухвалено в цій частині нове рішення, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної реєстрації - начальника Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області з 26 грудня 2019 року.

Міністерством юстиції України на виконання судового рішення Верховного Суду прийнято наказ від 21.11.2024р. за №1959/к "Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 24.08.2023р. №1353/к", яким визначено: «Поновити ОСОБА_1 з 26.12.2019 року на посаді заступника начальника територіального управління юстиції з питань державної реєстрації начальника Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області» (т.4, а.с.89).

Отже, на час прийняття судом першої інстанції оскаржуваної ухвали відповідачем на виконання рішення Верховного Суду, яке набрала законної сили та підлягає виконанню, було внесені зміни до наказу від 21.11.2024р. за №1959/к в частині поновлення позивача на відповідній посаді.

Таким чином, станом на дату звернення позивача з клопотанням, відповідачем на виконання судового рішення у справі поновлено позивача на посаді визначеної судом.

Ураховуючи вказане, помилковими є посилання позивача про те, що у спірних правовідносинах наявні обставини визначенні статтею 383 КАС України.

Отже, заява позивача в порядку статті 383 КАС України по адміністративній справі задоволенню не підлягає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанції не спростовують, а згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно пункту 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

З огляду на наведене вище, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що заява позивача не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України, обумовлює для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року в адміністративній справі №340/222/20 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені 30 квітня 2025 року, в повному обсязі ухвала складена 21 травня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дати складання повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко