Справа № 160/577/25
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2025 рокуСправа №160/577/25
Суд, у складі судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Савченка А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
09 січня 2025 року позивач за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не направлення військовослужбовця ОСОБА_1 на лікування та проходження військово-лікарської експертизи;
- скасувати рішення Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про відмову у задоволенні рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 про направлення його на лікування та проходження військово-лікарської експертизи, оформлене листом від 04.12.2024р. № 1/14/6/5-2846;
- зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України направити військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на лікування та проходження військово-лікарської експертизи в медичному закладі МВС України, з виконанням вимог щодо документального оформлення, встановлених абзацами першим сьомим, дев`ятим одинадцятим пункту 6.2 глави 6 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час дії воєнного стану у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. 19.11.2024 року, за допомогою засобів поштового зв`язку, позивач направив на адресу Головного управління Національної гвардії України для передачі засобами службового зв`язку командиру військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України рапорт від 18.11.2024р., у якому просив направити його до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) на лікування із подальшим контрольним обстеженням та медичним оглядом з встановленням ступеня придатності до проходження військової служби (вирішення питання щодо непридатності до подальшого проходження військової служби). Листом від 04.12.2024р. № 1/14/6/5-2846 відповідачем було повідомлено позивачеві, що оскільки він самовільно залишив військову частину 31.10.2024 року, то для вирішення питання направлення його на лікування та проходження військово-лікарської експертизи в медичному закладі МВС України запропоновано особисто прибути до медичної служби та надати оригінали всіх медичних документів. З вищевказаним рішенням позивач незгодний, вбачає в діях відповідача протиправну бездіяльність, яка полягає у не направленні його, як військовослужбовця на лікування та проходження військово-лікарської експертизи, а тому, з метою реалізації своїх прав, вимушений звернутись до суду з цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 року, позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/577/25 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтвержено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), призваний за призовом під час загальної мобілізації, на підставі указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022, перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 з 03.04.2024 року, що підтверджується відомостями військового квитка серії НОМЕР_4 від 19.08.2011 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 від 03.04.2024 № 15 мтд було, зокрема, зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення солдата ОСОБА_1 (Г-142449, мобілізація 03-2022), який прибув для проходження військової служби з військової частини НОМЕР_5 ( АДРЕСА_1 ) Національної гвардії України та призначений на посаду кулеметника 2-го відділення 2-го стрілецького взводу 20-ї стрілецької роти НОМЕР_6 стрілецького батальйону ВОС (101627П), наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 12.03.2024 № 14 о/с, з 003.04.2024 року.
19.11.2024 року, за допомогою засобів поштового зв`язку, позивач направив на адресу Головного управління Національної гвардії України для передачі засобами службового зв`язку командиру військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України рапорт від 18.11.2024р., у якому просив направити його до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) на лікування із подальшим контрольним обстеженням та медичним оглядом з встановленням ступеня придатності до проходження військової служби (вирішення питання щодо непридатності до подальшого проходження військової служби), подати до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) документи, передбачені абз. 1-7, 9-11 п. 6.2 гл. 6 розд. ІІ Наказу №402.
Листом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 04.12.2024р. №1/14/6/5-2846 було повідомлено позивачеві ,зокрема, що оскільки він самовільно залишив військову частину 31.10.2024 року та до теперешнього часу не повернувся, то для вирішення питання направлення його на лікування та проходження військово-лікарської експертизи в медичному закладі МВС України запропоновано особисто прибути до медичної служби та надати оригінали всіх медичних документів.
Позивач не погоджуючись з вищевказаним рішенням відповідача, вбачає в діях відповідача протиправну бездіяльність, яка полягає у не направленні його, як військовослужбовця на лікування та проходження військово-лікарської експертизи, а тому звернутився до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та спірним правовідносинам сторін, суд враховує таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано приписами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з ч.6 ст.2 Закону № 2232-ХІІ передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Проходження військової служби здійснюється: громадянами України у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.
Згідно статті 70 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. Військово-лікарська експертиза здійснюється військово- лікарськими комісіями, які створюються при військових комісаріатах і закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України та інших військових формувань, а також Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 розділу І Положення № 285, ним визначається порядок проведення лікарської, військово-лікарської та лікарсько-льотної експертиз медичними (військово-лікарськими) комісіями (далі - М(ВЛ)К), утвореними в закладах охорони здоров`я, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України (далі - ЗОЗ МВС), та закладах охорони здоров`я, що входять до складу Національної гвардії України (далі - ЗОЗ НГУ).
Підпунктом 3 пункту 3 Розділу І Положення № 285 закріплено, що основним завданням військової-лікарської комісії є визначення причинного зв`язку захворювань, поранень (контузій, травм, каліцтв) поліцейських, військовослужбовців, колишніх поліцейських, осіб, звільнених з військової служби, а також колишніх осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - колишні особи рядового і начальницького складу).
Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Положення № 285 медичний огляд включає в себевивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку осіб на дату огляду в цілях визначення придатності до служби в поліції, військової служби, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням. Під придатністю до служби в поліції, військової служби в цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку осіб, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки в поліції та обов`язки військової служби в НГУ в мирний час та під час дії особливого періоду. При встановленні діагнозу насамперед враховуються результати фізикального обстеження та спеціальних досліджень.
Якщо дані попередньої медичної документації не збігаються з результатами актуального обстеження, проводиться спільний огляд (консиліум) за участю провідних (головних) медичних фахівців ЗОЗ МВС, під час якого може бути прийнято рішення про неврахування контраверсійних результатів попередніх досліджень (документів, виписок, заключень тощо) та госпіталізацій при винесенні експертного рішення
Пунктом 3 розділу ІІІ Положення № 285 визначено, що направлення на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи, форму якого наведено в додатку 7 до цього Положення (далі - Направлення на медичний огляд), оформлюється підрозділами кадрового забезпечення поліції, командуванням головного органу військового управління, оперативно-територіальних об`єднань, з`єднань, військових частин НГУ (далі - військові частини).
Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Положення № 285 у направленні на медичний огляд зазначаються мета й питання, які підлягають розгляду М(ВЛ)К.
З аналізу вищевикладених норм Положення № 285 вбачається, що військовослужбовцям військових частин Національної гвардії України направлення на медичний огляд для проведення військово-лікарської експертизи, яку військовослужбовці Національної гвардії України проходять виключно в закладах охорони здоров`я МВС, здійснюється командирами військових частин Національної гвардії України.
При цьому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 від 04.11.2024 № 203 мтд, було виключено з 01.11.2024 з усіх видів забезпечення кулеметника 2-го відділення 2-го стрілецького взводу 20-ї стрілецької роти НОМЕР_6 стрілецького батальйону солдата ОСОБА_1 , який самовільно залишив військову частину 01.11.2024 та припинити виплати відповідно до розділу ХХХ пункту 3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України, затвердженого наказом МВС України від 15 березня 2018 року №200.
Крім того, відповідачем наголошується, а позивачем жодним чином не спростовується, що на момент розгляду справи судом ОСОБА_1 до місця служби добровільно не повернувся, тобто незаконно відсутній на службі без поважних причин, починаючи з 31.10.2024 року.
Так, згідно з частиною другою статті 24 Закону № 2232-ХІІ військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, медичного та інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
При цьому, Положенням № 285 не передбачено направлення командирами військових частин Національної гвардії України на медичний огляд для проведення військово-лікарської експертизи військовослужбовців, які зняті з медичного забезпечення у зв`язку із самовільним залишенням військових частин (місць служби).
Окрім того, судом також враховується, що як зазначалось вище, пунктом 3 розділу ІІІ Положення № 285 визначено, що направлення на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи військовослужбовців Національної гвардії України має відповідати формі, яку наведено в додатку 7 до цього Положення (в редакції наказу Міністерства внутрішніх справ від 23.05.2024 № 331 «Про внесення змін до Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС»), проте рапорт ОСОБА_1 не відповідає встановленій формі.
На підставі вищевикладеного, з урахуванням всіх обставин справи, суд прийщов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Решта доводів позивача висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.
Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Позивач вмотивованих доводів на підтвердження позову не надав, натомість відповідач виконав покладений на нього ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок, а саме довів правомірність свого рішення, чим спростував твердження позивача про порушення його прав та інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
На підставі вищевикладеного, розглянувши справу на підставі наданих доказів, суд висновує, що адміністративний позов позивача є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.
Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що позивачу було відмовлено у задоволені позовних вимог, а отже відповідно до ст.139 КАС України сума сплаченого судового збору останньому не повертається.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ: НОМЕР_7 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.В. Савченко