Справа № 580/9773/24
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/9773/24 Суддя першої інстанції: Лариса ТРОФІМОВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Файдюка В.В.,

суддів: Епель О.В.,

Мєзєнцева Є.І.,

При секретарі: Масловській К.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач, ГУ ПФ в Черкаській області) про:

- визнання протиправними дій ГУ ПФ в Черкаській області щодо проведення виплати пенсії ОСОБА_1 з обмеженням її максимальним розміром;

- зобов`язання ГУ ПФ в Черкаській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2024 без обмеження її максимальним розміром з урахуванням всіх наявних доплат та включно з індексацією пенсії та виплатити різниці між фактично отриманою та належною до сплати суми пенсії за період з 01.03.2024 до моменту здійснення перерахунку пенсії.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18.12.2024 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області під час розгляду заяви ОСОБА_1 від 19.08.2024.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.08.2024 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, заявлені позивачем, вимоги про продовження виплати пенсії з урахуванням всіх наявних доплат та включно з індексацією є передчасними та спрямовані на майбутнє, як і вимоги про виплату різниці між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії. Водночас, суд зауважив, що для повного захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти індивідуальний акт у формі рішення за правилами Закону України «Про адміністративну процедуру» з урахуванням висновків суду у цій справі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким задовольнити заявлений позов у повному обсязі.

Свою позицію обґрунтовує тим, що судом не було враховано, що спосіб захисту повинен бути ефективним і таким, що дійсно поновлює порушене право особи, яка більш ніж чотири місяці витратила на його захист.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Враховуючи, що розгляд справи судом першої інстанції здійснювався за правилами загального позовного провадження, однак від учасників справи не надійшло клопотань про її розгляд за їх участі, то справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку у ГУ ПФ в Черкаській області та з 23.09.2019 отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Матеріали справи свідчать, що після проведення з 01.03.2024 перерахунку пенсії її розмір склав 26 790,71 грн, водночас до виплати обмежений максимальним розміром 23 610,00 грн.

У серпні 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 01.03.2024, у призначеному розмірі без обмеження максимальним, та здійснювати у подальшому виплату пенсії без обмежень максимальним розміром з урахуванням всіх видів збільшень та доплат, у тому числі у разі встановлення нових підвищень, проведення індексації пенсії тощо.

Листом від 17.09.2024 №12168-11395/Р-02/8-2300/24 ГУ ПФ в Черкаській області повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для перерахунку пенсії, оскільки обмеження її максимальним розміром було передбачено на час призначення позивачу пенсії 26.06.2019 і хоча рішенням Конституційного Суду України від 12.10.2022 №7-р(ІІ)/2022 таке обмеження з 12.04.2023 визнано неконституційним, таке рішення поширюється лише на пенсії, призначені з 12.04.2023.

Вважаючи необґрунтованим проведене відповідачем обчислення пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII, чинній з 01.01.2016 по 20.12.2016) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн

У вказаному рішенні Конституційний Суд України зазначив, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, у зв`язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення суду конституційної юрисдикції передбачено, що положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Таким чином, починаючи з 20.12.2016 відсутня частина сьома статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2021 у справі № 300/633/19 та від 21.09.2021 у справі № 370/2610/17.

До того ж, в указаних постановах суд касаційної інстанції підкреслив, що рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зі змінами, а саме: частину сьому статті 43, а тому внесені у подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності 01.01.2017) зміни до частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), яка визнана неконституційною і втратила чинність, самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

У цьому контексті Верховний Суд зауважив, що буквальне розуміння змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 дозволяє стверджувати, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.

Викладене, у свою чергу, свідчить, що наразі стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не містить положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Колегія суддів звертає увагу, що обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон про реформування пенсійної системи), який набрав законної сили 01.10.2011.

Цим Законом внесено зміни у статтю 43 Закону шляхом викладення її в редакції Закону про реформування пенсійної системи.

Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону та положення частини першої статті 2 Закону про реформування пенсійної системи (у частині поширення її дії на Закон), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону.

Водночас положення статті 2 Закону про реформування пенсійної системи (у частині поширення її дії на Закон), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин наявна колізія між Законом з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, та Законом про реформування пенсійної системи - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019, що прийнята Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок про те, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону про реформування пенсійної системи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 16.12.2021 у справі №400/2085/19, від 27.01.2022 у справі №240/7087/20, від 18.05.2022 у справі №380/12337/20, від 09.02.2023 у справі №620/4148/20.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що рішенням Конституційного Суду України від 12.10.2022 №7-р(ІІ)/2022 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), приписи статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про протиправність обмеження відповідачем пенсії позивача з 01.03.2024 максимальним розміром.

У площині вищевикладеного суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, покладаючи на ГУ ПФ в Черкаській області обов`язок з повторного розгляду заяви ОСОБА_1 з підстав, що відповідачем не було прийнято індивідуальний акт у формі рішення за наслідками її розгляду, як то передбачено Законом України «Про адміністративну процедуру», суд першої інстанції не врахував, що предметом цього позову визначено викладену у листі відмову у здійсненні перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром, а підставою - невідповідність такої відмови нормам чинного законодавства.

У свою чергу, аналіз змісту листа ГУ ПФ в Черкаській області від 17.09.2024 №12168-11395/Р-02/8-2300/24 свідчить, що у ньому викладено позицію відповідача в обґрунтування відсутності правових підстав для перерахунку пенсії позивача без обмеження максимальним розміром. При цьому мотиви відмови, окреслені у згаданому листі, судом першої інстанції всупереч приписів ст. 2 КАС України не були оцінені.

Судовою колегією враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 у справі №804/14800/14.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 до ГУ ПФ в Черкаській області позовні вимоги в частині визнання протиправними дій ГУ ПФ в Черкаській області щодо проведення виплати пенсії ОСОБА_1 з обмеженням її максимальним розміром та зобов`язання ГУ ПФ в Черкаській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2024 без обмеження її максимальним розміром є повністю обґрунтованими, а відтак, частково відмовляючи в їх задоволенні, Черкаський окружний адміністративний суд допустив надмірний формалізм, залишивши поза увагою ключову мету адміністративного судочинства - ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій ГУ ПФ в Черкаській області щодо проведення виплати пенсії ОСОБА_1 з обмеженням її максимальним розміром та зобов`язання ГУ ПФ в Черкаській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2024 без обмеження її максимальним розміром з урахуванням раніше виплачених сум.

Водночас, щодо позовних вимог в частині, що стосується проведення такого перерахунку та виплати з урахуванням всіх наявних доплат та включно з індексацією пенсії та виплати різниці між фактично отриманою та належною до сплати суми пенсії за період з 01.03.2024 до моменту здійснення перерахунку пенсії, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

З матеріалів справи вбачається, що після проведення позивачу перерахунку пенсії з 01.03.2024 остання складається з основного розміру пенсії у розмірі 80% грошового забезпечення - 15 471,10 грн, індексації базового ОСНП 2022 - 2 165,95 грн, індексації базового ОСНП 2023 - 1 500,00 грн, індексації базового ОСНП 2024 - 1 500,00 грн, збільшення основного розміру пенсії на 25% як особі з інвалідністю внаслідок війни 2 групи - 5 159,26 грн, підвищення пенсії на 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, як особі з інвалідністю 2 групи - 944,40 грн, щомісячної виплати цільової грошової допомоги на прожиття - 50 грн. Тобто всі надбавки, про збереження яких після перерахунку пенсії без обмеження максимальним розміром просить позивач, нараховуються та виплачуються відповідачем.

У свою чергу, як свідчить матеріали справи, у листі від 17.09.2024 №12168-11395/Р-02/8-2300/24 ГУ ПФ в Черкаській області зазначило виключно про відсутність підстав для виплати пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром, не заперечуючи проти права останнього на нарахування та виплату надбавок, доплат до пенсії, а також її індексації.

Отже, спір у цій справі виник щодо права позивача на перерахунок пенсії без обмеження її максимальним розміром з 01.03.2024, оскільки територіальний орган Пенсійного фонду України не визнав цього права за ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскільки відповідач ще не вирішував питання про обчислення пенсії позивача після перерахунку без обмеження максимальним розміром з 01.03.2024 з урахуванням наявних доплат та з індексацією, а також не обчислював розмір належної до виплати різниці, то у задоволенні зазначених вище позовних вимогах необхідно відмовити, як передчасних.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлені вище обставини наявності правових підстав для перерахунку пенсії позивача без обмеження її максимальним розміром, однак передчасності позовних вимог стосовно складових виплат пенсії, які на час вирішення цього спору виплачуються апелянту, судова колегія приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, у ній зроблені висновки, які не відповідають обставинам справи, а також до спірних правовідносин не застосовані норми матеріального права, які підлягали застосуванню, що у своїй сукупності стало підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо проведення виплати пенсії ОСОБА_1 з обмеженням її максимальним розміром.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18001, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23; ) провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01 березня 2024 року без обмеження її максимальним розміром з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 328-331 КАС України.

Повне рішення виготовлено 20 травня 2025 року.

Суддя-доповідач В.В. Файдюк

Судді О.В. Епель

Є.І. Мєзєнцев