Справа № 420/35580/24
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання протиправними та скасування розпорядження,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження секретаря Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 90-од від 13.08.2024 Про затвердження тимчасової структури та загальної чисельності апарату та виконавчих органів Сергіївської селищної ради;

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 94 від 14.08.2024 Про затвердження штатного розпису апарату та виконавчих органів Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_2 зазначив, що 13.08.2024 розпорядженням секретаря Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 90-од «Про затвердження тимчасової структури та загальної чисельності апарату та виконавчих органів Сергіївської селищної ради» затверджено тимчасову структуру та загальну чисельність апарату та виконавчих органів Сергіївської селищної ради на період дії воєнного стану на території України. Доручено відділу організаційної роботи та діловодства селищної ради підготувати проект штатного розпису апарату та виконавчих органів Сергіївської селищної ради в межах затвердженої чисельності, Працівникам, посади яких не передбачені тимчасовою структурою, оголосити простій, відповідно до статті 113 Кодексу законів про працю України, згідно додатку № 4.

Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки ані Законом України «Про правовий режим воєнного стану», ані Законом України «Про місцеве самоврядування и Україні» не встановлено повноваження сільського, селищного, міського голови затверджувати тимчасову структурувиконавчих органів сільської, селищної, міської ради.

Сергіївський селищний голова (у разі його відсутності, секретар Сергіївської селищної ради) у період дії воєнного стану може прийняти рішення, передбачені виключно частинами четвертою та п`ятою статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», де не встановлено право селищного голови затверджувати тимчасову структуру виконавчих органів. Водночас, повноваження затверджувати тимчасову структуру виконавчих органів сільської, селищної, міської ради наявне виключно у начальника військової адміністрації, у

разі утворення військової адміністрації населеного пункту (населених пунктів) та прийняття Верховною Радою України за поданням Президента України рішення про це, згідно з пунктом 1 частини другої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Секретар Сергіївської селищної ради прийняв розпорядження від 13.08.2024 № 90-од «Про затвердження тимчасової структури та загальної чисельності апарату та виконавчих органів Сергіївської селищної рали» не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, що свідчить про протиправність вказаного розпорядження та наявність правових підстав для його скасування.

Обґрунтовуючи наявність права звернення до суду з цим позовом ОСОБА_1 зазначив, що зареєстрований та постійно проживає у селі Косівка Білгород-Дністровського району Одеської області, є членом Сергіївської територіальної громади та депутатом Сергіївської селищної ради VIII скликання.

Посилаючись на приписи ст. 2, 3, 743, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», ч. 1 ст. 5 КАС України зазначає, що має право звернення до суду, оскільки незаконна тимчасова структура, загальна чисельність і штатний розпис апарату та виконавчих органів Сергіївської селищної ради безумовно впливає на роботу вказаного органу місцевого самоврядування та призводить до незаконних рішень, дій та/або бездіяльності Сергіївської селищної ради, які впливають на життєдіяльність Сергіївської територіальної громади, членом якої є Позивач. Рішення, які є предметом оскарження, безумовно прийняті не на користь територіальної громади, а є наслідком реалізації поточним керівництвом Сергіївської с/р наміру встановити власну тимчасову структуру та штатний розпис на підставі повноважень, які законом не надані.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Судом встановлені такі обставини по справі.

13.08.2024 розпорядженням секретаря Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 90-од «Про затвердження тимчасової структури та загальної чисельності апарату та виконавчих органів Сергіївської селищної ради»:

1. Затверджено тимчасову структуру та загальну чисельність апарату та виконавчих органів Сергіївської селищної ради на період дії воєнного стану на території України у кількості 54 штатних одиниць, згідно з додатками № 1, 2, 3.

2. Доручено відділу організаційної роботи та діловодства селищної ради підготувати проект штатного розпису апарату та виконавчих органів Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області в межах затвердженої чисельності.

3. Керівникам виконавчих органів селищної ради привести у відповідність згідно з даним рішенням Положення про відділи Сергіївської селищної ради та посадові інструкції працівників селищної ради.

4. Працівникам, посади яких не передбачені тимчасовою структурою, оголосити простій, відповідно до статті 113 Кодексу законів про працю України, згідно додатку № 4.

14.08.2024 року Рішенням виконавчого комітету Сергіївської селищної ради № 94 «Про затвердження штатного розпису апарату та виконавчих органів Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області» на виконання розпорядження від 13.08.2024 року № 90-од секретаря Сергіївської селищної ради «Про затвердження тимчасової структури та загальної чисельності апарату та виконавчих органів Сергіївської селищної ради» вирішено:

1. Затвердити та ввести в дію з 15 серпня 2024 року штатний розпис апарату та виконавчих органів Сергіївської селищної ради, згідно з додатком № 1.

2. Відділу організаційної роботи та діловодства Сергіївської селищної ради здійснити штатну розстановку кадрів апарату Сергіївської селищної ради та її виконавчих органів .

3. Начальникам відділів Сергіївської селищної ради у термін до I5 вересня 2024 року привести у відповідність згідно з даним рішенням :

-Положення про відділи Сергіївської селищної ради;

-Посадові інструкції працівників структурних підрозділів селищної ради.

4. Працівникам, посади яких не передбачені тимчасовою структурою, оголосити простій, відповідно до статті 113 Кодексу законів про працю України.

5. Працівникам, посади яких не передбачені тимчасовою структурою, передати справи та печатки( за наявності) з складанням акту передачі.

6. Відповідальність за організацію виконання даного рішення покласти на відділ

організаційної роботи та діловодства Сергіївської селищної ради.

З підстав зазначених у позові позивач просить визнати протиправними вказані рішення та скасувати їх.

Основним питанням, що підлягає з`ясуванню у цій справі є те чи порушенні права та інтереси позивача оскаржуваними ним актами.

Вивчивши та оцінивши обґрунтування позивача та приписи діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки судом не встановлено порушення прав позивача оскаржуваними рішеннями які підлягають захисту в судовому порядку.

Як убачається зі змісту позову, ОСОБА_1 просить оцінити законність розпорядження секретаря Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 90-од від 13.08.2024 Про затвердження тимчасової структури та загальної чисельності апарату та виконавчих органів Сергіївської селищної ради та рішення виконавчого комітету № 94 від 14.08.2024 Про затвердження штатного розпису апарату та виконавчих органів Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області прийнятого на виконання вказаного розпорядження.

Відповідно до пункту 18 частини першої статті 4 КАС нормативно-правовий акт - це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який установлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частин першої статті 4 КАС).

За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

У вітчизняній теорії права загальновизнано, що нормативно-правовий акт - це письмовий документ компетентного органу держави, уповноваженого нею органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта, в якому закріплено забезпечуване нею формально обов`язкове правило поведінки загального характеру. Такий акт приймається як шляхом безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це суб`єктом за встановленою процедурою, розрахований на невизначене коло осіб і на багаторазове застосування.

Натомість індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією.

Отже, нормативно-правовий акт містить загальнообов`язкові правила поведінки (норми права), тоді як акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються в нормативно регламентованій ситуації, а акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує свою дію фактами його застосування, тоді як дія акта застосування норм права закінчується у зв`язку з припиненням існування конкретних правовідносин. (Постанова ВП ВС 19.01.2023 р. у справі №990/92/22)

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правову позицію, згідно з якою право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 9901/22/17, від 06 та 12 червня 2018 року у справах № 800/489/17 та № 800/587/17 відповідно, від 16 жовтня 2018 року у справі № 9901/415/18, від 9 квітня 2019 року у справі № 9901/611/18).

Виходячи зі змісту, правової природи, видових ознак і предмета регулювання оскаржуваних позивачем рішень, суд відносить їх до ненормативного (індивідуального) акта, оскільки ці рішення не містять загальнообов`язкових правил поведінки, а передбачають організаційно-розпорядчі приписи щодо структури та загальної чисельності апарату селищної ради та її виконавчих органів, затвердження штатного розпису органу місцевого самоврядування. Ці рішення не регулюють певний вид суспільних відносин, стосуються тільки працівників апарату та організації роботи селищної ради та її виконавчих органів у період воєнного стану, вони не адресовані позивачу, не стосуються його прав та інтересів, оскільки позивач не є безпосереднім учасником (суб`єктом) публічно-правових відносин із відповідачем.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією та законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у пункті 53 рішення від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України» констатував, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення від 28.05.1985 у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).

За частиною першою статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити їх захистити у передбачений процесуальним законом спосіб.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Суд зазначає, що оскаржувані рішення не створили юридично значимих наслідків для позивача, тобто не спричинили зміну стану його суб`єктивних прав та обов`язків.

ВП ВС у п. 7.24 Постанови від 30.05.2024 року у справі 990/143/24 зазначила, що оцінка рішення суб`єкта владних повноважень на предмет його правомірності залежить від юридичних наслідків, породжених цим рішенням як індивідуально-правовим актом. Самі лише мотиви, з яких прийняте таке рішення, без врахування встановлених ним юридичних наслідків для особи, чиїх прав та/чи законних інтересів воно стосується, не є тим чинником, від якого залежить оцінка рішення на предмет правомірності.

Суд відхиляє посилання позивача на ті обставини, що він є депутатом Сергіївської селищної ради і у зв`язку з цим має право на звернення до суду з таким позовом, оскільки ні Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. №280/97-ВР ні Законом України «Про статус депутатів місцевих рад» від 11.07.2002 р. №93-ІV не передбачають право депутата місцевої ради звертатись до суду з такими позовами.

Суд зазначає, що у відповідності до ч. 1. ст. 77 КАС України позивач не довів, що оскаржувані рішення мають юридичні наслідки для нього особисто чи впливають на його права та/чи законних інтересів, не доведені ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

У підсумку, з урахуванням вищезазначеного, у сукупності суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.241-246 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання протиправними та скасування розпорядження секретаря Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 90-од від 13.08.2024 Про затвердження тимчасової структури та загальної чисельності апарату та виконавчих органів Сергіївської селищної ради та рішення виконавчого комітету № 94 від 14.08.2024 Про затвердження штатного розпису апарату та виконавчих органів Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Попов В.Ф.

.