Справа № 260/4090/24
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/4090/24 пров. № А/857/32335/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне об`єднання «Тиса» на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року у справі №260/4090/24 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Закарпатській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне об`єднання «Тиса» про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі,

суддя в І інстанції Рейті С.І.,

дата ухвалення рішення 31.10.2024,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складення повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ :

Головне управління ДПС у Закарпатській області (далі позивач, ГУ ДПС у Закарпатській області) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне об`єднання «Тиса» (далі відповідач, ТОВ «Проектно-будівельне об`єднання «Тиса»), яким просить надати дозвіл на погашення суми податкового боргу у розмірі 255056,89 грн. за рахунок майна ТОВ «Проектно-будівельне об`єднання «Тиса», вказаного в Акті опису майна 19.12.2022 року №15, на яке поширюється право податкової застави.

Позовні вимоги обґрунтовуються положеннями ст. 95 Податкового кодексу України (далі ПК України), якою передбачено звернення контролюючого органу до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 у цій справі, позов задоволено: Надати Головному управлінню ДПС у Закарпатській області дозвіл на погашення податкового боргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне об`єднання «Тиса» у сумі 255056,89 грн. за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції встановив, що податковий орган надсилав до установ банків інкасові доручення на перерахування до бюджету сум податкових зобов`язань товариства, які були повернуті без виконання з причин відсутності коштів на рахунках. Однак, у мотивувальній частині рішення суд першої інстанції відсутні посилання як на перелік інкасових доручень, так і набудь-які дані, які б дали змогу їх ідентифікувати. З додатків до позову слідує, що направлення інкасових доручень здійснювалося податковим органом у січні, лютому, березні та в квітні 2024 року, тоді як з позовом позивач звернувся до суду 21.06.2024.

Разом з тим відповідно до платіжних доручень №1523 від 18.04.2024 на суму 20780 грн, №1525 від 20.05.2024 на суму 14679,02 грн, №1536 від 14.06.2024 на суму 6100,00 грн. Товариство здійснювало оплату за товари та послуги.

Таким чином, поза увагою суду першої інстанції залишилися ті обставини, що направлення інкасових доручень здійснювалося податковим органом в період січня-квітня 2024 року, тоді як з адміністративним позовом контролюючий орган звернувся у червні 2024 року. Позивачем докази на підтвердження грошових коштів у відповідача на час звернення до суду надано не було.

При цьому податковим органом порушено встановлену чинним законодавством черговість та процедуру вживання заходів спрямованих на погашення податкового боргу відповідача за рахунок коштів: спочатку позивач здійснив дії щодо опису майна відповідача (14.12.2022) та зареєстрував податкову заставу в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (21.12.2022) і тільки після вчинення цих дій розпочав процедуру примусового стягнення коштів в сумі 195823,37 грн та 91711,23 грн (відповідні рішення прийняті заступником начальника ГУ ДПС у Закарпатській області 19.10.2023).

Тобто податковий орган описав майно та зареєстрував податкову заставу на нерухоме майно раніше, ніж розпочав стягнення коштів.

Апелянт просив скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу. Наголосив, що у апеляційній скарзі відповідач надав платіжні документи про оплату товарів та послуг, однак у відзиві на апеляційну скаргу позивач не стверджував про наявність коштів на рахунках та не спростував відсутність коштів на його рахунках.

Можливість встановлення позивачем дати надходження коштів на рахунки платника відсутня, оскільки інформація про рух коштів на рахунках платника є банківською таємницею.

Доводи про те, що платіжні інструкції прийняті у період січень-квітень 2024 року, тоді як з позовом позивач звернувся у червні 2024 року жодним чином не порушують права відповідача, оскільки у відповідному часовому проміжку позивач мав можливість погашати податковий борг, а не очікувати стягнення такого у судовому порядку.

Позивачем дотримано порядок вчинення дій на погашення податкового боргу, який описано у постанові Верховного Суду від 24.02.2023.

Крім того, зауважено, що виникнення податкового боргу зумовлює виникнення податкової застави незалежно від здійснення заходів контролюючого органу на погашення податкового боргу та заходів на стягнення коштів з рахунків відповідача у рахунок погашення податкового боргу.

Просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Від позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи, у якому відповідач вказав, що після відкриття апеляційного провадження податковий орган надіслав до АТ КБ «Приватбанк» інкасове доручення на перерахування до бюджету сум податкових зобов`язань відповідача, яке виконане на суму 36460,97 грн, що свідчить про недоведення позиції щодо неможливості стягнення грошових коштів з товариства.

Позивач подав заперечення на вказане клопотання та вказав, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції надано дозвіл позивачу на погашення суми податкового боргу у розмірі 255056,99 грн за рахунок майна відповідача. Тобто сплата податкового боргу у примусовому порядку через платіжну інструкцію у розмірі 36460,97 грн не погашає у повному обсязі заявлений у даній справі податковий борг та свідчить про недостатність коштів у товариства для його погашення.

Примусове часткове стягнення коштів з товариства через півтора року з дня виникнення боргу підтверджує позицію позивача про недостатність коштів на рахунках відповідача для погашення податкового боргу у повному обсязі.

За відомостями інтегрованої картки платника за платежем «Земельний податок з юридичних осіб» податковий борг відповідача зростає та станом на 24.01.2025 становить 546897,13 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи із такого.

Задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом вживались передбачені законодавством заходи, спрямовані на погашення податкового боргу ТОВ «Проектно-будівельне об`єднання «Тиса» за рахунок коштів, а саме: направлялась боржнику податкова вимога, приймалось рішення про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу, скеровувались платіжні інструкції до установ банків щодо списання коштів в рахунок погашення податкового боргу, які повернуті без виконання з причин відсутності коштів на рахунках, приймалось рішення про опис майна ТОВ «Проектно-будівельне об`єднання «Тиса», складався акт опису майна.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову шляхом надання контролюючому органу дозволу на погашення суми податкового боргу у розмірі 255056,89 гривень перед бюджетом України за рахунок майна ТОВ «Проектно-будівельне об`єднання «Тиса», що перебуває у податковій заставі.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що ТОВ «Проектно-будівельне об`єднання «Тиса» внесене до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за адресою: 90400, Закарпатська область, м. Хуст, вул. Львівська, буд. 247 та перебуває на обліку в контролюючому органі як платник податків та зборів.

24.07.2019 ГУ ДПС у Закарпатській області виставлено та направлено відповідачу податкову вимогу №337502-56 (а.с.29) про наявність податкового боргу станом на 23.07.2019 у розмірі 73743,38 грн.

Так, станом на 24.11.2022 податковий борг відповідача становив 178283,97 грн., у зв`язку з чим, відповідачеві було надіслано лист №13044/6/07-16-13-09-07 від 24.11.2022, у якому товариство повідомлено, про наявність у такого податкового боргу у розмірі 178283,97 грн на звітну дату 24.11.2022 та про необхідність самостійно визначити перелік ліквідного майна, для здійснення опису у податкову заставу, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу (а.с.30).

На вказаний лист відповідачем надано запитувану інформацію листом від 13.12.2022 №48 (а.с.31).

В подальшому, як встановлено судом та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, Рішенням про опис майна у податкову заставу від 14.12.2022 за №115/13-09, заступник начальника ГУ ДПС у Закарпатській області вирішив здійснити опис майна, що перебуває у власності платника податків (а.с.32).

За результатами проведеного опису було складено Акт від 19.12.2022 за №15 (а.с.33-34) та визначено активи відповідача на які поширюється право податкової застави, а саме:

-Нежитлова будівля котельня (газифікована), загальна площа 185,7 кв. м., загальною вартістю 461609,19 грн.

Податкова застава зареєстрована в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 21.12.2022, номер запису про обтяження - 48778976 (згідно наявної в матеріалах справи копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, а.с.35-36).

Рішенням заступника начальника ГУ ДПС у Закарпатській області за №117/4-0716 від 19.10.2023 вирішено здійснити погашення усієї суми податкового боргу шляхом стягнення безготівкових коштів з рахунків у банках, органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та інших фінансових установ по ТОВ «Проектно-будівельне об`єднання «Тиса» (а.с.42).

Також, Рішенням заступника начальника ГУ ДПС у Закарпатській області за №16/4-0716 від 31.01.2024 вирішено здійснити погашення несплачених протягом 90 календарних днів сум грошових зобов`язань та/або пені, визначених платником податків у податкових деклараціях або уточнюючих розрахунках, шляхом стягнення безготівкових коштів з рахунків у банках, органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та інших фінансових установ по ТОВ «Проектно-будівельне об`єднання «Тиса» (а.с.60).

На думку податкового органу, наявність зазначеного податкового боргу є належною підставою для можливості його погашення за рахунок майна платника податків, що і стало підставою для звернення до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам апеляційний суд керується таким.

Згідно із частиною 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Так, підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 87.2 статті 87 ПК України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

З метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу (пункт 88.1 ст. 88 ПК України).

Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення (пункт 88.2 ст. 88 ПК України).

Згідно з підпунктом 89.1.1 пункту 89.1 ст. 89 ПК України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку.

Пунктом 89.3 ст. 89 ПК України передбачено, що майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.

Письмовими доказами долученими до матеріалів справи підтверджується наявність податкового боргу станом на 10.06.2024 у розмірі 472113,84 грн.

У межах цієї справи спірні правовідносини виникли щодо неможливості погашення податкового боргу з земельного податку з юридичних осіб на суму 255056,89 грн.

У зв`язку із виникненням у відповідача податкового боргу, самостійно визначеного платником податків у податковій декларації, для опису майна у податкову заставу необхідно рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг, як того вимагає ст. 89 ПК України.

Натомість, для звернення до суду з позовною заявою надання дозволу на погашення суми податкового боргу існує певна процедура.

Так, підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 ст. 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі (пункт 95.1 статті 95 ПК України).

Згідно з пунктом 95.3 ст. 95 ПК України стягнення коштів з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

З аналізу наведених норм випливає, що ПК України встановлений особливий порядок погашення заборгованості платників податків перед бюджетами і визначений перелік заходів, які повинен здійснити орган стягнення на виконання власних повноважень:

- звернення до суду з вимогами про стягнення коштів з рахунків у банках;

- опис та вилучення майна;

- отримання судового дозволу на погашення усієї суми боргу за рахунок майна платника податків у разі недостатності коштів на розрахункових рахунках у банках;

- прийняття рішення про погашення усієї суми податкового боргу.

Матеріалами справи підтверджено, що податковий орган не звертався до суду з вимогами про стягнення коштів з рахунків у банках.

З метою стягнення зазначеної суми податкового боргу позивачем направлялися до банківських установ платіжні вимоги за рішенням заступника керівника ГУ ДПС у Закарпатській області від 19.10.2023 та від 31.01.2024, які були повернуті без виконання, у зв`язку з відсутністю на розрахункових рахунках відповідача грошових коштів.

Апеляційний суд також наголошує, що вищевказаними рішеннями керівника контролюючого органу від 19.10.2023 №117/4-0716 та від 31.01.2024 №16/4-0716 вирішено здійснити стягнення податкового боргу з товариства з обмеженою відповідальність «проектно-будівельне об`єднання «Тиса» у загальній сумі 287534,60 грн.

З врахуванням часткового погашення податкового боргу за рахунок самостійної сплати боржником, залишок непогашеного боргу за вказаними рішеннями становить 255056,89 грн.

Вказане свідчить про те, що ще станом на момент винесення відповідних рішень відбулося часткове погашення відповідного боргу. Відповідач наголошує, що ним також здійснювався розрахунок за товари та послуги у період між винесенням відповідних рішень до звернення до суду із цим позовом, а отже і періодичне поступлення коштів на його рахунки у банках.

Разом з тим, враховуючи, що позивач не звертався до суду з вимогами про стягнення коштів з рахунків боржника, податковим органом не дотримано процедуру отримання дозволу на погашення сум податкового боргу за рахунок майна відповідача, яка передбачена ПК України.

До того ж, матеріали справи не містять доказів відсутності у відповідача інших відкритих у банках рахунків, крім зазначених у платіжних інструкціях, що долучені до матеріалів справи, що, в свою чергу, унеможливлює встановлення судом обставин (не)вжиття заходів щодо стягнення податкового боргу з банківських рахунків відповідача.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що наразі підстави для надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу в частині 255056,89 грн відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Згідно з приписами пункту 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, неправильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до приписів ст. 139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне об`єднання «Тиса» задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 у справі №260/4090/24 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог Головного управління ДПС у Закарпатській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне об`єднання «Тиса» про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу у сумі 255056,89 грн за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк