Справа № 160/7852/25
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2025 року Справа № 160/7852/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГолобутовського Р.З.
за участі: секретаря судового засідання Омельченко А.І,
представника позивача представника відповідача Жмарьової О.М., Бережної К.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ШЕВЕЛЛ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, рішення про результати розгляду скарги,
14.03.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «ШЕВЕЛЛ» (далі позивач) звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач-1), Державної податкової служби України (далі відповідач-2), в якому просить:
- рішення Державної податкової служби України від 05.02.2025 №3402/6/99/00-06-01-03-06 визнати протиправним і скасувати;
- податкове повідомлення-рішення від 22.11.2024 №722050706 Головного управління ДПС у Дніпропетровській області визнати протиправним і скасувати.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не погоджується з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням. Товариство не погоджується з висновками акту про результати документальної позапланової виїзної перевірки № 2678/04-36-07-06/43224273 від 20.09.2024, у зв`язку з чим направляло до ГУ ДПС заперечення та документи на обґрунтування підстав для відшкодування ПДВ в зв`язку з ввезенням на територію України вантажних транспортних засобів, які товариство має використовувати у своїй господарській діяльності. Позивач зазначає, що посилання в акті на «безперервність» нарахування податкового кредиту, як на підставу збільшити період перевірки майже на два роки - до вересня 2022 року - є юридично неспроможним, позаяк період, коли виникли підстави для відшкодування ПДВ, є чітко визначеним, а в інші періоди ТОВ «Шевелл» вимогу про відшкодування ПДВ не заявляло. Одночасно проведення перевірки нарахування ПДВ за інші періоди, в тому числі в ході документальної перевірки відповідно до плану-графіка перевірок, визначаються положеннями п.п. 75.1.1, 75.1.2 статті 75 ПК України. Товариство звертає увагу на те, що в наказі № 5344-п період, який буде перевірятися, не вказано. Відтак, наказ не відповідає вимогам п. 81.1 статті 81 ПК України. Одночасно наказ відсилає до змісту заперечень стосовно питань, які були предметом оскарження, тобто відсутність підстав для перевірки поза межами періоду, коли заявлено суму ПДВ до відшкодування. Отже посадові особи ДПС проводили перевірку не у відповідності до наказу № 5344-п, в якому період, що підлягає перевірці, не визначено, а на свій власний розсуд, що є перевищенням повноважень та порушенням як положень ПК України, так і статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зазначення в тексті акту про «безперервне від`ємне значення ПДВ» не створює законних підстав для перевірки, позаяк предметом відшкодування Товариство заявляло виключно відшкодування ПДВ в зв`язку з імпортом транспортних засобів у липні 2024 року. Товариство не заявляло та не заявляє вимогу про відшкодування ПДВ як результат інших господарських операцій. Товариство вело облік придбання та використання у господарській діяльності на території України паливно-мастильних матеріалів (далі ПММ), запасних частин та послуг з ремонту та технічного обслуговування і відображало у податковій звітності податковий кредит. Водночас Товариство не заявляло про відшкодування такого податкового кредиту у період, який перевірявся. Отримання товару (пального) від постачальника підтверджується видатковою та податковою накладними. Відпуск пального через колонки АЗС кінцевому споживачу фізичним та юридичним особам - підтверджується також акцизними накладними. Враховуючи те, що Товариство не має складу для зберігання запасних частин (і це було підтверджено перевіркою), запасні частини або придбавалися на СТО, або після придбання передавалися виконавцю ремонтних робіт, відтак не було потреби складати акти прийому-передачі запасних частин зі складу. Таким чином, Товариство вважає висновки акту про використання ПММ та запасних частин не за призначенням необґрунтованими та безпідставними.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 29.04.2025 о 10:00.
В підготовче засідання, призначене на 29.04.2025, прибули представники сторін. Після надання пояснень представниками сторін, враховуючи відсутність заперечень, судом закрито підготовче засідання у справі та ухвалено перейти до розгляду справи по суті.
Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.
Видами діяльності за КВЕД є: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний); 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 49.42 Надання послуг перевезення речей (переїзду); 52.24 Транспортне оброблення вантажів; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.
За результатами перевірки складено акт від 20.09.2024 №2678/04-36-07-06/43224273, у висновку якого встановлено наступне (стор. 20-22 акту перевірки): наведена у цьому акті інформація, яка наявна в інформаційних базах ДПС та зібрана в межах організації і проведення цієї перевірки, у тому числі представлена платником податків, та результати її опрацювання є відповідно до п.п.19-1.1.46 п. 19-1.1 ст. 19-1, п. 74.3 ст. 74 і п.п. 83.1.2 п. 83.1 ст. 83 Кодексу підставою для зазначених нижче висновків:
- порушення п.44.1 ст.44, п.185.1 ст. 185, п.187.1. ст. 187 Податкового кодексу України від 02.12.2010 за №2755-VI (із змінами та доповненнями) та ч.1 ст.3 Закону України від 16.07.1999 року №996- XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в результаті чого платником ТОВ «ШЕВЕЛЛ» за перевіряємий період завищено податкові зобов?язання з податку на додану вартість на суму ПДВ 821 276 грн. та порушення п. 44.1 ст. 44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Кодексу, що призвело до завищення суми податкового кредиту у сумі 2 599 746 грн., та як наслідок порушення п. 200.1, п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення від?ємного значення (р. 19) по декларації за липень 2024 у сумі 1 778 471 грн та як наслідок у платника відсутнє право на бюджетне відшкодування на рахунок платника у банку, відображеного у рядку 20.2.1 декларації з ПДВ за липень 2024 року у сумі 411 900 грн.
Позивачем направлені заперечення на акт перевірки.
- в порушення п.44.1, п.44.2, п. 44.6 ст.44, п.185.1 ст.185, п.187.1. ст. 187, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України ТОВ «ШЕВЕЛЛ» завищено від?ємне значення з ПДВ за липень 2024 року на 1 802 729 грн.;
- в порушення абз. б п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України завищено задекларовану суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість у податковій декларації з ПДВ за липень 2024 року на 3 772 грн;
- в порушення п. 201.10 ст. 201 Кодексу, не здійснено реєстрацію зведеної податкової накладної в ЄРПН, на загальну суму ДВ 369 609,32 грн. Штрафні санкції за порушення строків реєстрації податкових накладних в ЄРПН визначаються згідно зі ст. 120-1.1 Кодексу.
Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивачем подано скаргу до ДПС України, рішенням якої від 05.02.2025 №3402/6/99-00-06-01-03-06 оскаржуване рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення.
Питання правомірності прийняття наведеного податкового повідомлення-рішення та рішення про результати розгляду скарги є предметом спору у цій справі.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Виключно законами України встановлюються, зокрема, податки і збори (ч. 2 ст. 92 Конституції України).
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до п. 61.1 ст. 61 ПК України податковий контроль система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з п. 62.1 ст. 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин; моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до статті 39 цього Кодексу.
Відповідно до п. 71.1 ст. 71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.
Згідно з п. 73.3 ст. 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.
Документальною перевіркою згідно із п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Пунктами 78.2, 78.9 ст. 78 ПК України визначено, що обмеження у підставах проведення перевірок платників податків, визначені цим Кодексом, не поширюються на перевірки, що проводяться на звернення такого платника податків.
Контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків.
Про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.
Строки проведення документальної позапланової перевірки встановлені ст. 82 цього Кодексу.
Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної позапланової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено ст. ст. 83, 85 цього Кодексу.
Порядок оформлення результатів документальної позапланової перевірки встановлено ст. 86 цього Кодексу.
Перевірка платника податків з питань повноти нарахування і сплати податків та зборів під час здійснення контрольованих операцій проводиться з урахуванням особливостей, визначених ст. 39 цього Кодексу.
Відповідно до п.п. 78.1.8 статті 78 ПК документальна позапланова перевірка здійснюється якщо платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
Відповідачем зазначено у відзиві та встановлено в акті перевірки (стор.8), що причиною виникнення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за перевіряємі періоди, є:
- операції, що підлягають оподаткування за нульовою ставкою здійснення перевезень в міжнародному сполученні;
- здійснення імпортних операцій з ввезення на митну територію України автотранспортних засобів з Польщі (нерезидент SHEVELL TRANS LOGISTIC SP. Z O.O.) та Нідерландів (нерезидент BAS World B.V.) (тягач сідельний, що був у користуванні, призначений для буксирування напівпричепів, Марка - SCANIA, тип/ модель - R450, номер кузова/шасі - НОМЕР_1 , номер двигуна - невизначений, тип двигуна - дизельний, ЄВРО 6, напівпричіп для перевезення вантажів, тентовий, трьохвісний, що був у використанні марка - KOGEL, тип - S 24-1, модель - SN 24, номер кузова/шасі - НОМЕР_2 , календарний рік виготовлення-2016).
Враховуючи зазначене, попередніми податковими періодами, які вплинули на формування від`ємного значення ПДВ за липень 2024 року в сумі 2 214 629 грн, з урахуванням уточнюючих розрахунків, за даними податкової звітності підприємства визначено періоди з вересня 2022 року по липень 2024 року, що і стало періодом охопленим перевіркою.
Відповідач-1 вказує, що показники формування безперервного від`ємного значення з ПДВ, що включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, який наявний безперервно, визначено починаючи з вересня 2022 року по липень 2024 року.
Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів/послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 ПК України.
Під постачанням товарів розуміється, зокрема передача товарів згідно з договором, за яким сплачується комісія (винагорода) за продаж чи купівлю (п.п. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Постачання послуг будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності (п.п. 14.1.185 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
При цьому, відповідно до п. 189.4 ст. 189 ПК України базою оподаткування для товарів/послуг, що передаються/отримуються у межах договорів комісії (консигнації), поруки, довірчого управління, є вартість постачання цих товарів, визначена у порядку, встановленому статті 188 Податкового кодексу.
Дата збільшення податкових зобов`язань та податкового кредиту платників податку, що здійснюють постачання/отримання товарів/послуг у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів та без права власності на такі товари/послуги, визначається за правилами, встановленими статтями 187 і 198 Кодексу.
Датою виникнення податкових зобов`язань із постачання товарів/послуг згідно з пункту 187.1 статті 187 ПК України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку-дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а для послуг-дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Ураховуючи викладене, у комісіонера на дату першої з подій, визначених пункту 187.1 статті 187 ПК України, виникають податкові зобов`язання з ПДВ:
- з операції з реалізації товару, переданого йому на реалізацію комітентом в межах договору комісії, виходячи з бази оподаткування, визначеної пункту 189.4 статті 189 Кодексу;
- з послуг комісії, наданих комітенту в межах договору комісії, виходячи з бази оподаткування, визначеної статті 188 Кодексу.
За положеннями п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначено статті 198 ПК України.
Відповідно до п.п. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
За приписами п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
За приписами п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
Згідно з п. 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.
Підпунктом 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що бюджетне відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.
Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню) визначено ст. 200 ПК України.
Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно з п. 200.2 ст. 200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.
За змістом п. 200.4 цієї статті при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Відповідно до п. 200.7 ст. 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
Згідно з п. 200-1.3 ст. 200-1 ПК України платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму податку.
Згідно з Порядком заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, додатками до декларації є: 1) розрахунок коригування сум податку на додану вартість (Д1) (додаток 1); 2) довідка про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2) (додаток 2); 3) розрахунок суми бюджетного відшкодування (Д3) (додаток 3 ); 4) заяви про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість та/або врахування реєстраційної суми платника податку, що реорганізується, в обрахунку реєстраційної суми правонаступника (Д4) (додаток 4); 5) розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) (додаток 5); 6) довідка (Д6) (додаток 6) подається платниками, які заповнюють рядок 5 декларації, та підприємствами (організаціями) інвалідів; 7) розрахунок (перерахунок) частки використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях (Д7) (додаток 7); 8) заява про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування (Д8) (додаток 8); 9) розрахунок податкових зобов`язань за операціями, визначеними в статті 16-1 Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України», та питомої ваги вартості сільськогосподарських товарів (ДС9) (додаток 9). Додатки додаються до декларацій за наявності подій, які підлягають відображенню у таких додатках.
В свою чергу, платники податку, які відповідно до ст. 200 розділу V Кодексу мають право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість, здійснюють розрахунок бюджетного відшкодування та додають до декларації (Д3) - додаток 3 та (Д4) - додаток 4. Розрахунок суми бюджетного відшкодування здійснюється в межах суми, обчисленої відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації, за вирахуванням від`ємного значення поточного звітного (податкового) періоду, зарахованого у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість. Значення рядка 3 таблиці 1 (Д3) - додаток 3 переноситься до рядка 20.2 декларації.
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що право на отримання бюджетного відшкодування у платника ПДВ виникає щодо суми, яку він фактично сплатив у попередніх податкових періодах, за наявності у нього від`ємного значення різниці між податковим зобов`язанням та податковим кредитом у поточному та попередньому податковому періоді, за умови наявності у платника податку належно оформлених податкових накладних та відсутності спору щодо реальності господарських операцій із поставки товарів, робіт, послуг.
Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
З огляду на викладені положення, для отримання права сформувати податковий кредит із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.
Отже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів із метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, а не саме лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на поточних рахунках платників податку.
У відповідності до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV (далі Закон №996-XIV) господарська операція дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.
Згідно зі ст.. 3 Закону №996-XIV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.
Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Статтею 9 Закону №996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Тобто, документальному підтвердженню підлягає одна із вищезазначених подій, і якщо дана подія оформлена первинним документом, що містить усі обов`язкові реквізити, визначені ч. 2 ст. 9 Закону №996-XIV, то дана обставина є належним доказом реальності господарської операції.
Відповідно до вимог п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Оскільки видаткова накладна використовується для обліку товарно-матеріальних цінностей та є документом первинного обліку відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №996-XIV, то на виконання приписів закону та договірних домовленостей між сторонами щодо поставки товару, що зафіксовані в договорі поставки, були складені видаткові накладні.
Податкова накладна надається постачальником в електронному вигляді в порядку та строки, встановлені Податковим кодексом України.
Судом встановлено та підтверджено долученими до матеріалів справи рахунками на оплату, актами здачі-приймання робіт, що позивачем здійснювалась закупівля послуг з обслуговування транспортних засобів у ТОВ фірма «Журавлина», доставки у ТОВ «Топ Сіті», ремонту у ТОВ «Компанія «Тентмастер», закупівлі дизельного палива у ТОВ «Європейські паливні рішення», закупівля комплектуючих у ТОВ «Юапартс», послуги шиномонтажу у ТзОВ «Транспортна сервісна компанія», послуги з перевезення у ФОП ОСОБА_1 , закупівля водного розчину карбаміду, дизельного палива у ТОВ «НК Солар», закупівля комплектуючих у ТОВ «КПП Центр».
Позивачем надано послуги з перевезення ПрАТ «Сентравіс Продакшн Юкрейн», ТОВ «Реланта», ТОВ «ВР ДАФ +», ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ТОВ «Малбі Фудс», ПП «Астарта», ТОВ «Континенталь Транс», ТОВ «Велес-та», ТОВ «АЛА-ТРАК», ТОВ «Юпісі Лоджистикс», компанія BVK Sourcing s.r.o., ФОП ОСОБА_4 , ТОВ «Торговий дім «Сталь-А», ТОВ «ВРМ-Агро», ФОП ОСОБА_5 , ПП «Патмос», ПП «Гелиос-Транс», ПВП «Вибір», Дочірнє транспортне-експедиційне підприємство «Іст-Захід», ТОВ «Українська макулатурна компанія», ТОВ «Нордекс Укртранс», ТОВ «Брокбрідж», ПП «Логісттер», ТОВ «АТСФ», ТОВ «Логістик Плюс Україна», ТОВ «Євро Форвардінг», ТОВ «Поліграфічне підприємство «Фоліо Плюс», ТОВ «Автосвіт», ФОП ОСОБА_6 , ТОВ «ПАС-Транс», ФОП ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_8 , ФОП ОСОБА_9 , ТОВ «Транссервіс Логістика», ТОВ «РВ ДАФ+», ФОП ОСОБА_10 , ФОП ОСОБА_11 , ПП «Галекспрес», ТОВ організація «АСЛ Логістик», ТОВ «Космос», ТОВ «БН-Груп», що підтверджується рахунками на оплату, актами надання послуг, товарно-транспортними накладними.
У податковій декларації з податку на додану вартість за липень 2024 року ТОВ «Шевелл» задекларовано в графі 21 суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у сумі 1 820 729 грн.
В графі 20.2 позивачем задекларовано суму від`ємного значення, що підлягає бюджетному відшкодуванню у розмірі 411 900 грн, в тому числі на рахунок платника у банку.
Документальна позапланова перевірка з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, проводиться з підстав, визначених підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.
Відповідно до пункту 200.11 статті 200 Податкового кодексу України контролюючий орган має право протягом 60 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації, а в разі якщо така податкова декларація надана після закінчення граничного строку за днем її фактичного подання, провести документальну перевірку платника податку у порядку, передбаченому підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу.
Позивачем заявлено бюджетне відшкодування за липень 2024 року, відтак проведення перевірки за інші податкові періоди шляхом визначення в акті перевірки від 20.09.2024 №2678/04-36-07-06/43224273 безперервності від`ємного значення не відповідає встановленому порядку проведення перевірки.
Стосовно посилання представника відповідача на той факт, що в подорожніх листах не вказано залишки у баку, не зазначено, скільки палива видано, не внесено дані про заправку на АЗС, суд зазначає наступне.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» скасовано обов`язковість подорожнього листа.
Одночасно в Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 № 363 (із змінами), вказано, що ці Правила не регламентують перевезення небезпечних, великовагових, великогабаритних вантажів, пошти та перевезення вантажів у міжнародному сполученні, оскільки такі перевезення мають свої особливості, що стосуються виконання комплексу вимог при вантажно-розвантажувальних роботах, власне процесу перевезення та його документального оформлення, а також узгодження таких правил із відповідними компетентними установами.
Проаналізувавши подані до суду документи, суд дійшов висновку, що товариство вело бухгалтерський облік надання послуг з міжнародних вантажних перевезень автомобільним транспортом з урахуванням особливостей цього виду господарської діяльності.
Відповідно до частин першої, другої статті 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі.
Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.
З наведеного видно, що первинним документом для обліку транспортної роботи є договір перевезення вантажу та складений відповідно до нього перевізний документ транспортна накладна (товарно-транспортна накладна при внутрішніх перевезеннях та міжнародна вантажна накладна при міжнародних перевезеннях вантажів).
В силу статті першої Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (далі Конвенція), яка була ратифікована Україною та є частиною національного законодавства України, ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін. Для цілей цієї Конвенції "транспортний засіб" означає автомобілі, автопоїзди, причепи і напівпричепи як це визначено в статті 4 Конвенції про дорожній рух від 19 вересня 1949 року.
Статтею четвертою Конвенції встановлено, що договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.
В статті шостій Конвенції вказано, що Вантажна накладна містить такі дані: a) дата і місце складання вантажної накладної; b) ім`я та адреса відправника; c) ім`я та адреса перевізника; d) місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки; e) ім`я та адреса одержувача; f) прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення; g) кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць; h) вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу; i) платежі, пов`язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу); j) інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей; к) заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції.
Враховуючи те, що в договорі перевезення має бути зазначена узгоджена сторонами сума фрахту та умови оплати, договір перевезення вантажу у міжнародному сполученні та міжнародна вантажна накладна є первинними документами обліку та на їх підставі визначаються доходи та витрати.
За визначенням статті першої Закону України № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» (далі Закон № 996-ХІV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, а первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Відтак, виконання перевезення є господарською операцією, а договір перевезення та транспортна накладна є первинними документами, які містять відомості про цю операцію і великою мірою визначають зміст інших документів, пов`язаних з виконанням перевезення (документів з придбання ПММ, документів про відрядження водіїв, оплати супутніх послуг тощо).
Статтею дев`ятою цього Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). Подорожні листи складаються посадовими особами Товариства на підставі записів у міжнародних вантажних накладних і показників спідометрів про реальний пробіг вантажних автомобілів.
Ці показники враховуються при списанні ПММ, яке використано для виконання транспортної роботи.
Такий спосіб обліку транспортної роботи є загальноприйнятним і можливість його застосування в акті жодним чином не спростована.
Виконання міжнародних перевезень підтверджується також документами на відрядження водіїв, які були надані для перевірки та до суду.
Стосовно твердження відповідача про те, що для перевірки не подано фіскальні чеки, що підтверджують факт заправки транспортних засобів, а без них оприбуткування пального не допускається; відсутність чеків унеможливлює підтвердити факт придбання ПММ підприємством.
Відповідно до частини першої Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої Наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв`язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України від 20.05.2008 №281/171/578/155 (далі - Інструкція), ця Інструкція встановлює єдиний порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів.
Вимоги цієї Інструкції є обов`язковими для всіх суб`єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України (далі - підприємства).
Згідно з п. 7.1 Інструкції відпуск нафти споживачам здійснюється на підставі попередньо укладених договорів, а нафтопродуктів - на підставі договорів або за готівку.
Щодо відпуску нафтопродуктів на АЗС за платіжними картками та талонами в Інструкції зазначено наступне. Форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери.
Заправлення за талонами відображається у змінному звіті АЗС за формою №17-НП (п.п. 10.3.3.1-2).
Відпуск нафтопродуктів за платіжними картками відображається у змінному звіті АЗС за формою №17-НП (п.п. 10.3.4.1-2).
За своєю природою ПК є смарт-карткою з вмонтованим мікроконтролером, що слугує носієм та обробником інформації, яка одночасно є засобом ідентифікації отримувача ПММ. Відпуск пального постачальником відображається в електронному вигляді у відповідному обліковому регістрі.
Відповідно до частини другої статті дев`ятої Закону № 996-ХІV первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно- комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Статтею восьмою Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
В статті 14 цього Закону вказано, що електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб`єктів електронного документообігу.
Використання електронного документа у цивільних відносинах здійснюється згідно із загальними вимогами вчинення правочинів, встановлених цивільним законодавством.
Електронний документообіг на платіжному ринку здійснюється з урахуванням Закону України "Про платіжні послуги".
Паливна картка (як грошова, так і літрова) - це електронний інструмент (засіб) ідентифікації свого власника, що дозволяє йому увійти до електронної системи розрахунків мережі АЗС з відпуску палива, щоб за допомогою засобів такої системи він міг ініціювати зарахування виданого їм безготівкового авансу у рахунок оплати отриманого на АЗС палива. При цьому комп`ютерна програма мережі АЗС здійснює списання такого авансу паралельно з відпуском палива клієнтові. Кошти підприємства на рахунках паливних карток є дебіторською заборгованістю.
За змістом п. 4 П(С)БО10 це сума заборгованості дебіторів підприємству на певну дату, тобто осіб, які унаслідок минулих подій заборгували підприємству певні суми коштів, їх еквіваленти чи інші активи, тобто це товарні вимоги, які ґрунтуються на здійсненій передоплаті.
За визначенням Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 № 163, безготівкові розрахунки - перерахування коштів із рахунків платників на рахунки отримувачів, а також перерахування надавачами платіжних послуг коштів, унесених платниками готівкою, на рахунки отримувачів.
Облік безготівкових розрахунків відрізняється від обліку готівкових розрахунків зокрема тим, що надходження та списання коштів відображається на банківських рахунках контрагентів, а відтак зберігання касових чеків не є обов`язковим.
Первинним документами обліку є банківські документи, зокрема виписка по рахунку, платіжна інструкція тощо. Одночасно отримання товару (пального) від постачальника підтверджується видатковою та податковою накладними.
Відпуск пального через колонки АЗС кінцевому споживачу фізичним та юридичним особам - підтверджується також акцизними накладними. Товариством надано для перевірки договір № 119/24К від 14 лютого 2024 року (далі Договір), укладений з товариством з обмеженою відповідальністю «НК Солар» (Постачальник), яке постачало Товариству (Покупець) пальне через мережу автозаправних станцій.
Відповідно до п. 2.1 Договору Постачальник зобов`язується передати у власність, а Покупець зобов`язується прийняти на умовах, визначених цим Договором, та оплатити пальне (бензин А-95, дизельне паливо, газ скраплений СПБТ), іменоване далі за текстом «Товар», найменування, ціна та кількість якого визначається сторонами у додаткових угодах та/або видаткових накладних.
В договорі наведено перелік АЗС Постачальника та їхні адреси.
Відповідно до розділу 3 Договору Постачальник передає у власність Покупцю ПММ частинами шляхом вибірки Покупцем (довіреною особою Покупця) ПММ з АЗС.
Постачальник поповнює рахунки пластикових карт Покупця не пізніше наступного робочого дня після оплати ПММ.
Відпуск ПММ здійснюється на АЗС після пред`явлення пластикової карти та введення пін-коду в кількості та в асортименті, обраних Покупцем, та в межах добового ліміту ПММ, встановленого на картці.
Постачальник протягом місяця формує акцизні, видаткові та податкові накладні на відпущений Товар не рідше одного разу на місяць та не пізніше останнього дня місяця.
Вказані документи надаються Покупцю для підписання не пізніше як на сьомий робочий день наступного місяця.
Відповідно до п. 4.3 Договору ціна ПММ встановлюється на рівні роздрібних цін, що діють на момент оплати ПММ Покупцем.
Пунктом 4.1.4 на Постачальника покладено обов`язок вести облік ПММ та коштів, отриманих від Покупця.
Відповідно до п. 4.1.6 оператор АЗС після завершення відпуску ПММ видає чек з POS-терміналу, що свідчить про факт відпуску ПММ покупцю.
В чинному законодавстві в даний час відсутнє визначення, що таке паливна картка та що таке POS-термінал.
Посилання в акті на постанови Верховного Суду у справах № 803/1134/16 від 15 березня 2019 року та № 803/888/15-а від 06 листопада 2018 року є неналежними аргументами щодо необхідності використовувати фіскальні чеки для бухгалтерського обліку у покупця юридичної особи в разі придбання ПММ на умовах попередньої оплати з використанням паливних карток, позаяк у вказаних постановах розглядалося виключно питання про нарахування та сплати акцизного податку за подібними операціями, тобто йшлося про податкові обов`язки постачальника ПММ, який реалізує пальне через колонки АЗС. Питання податкового обліку покупців з використанням чеків у цих постановах не розглядалися і правові висновки щодо цього відсутні.
Стосовно тверджень податкового органу щодо неподання актів діагностики транспортних засобів, а відтак відсутності підстав для визнання використання запасних частин за призначенням у господарській діяльності товариства; відсутність нарядів-замовлень на ремонт транспортних засобів; відсутність документів складського обліку запасних частин, суд вказує наступне.
В матеріалах справи наявні документи про ремонт транспортних засобів на станціях технічного обслуговування, в тому числі рахунки та акти виконаних робіт.
Як зазначено судом, позивачем здійснювалась закупівля послуг з обслуговування транспортних засобів у ТОВ фірма «Журавлина», ремонту у ТОВ «Компанія «Тентмастер», закупівля комплектуючих у ТОВ «Юапартс», послуги шиномонтажу у ТзОВ «Транспортна сервісна компанія», закупівля комплектуючих у ТОВ «КПП Центр».
Суд не погоджується з посиланням в акті перевірки на Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту, затверджене наказом Мінтрансу України від 30.03.98 № 102 (далі Положення).
Відповідно до п. 1.1 це Положення визначає порядок проведення технічного обслуговування і ремонту дорожніх транспортних засобів і розповсюджується на юридичних та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, які здійснюють експлуатацію, технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів (за винятком тролейбусів, мопедів і мотоциклів) незалежно від форм власності.
Положення визначає поточний ремонт (ПР) як ремонт, що виконується для забезпечення або відновлення роботоздатності виробу і полягає в заміні і (або) відновленні окремих частин (може виконуватись заявочно або за результатами діагностування агрегатним, знеособленим та іншими методами).
Одночасно в п.п. 3.12, 3.13 Положення вказано, що поточний ремонт виконується за потребою, згідно з результатами діагностування технічного стану ДТЗ, або за наявності несправностей і призначений для забезпечення або відновлення його роботоздатності. До поточного ремонту ДТЗ належать роботи, пов`язані з одночасною заміною не більше двох базових агрегатів (крім кузова і рами).
Пунктом першим Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, які затверджені Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2014 № 615 (далі Правила), визначено, що ці Правила регулюють взаємовідносини між замовником і виконавцем послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, їх складових частин (систем), а також вимоги щодо контролю за відповідністю наданих послуг.
Ці Правила поширюються на суб`єктів господарювання, які надають послуги з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів та їх складових частин (систем) та на яких поширюються вимоги Технічного регламенту з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 липня 2013 року № 643 (далі - Технічний регламент).
В п. 3 Правил вказано, що виконавець - суб`єкт господарювання, який відповідає встановленим вимогам Технічного регламенту та надає послуги з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, їх складових частин (систем); замовник - юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка замовляє або має намір замовити послуги з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, їх складників, систем; послуга - результат безпосередньої взаємодії між виконавцем та замовником і внутрішньої діяльності виконавця для задоволення потреб замовника.
В розділі ІІІ Правил вказано, що надання послуг здійснюється за зверненням замовника чи за його попередньою заявкою, яка реєструється в журналі реєстрації.
За заявкою виконавець визначає дату, час подання КТЗ, складових частин (систем) та їх експлуатаційної, ремонтної, технологічної документації для надання послуг.
Послуги з технічного обслуговування і ремонту КТЗ чи його складових частин (систем) надаються замовникові на підставі договору про технічне обслуговування і ремонт КТЗ, що укладається відповідно до вимог цивільного законодавства між замовником і виконавцем (договір, наряд-замовлення, накладна, квитанція тощо).
Як видно з розділу ІV Правил, обсяг ремонтних робіт, необхідність у запасних частинах тощо визначаються виконавцем. А саме, приймання КТЗ та його складових частин (систем) здійснюється у присутності власника чи його уповноваженого представника в такому порядку: перегляд експлуатаційної, ремонтної, технологічної документації і заявки замовника; перевірка технічного стану КТЗ, його складових частин (систем); огляд щодо зовнішніх пошкоджень і дефектів; оформлення акту передавання-приймання КТЗ, його складових частин (систем) для надання послуг з технічного обслуговування і ремонту.
Відповідно до розділу п`ятого Правил Порядок оплати послуг з технічного обслуговування та ремонту КТЗ визначається договором. Оплата послуг, які виконуються за договором, рахунком-фактурою, нарядом- замовленням, накладною, квитанцією тощо, здійснюється замовником як у готівковій, так і безготівковій формах. Виконавець оформлює документ про витрати на виконання послуг, який підписується виконавцем і замовником і є невід`ємною частиною договору. Після надання послуг і прийняття виконаних робіт з урахуванням їх відповідності умовам договору замовник повністю оплачує роботи за умовами договору. Виконавець оформлює для юридичних осіб окремо документи на оплату матеріалів і послуг з технічного обслуговування і ремонту (включаючи необхідні діагностичні роботи) та окремо документи на оплату матеріалів і виконання робіт з ремонту (включаючи необхідні діагностичні роботи).
Виконані роботи виконавець відносить або до технічного обслуговування, або до ремонту на підставі переліків і процедури виконання робіт, регламентованих виробником КТЗ та їх складових частин (систем), та (або) за записами, зробленими в інструкціях з експлуатації та (або) у сервісних книжках, в іншому інформаційному забезпеченні від виробника, а також у нормативно-правових актах.
Документами, що підтверджують надання послуги, є: акт передавання-приймання КТЗ (його складових частин (систем)) після надання послуг з технічного обслуговування і ремонту; наряд-замовлення, підписаний контролером якості (з проставлянням печатки виконавця (за наявності)) та замовником; документ, що підтверджує оплату послуг; рахунок-фактура; податкова накладна (для юридичних осіб).
Відповідно до п. Х Правил замовник має право вимагати повернення не використаних та замінених під час виконання ремонту і технічного обслуговування складових частин і матеріалів, наданих виконавцю.
З наведеного видно, що замовник не зобов`язаний забрати та утилізувати замінені запасні частини, тобто, за згодою сторін утилізація цих запасних частин покладається на виконавця.
В акті вказано про відсутність оприбуткування відпрацьованих запасних частин та про відсутність складських документів на них.
Щодо обліку використаних для поточного ремонту запасних частин, суд зазначає, що відповідно до п. 15 П(С)БО 7 (Основні засоби) витрати, що здійснюються для підтримання об`єкта в робочому стані (проведення технічного огляду, нагляду, обслуговування, ремонту тощо) та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, включаються до складу витрат.
Враховуючи те, що товариство не має складу для зберігання запасних частин (і це було підтверджено перевіркою), запасні частини або придбавалися на СТО, або після придбання передавалися виконавцю ремонтних робіт, відтак не було потреби складати акти прийому-передачі запасних частин зі складу.
Висновки, які зроблені податковим органом на підставі програмного забезпечення не можуть слугувати доказом, оскільки програмне забезпечення (інформаційні бази ДФС) до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків не відноситься. Такі дані не є належним доказом відсутності фактів здійснення господарських операцій безпосередньо платника податків, та доказом несплати ним податку, якщо спірний період податковим органом перевірено з урахуванням всіх первинних документів та документів податкової звітності.
Колегія Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 27.03.2018 у справі №816/809/17 дійшла висновку, що податкова інформація, яка наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також податкова інформація, що надана іншими контролюючими органами, не є належним доказом в розумінні процесуального Закону, оскільки вона не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів.
Фактично позивачем було надано документи, які дають можливість дійти висновку про рух активів у процесі здійснення зазначених господарських операцій, наявність спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарських операцій та існування зв`язку між фактом придбання товарів (робіт, послуг) господарською діяльністю платника податку та доказами на підтвердження отримання позивачем товарів (робіт, послуг).
Відповідно до п. 56.1 ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Відтак, висновки викладені ДПС в рішенні про результати розгляду скарги, не підтверджені судом, а тому підлягає задоволенню вимога про визнання протиправним та скасування рішення Державної податкової служби України від 05.02.2025 №3402/6/99/00-06-01-03-06.
Відповідно до ч. 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок про задоволення позовної заяви.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Судом при ухваленні рішення встановлено, що позивачем при поданні позовної заяви було заявлено дві вимоги: майнового характеру за оскарження податкового повідомлення-рішення, за яку позивачем сплачено судовий збір, та немайнового характеру - за оскарження рішення за результатами розгляду скарги, за яку позивачем не сплачено судовий збір.
Враховуючи те, що судом за результатами розгляду справи задоволено позов у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з Державної податкової служби України на користь Державного бюджету України суму судового збору за подання до суду позивачем позовної заяви з вимогою немайнового характеру у розмірі 2422,40 грн (з урахуванням понижуючого коефіцієнту за звернення до суду через автоматизовану систему «Електронний суд»).
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,
Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової служби України від 05.02.2025 №3402/6/99/00-06-01-03-06.
Стягнути на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України судові витрати з оплати судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне рішення складено 21 травня 2025 року.

Суддя Р.З. Голобутовський