Справа № 120/6429/25
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

м. Вінниця

19 травня 2025 р. Справа № 120/6429/25

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Заброцька Людмила Олександрівна, розглянувши матеріали позовної заяви за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, відшкодування шкоди завданої протиправними діями

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, відшкодування шкоди завданої протиправними діями.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими матеріалами, вважаю, що зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з п. 4, 5, 9, 11 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача; власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Таким чином, вказаною нормою визначено перелік способів захисту порушеного права особи в адміністративному судочинстві.

В свою чергу, обов`язок по чіткому визначенню (формулюванню) позовних вимог, з якими особа звертається до суду за захистом своїх прав, на етапі подання позовної заяви процесуальним законодавством покладено на позивача, саме для цього законодавцем визначені вимоги до позовної заяви, що містяться в ст. 160 КАС України.

При цьому, суд наголошує, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, яке повинно бути реальним та стосуватися (зачіпати) особисті права або інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Так, відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність посадових осіб відповідача, що проявились в відсутності активних дій зі збору доказів і складання протоколів, при розгляді заявлених відповідачу звернень, по подіях, що відбулися 11 квітня, чим, посадовими особами відповідача, також було не дотримано норми службової дисципліни, за недотримання ними яких, під час несення служби, відповідач несе відповідальність

2) зобов`язати відповідача здійснити необхідні заходи, з профілактики нових правопорушень, що входять до компетенції відповідача, і визначені ЗУ Про Національну поліцію (зібрати необхідні докази, відшукати потенційних правопорушників, скласти протоколи по подіях 11.04.2025), розглянувши таким чином звернення позивача відповідно до тексту адміністративних актів (в спосіб передбачений законодавством);

3) визнати протиправною відсутність відповіді від відповідача, в визначений ЗУ Про звернення громадян, строк, по зверненню заявленого відповідачеві 20 квітня;

4) зобов`язати відповідача надати відповідь на те звернення про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників поліції;

5) відшкодувати нематеріальну шкоду, завдану бездіяльністю посадових осіб відповідача, якою було порушено права позивача і норми службової дисципліни, за:

(а) порушення права позивача на звернення громадян, по кожному випадку;

(б) витрачання часу позивачем на здійснення дій з відновлення в порушеному праві на звернення громадян, яке проявилося в написанні процесуальних документів, збору доказів, звернення до суду, тобто виконанні робіт, за які ще й в юристів встановлена фіксована ціна, що означає, на думку позивача «справедливо» (без дискримінації за ознакою відсутності юридичної освіти) було б виплатити шкоду за середньо-ринковою ціною з надання юридичних послуг;

(в) дискримінаційні відношення правоохоронців за ознаками породи собаки і заявника в малозначимому правопорушенні;

(г) дискримінації, яку позивач зазнав від правоохоронців за переконанням того, що діти повинні дотримуватися встановленого режиму тиші, будучи заявником у малозначимому правопорушенні по події перевищення режиму тиші, через висловлювання працівників, що розглядали звернення позивача, в яких вони намагалися уникнути виконання своїх обов`язків, посилаючись на більш значимі, на їх думку, правопорушення.

Разом з тим, з викладених в позовній заяві обставин та наведеного обґрунтування не можливо встановити, що між сторонами існує саме публічно - правовий спір, в чому він полягає, яким чином дії ( бездіяльність ) відповідача порушили права позивача.

Так, згідно зі змістом позовних вимог позивач просить визнати протиправною бездіяльність посадових осіб відповідача, що проявились в відсутності активних дій зі збору доказів і складання протоколів, при розгляді заявлених відповідачу звернень, по подіях, що відбулися 11 квітня. Разом з тим, до матеріалів позову не надано звернень позивача від 11 квітня 2025 року, щоб б могли свідчити про виникнення між сторонами саме публічного - правового спору, а не правовідносин, які мають вирішуватись в іншому порядку, ніж адміністративне судочинство. Як і не надано доказів направлення (надіслання) таких звернень відповідачу.

Крім того, позивач також просить визнати протиправною відсутність відповіді від відповідача, в визначений Законом України "Про звернення громадян", строк, по зверненню заявленого відповідачеві 20 квітня.

В той же час, до матеріалів позовної заяви не долучено відповідне звернення позивача від 20 квітня 2025, а також докази його направлення (надіслання) відповідачу, які б свідчили, що позивач офіційно звертався до відповідача з відповідною заявою (клопотанням), скаргою, проте такі не були розглянуті.

Наведене унеможливлює встановити чи наявний між сторонами публічно - правовий спір ( чи звертався позивач до відповідача з зверненнями відповідно до Закону України " Про звернення громадян" чи це було звернення про адміністративне правопорушення, заява про вчинення кримінального правопорушення тощо ).

Суд зазначає, що зміст позовних вимог впливає на з`ясування наявності підстав або перешкод для відкриття провадження в адміністративній справі.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач має право на подання відзиву на позовну заяву, а отже має бути обізнаним та розуміти відносно чого він має надавати таку заяву по суті справи.

Аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31.10.2018 року в справі №826/16958/17.

Тобто, предмет позову має бути визначений чітко та конкретизований в прохальній частині позовної заяви.

Крім того, слід звернути увагу позивача, що відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача (п. 9 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Так, у позовній заяві позивач зазначає відповідачем Головне управління Національної поліції у Вінницькій області. Разом з тим, заявлені позовні вимоги не відповідають встановленим способам захисту при зверненні до адміністративного суду згідно з статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, позовні вимоги "відшкодувати нематеріальну шкоду, завдану бездіяльністю посадових осіб відповідача якою було порушено права позивача і норми службової дисципліни, за: дискримінаційні відношення правоохоронців за ознаками породи собаки і заявника в малозначимому правопорушенні; "дискримінації, яку позивач зазнав від правоохоронців" заявлені до невизначеного кола осіб, оскільки позивач не вказує конкретних посадових осіб відповідача, яким, на його думку, йому завдано нематеріальної шкоди.

Звертаю увагу, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 77 КАС України докази суду надають учасники справи, а згідно з ч. 2 ст. 79 КАС України позивач повинен подати докази разом із поданням позовної заяви.

Згідно з ст.ст. 75-76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 161 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

Так, п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру ставка судового збору для фізичної особи становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір").

В свою чергу, за подання до адміністративного суду позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 01.01.2025 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 3028 грн.

Таким чином, ставка судового збору за подання фізичною особою адміністративного позову немайнового характеру становить 1211,20 грн (за кожну немайнову вимогу).

В даному ж випадку, позивачем заявлено три вимоги: дві немайнового характеру та вимога про відшкодування нематеріальної шкоди, проте така вимога в позовній заяві позивачем не конкретизована ( не визначена чітко ).

Слід зауважити, що згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб.

Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Якщо ж позивач вибрав інший спосіб відшкодування моральної шкоди, який не має грошового вираження, то така вимога є немайновою.

Відтак, належна до сплати сума судового збору за подання даного позову складає: за дві вимоги немайнового характеру - 2422,40 грн (1211,20 грн. х 2 ), а також за вимогу про відшкодування немайнової шкоди, в залежності від обраного позивачем способу відшкодування, - або як за ще одну немайнову вимогу, або як за майнову вимогу виходячи з визначеної позивачем ціни позову ( грошового виміру нематеріальної шкоди ).

Судом також приймається до уваги, що позивачем до позовної заяви долучено клопотання про звільнення від сплати судового збору, в якому позивач зазначає, що в даний період життя він не в стані самостійно сплатити судовий збір, попри це йому необхідно поновити порушені права. Враховуючи майновий стан, в якому він знаходиться, позивач просить звільнити його від сплати судового збору за розгляд звернення до суду метою якого є оскарження ухвали суду першої інстанції.

Вирішуючи заявлене клопотання судом враховано, що позивачем до позовної заяви додано виписку з карткового рахунку, відкритого в АТ КБ «Приватбанк» на ім"я позивача, з якої слідує, що ОСОБА_1 в період з 01.01.2024 по 31.12.2024 мав нецільові надходження у валюті рахунку 1820 грн, 500 грн, 671,66 грн та в період з 01.01.2025 по 03.05.2025 надходжень на картковий рахунок не мав.

Крім того, позивачем до позовної заяви долучено податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2024 рік, яка була сформована позивачем як платником, що заявляє право на податкову знижку, в якій зазначено, що сума загального річного доходу ОСОБА_1 складає 864,55 грн.

Щодо вказаної декларації суд зауважує, що така не містить відмітки про її одержання контролюючим органом, про внесення даних до електронної бази податкової звітності, а також не містить відомостей, що за результатами камеральної перевірки декларації порушень ( помилок ) не виявлено.

Таким чином, така декларація не може бути належним та достовірним доказом щодо отриманих позивачем в 2024 році доходів.

При цьому суд зауважує, що відповідно до долученої позивачем до позовної заяви копії трудової книжки НОМЕР_1 ( окремих сторінок ), оформленої 02.06.2021 року на ім"я позивача, встановлено, що позивач був звільнений з роботи в АТ "Укрпошта" 11.07.2024 року ( запис №4 ), таким чином він до 11.07.2024 року працював і, відповідно, мав певні доходи.

В свою чергу, не відображення таких доходів в відомостях з виписки по картковому рахунку, відкритому в АТ КБ «Приватбанк» на ім"я позивача, в період з 01.01.2024 по 31.12.2024 ( в цільових надходженнях ), може свідчити про те, що позивач отримував заробітну плату на інший картковий рахунок, відкритий в АТ КБ «Приватбанк»,або іншій банківській установі.

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що згідно з ч. 1 ст. 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Положеннями ч. 2 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

У відповідності до ч. 1 ст. 8 вказаного Закону враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, відстрочення, розстрочення чи звільнення від сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони, який є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.

Звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення, як зазначив Верховний Суд в ухвалі від 09 вересня 2019 (справа №215/5482/17), є дискреційним правом, а не обов`язком суду, можливість якого пов`язується з майновим станом особи.

Верховний Суд вказав, що Закон України "Про судовий збір" не містить вичерпного й чітко визначеного переліку документів, які можливо вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2005 р. у справі "Княт проти Польщі" ("Kniat v. Poland"), заява №71731/01; пункти 63- 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2005 у справі "Єдамскі та Єдамска проти Польщі" ("Jedamski and Jedamska v. Poland"), заява №73547/01).

Суд звертає увагу, що з наданих позивачем доказів неможливо достовірно встановити розмір його річного доходу за попередній календарний рік та зробити відповідні висновки щодо його майнового стану, які б стали підставою для звільнення від сплати судового збору за подання цієї позовної заяви.

Так, відомості по одному з карткових рахунків заявника не є належним доказом та не виключають можливості отримання ОСОБА_1 інших доходів.

В свою чергу, навіть факт відсутності офіційних доходів не є безперечним підтвердженням наявності підстав для звільнення від сплати судового збору, оскільки позивач може отримувати дохід із інших джерел, окрім заробітної плати, бути працевлаштованим станом на дату подання клопотання про звільнення від сплати судового збору, отримувати виплати із центру зайнятості, тощо.

Аналогічна правова позиція з даного питання висловлена у Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.04.2022 року у справі № 9901/377/21.

При цьому, суд приймає до уваги, що позивач є повнолітньою особою працездатного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Таким чином, заявником у підтвердження скрутного матеріального становища не надано достовірних та беззаперечних доказів, в тому числі не надано довідки з державного реєстру фізичних осіб про виплачені доходи та утримані з них податки за 2024 рік, як офіційного документу про виплачені на користь позивача доходи за 2024 рік.

Відтак, суд не знаходить підстав для звільнення позивача від сплати судового збору за подання до суду цього позову. При цьому доказів сплати судового збору в належному розмірі позивачем до позовної заяви не долучено.

Вказані недоліки позовної заяви позбавляють суд можливості вирішити питання про відкриття провадження у справі.

За правилами, визначеними частиною 1 статті 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене та враховуючи невідповідність поданого адміністративного позову вимогам статті 160, 161 КАС України, позовну заяву слід залишити без руху, надавши особі яка її подала, строк для усунення недоліків, шляхом:

- конкретизації змісту заявлених позовних вимог, уточнення прохальної частини позову, де чітко визначити відповідача (відповідачів), до яких звернуті позовні вимоги, та чітко сформулювати заявлені вимоги, із зазначенням способу судового захисту згідно з вимогами статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України;

- зазначення яким саме чином порушено права та законні інтереси позивача і які;

- наведення нормативно-правового обґрунтування позовних вимог;

- надання доказів, що підтверджують порушення відповідачем законодавства про звернення громадян під час розгляду скарги та/або звернення позивача, а також докази направлення (надсилання) такої скарги та/або звернення відповідачу ( дати, реєстраційні номери звернень );

- обґрунтування завданої шкоди позивачу, а також зазначення обраного позивачем способу відшкодування ( виду, розміру ).

- надання документу, який підтверджує сплату судового збору в сумі 3633,60 грн (або в більшій сумі, якщо позивачем буде визначено майновий спосіб відшкодування немайнової шкоди, то виходячи з його розміру ) за такими реквізитами: ГУК у Він. обл./м.Вінниця/22030101; ; банк: Казначейство України (ЕАП); рахунок: UA4002856; призначення платежу: судовий збір, за позовом (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Вінницький окружний адміністративний суд.

За правилами визначеними частиною 1 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст.ст. 169, 248, 256 КАС України, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, відшкодування шкоди завданої протиправними діями залишити без руху.

2. Запропонувати позивачу у 5- денний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви, зазначені в мотивувальній частині ухвали суду.

3. Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна