Справа № 521/19845/24
Суддя: Ганошенко С. А.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/521/135/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Ганошенка С.А.,

за участі секретаря судового засідання Довгань Ж.А.,

представника позивача - адвоката Голенєвої О.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання незаконною та скасування постанови ЕНА № 3553918 від 26.11.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 11.12.2024 року звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просить:

-визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №3553918 від 26.11.2024 року, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП і піддано штрафу 425,00 грн.;

-провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП правопорушення закрити;

-стягнути з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції () витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

Позов обґрунтований наступним чином, 26 листопада 2024 року о 20-49 у місті Одеса по вул. Космонавтів, 20 було зупинено ОСОБА_1 в темну пору доби за керування транспортним засобом MITSUBISHI PAGERO SPORT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , нібито на вимогу поліцейського не надав для ознайомлення посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб і чинний страховий поліс, чим порушив вимоги пункту 2.4.а. ПДР України. ОСОБА_1 вважає притягнення до адміністративної відповідальності незаконним, стверджує, що співробітники поліції поводилися некоректно, підвищували на нього голос, не слухали доводи про невинуватість. Також ОСОБА_1 вважає, що співробітниками поліції не проводилась будь-яка фіксація правопорушення та спілкування з ним. Тому ОСОБА_1 здійснював фіксування розмови з поліцейськими на власний мобільний телефон.

Вважає, що постанова незаконна та підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

З огляду на те, що інспекторами патрульної поліції на запит ОСОБА_1 не надавались докази чи проводилась фото/відео-фіксація зазначеного правопорушення, якщо проводилася, то якими технічними засобами, а тому докази винуватості даної особи закон покладає на осіб уповноважених на складання постанови. Вимогу надати вказані у постанові документи заперечує.

Таким чином, на думку позивача, інспектор фактично сфальсифікував постанову відносно позивача, склавши її без присутності ОСОБА_1 , не ознайомивши його з доказами правопорушення, позбавивши ОСОБА_1 можливості скористатися юридичним захистом, заявити клопотання про розгляд справи по місцю його проживання у зв`язку з незгодою з вказаним правопорушенням. В усіх перелічених правах ОСОБА_1 з його слів було відмовлено. Розгляд справи на місці, без підготовки та надання часу для звернення за правовою допомогою, подання заперечення на постанову, інших доказів по справі, порушує права позивача, якими він не мав можливості скористатися. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в чому ОСОБА_1 також було відмовлено.

Крім того, 26.11.2024 р. інспектор Мозгова В.А. не вручила постанову про накладення адміністративного стягнення, позбавивши ОСОБА_1 права оскаржити вказану постанову в установлені строки в судовому порядку. Оскаржувана постанова отримана ОСОБА_1 поштою 07.12.2024 р. У зв`язку з чим позивач був вимушений звернутись до суду із відповідним позовом.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 12.12.2024 року вказаний адміністративний позов залишено без руху, надано час для усунення недоліків.

31.01.2025 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Голенєвої О.І. надійшов уточнений адміністративний позов та клопотання про поновлення строку на звернення з позовом, який переданий на розгляд судді 03.02.2025 року.

Ухвалою суду від 10.02.2025 року строк на звернення до суду поновлено, відкрито провадження по справі.

28.02.2025 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача, в якому просить залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3553918 від 26.11.2024 - без задоволення, з наступних підстав.

Відтак, в ході виконання службових обов`язків поліцейським 2-го взводу 2-ої роти 2-го батальйону полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, сержантом поліції Мозговою В.А., за адресою: м. Одеса, вул. Космонавтів, б. 20, виявлено транспортний засіб марки «MITSUBISHI PAJERO SPORT», н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , на якому в темну пору доби не було ввімкнено режим ближнього світла фар, чим порушено п. 19.1.а) ГІДР та здійснив адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП. В подальшому, поліцейський повідомив гр. ОСОБА_1 причину зупинки керованого ним транспортного засобу - порушення правил користування зовнішніми світловими приладами та повідомив про необхідність пред`явлення посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію на даний транспортний засіб, та чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Однак, позивач на дану вимогу поліцейського, не пред`явив визначені вище документи. За допомогою службового планшету через Інформаційний портал Національної поліції (далі - ІпНП), було отримано інформацію про посвідчення водія серії НОМЕР_2 з фотокарткою гр. ОСОБА_1 . Таким чином, порівнявши фотокартку посвідчення водія зі службового планшету, з особою водія, який сидів за кермом, поліцейським було встановлено особу водія, ним виявився гр. ОСОБА_1 , який безпосередньо в той час керував транспортним засобом, на якому в темну пору доби не було ввімкнено режим ближнього світла фар (лише габарити та передні протитуманні фари), та в подальшому не пред`явив документи визначені п. 2. 1 ПДР.

Факт відсутності полісу страхування станом на 26.11.2024, на транспортний засіб позивача «MITSUBISHI PAJERO SPORT», н.з. НОМЕР_1 , підтверджується відомостями з загальнодоступної бази даних Моторно-транспортного страхового бюро України за посиланням https://policv.mtsbu.ua.

Позивач надав до суду довідку та пенсійне посвідчення про те, що він має інвалідність II групи. Відтак, позивач не звільнений від обов`язку мати при собі чинний страховий поліс на транспортний засіб та пред`являти його поліцейському на вимогу (але має пільгу у 50 % на його придбання).

В подальшому, поліцейський повідомив гр. ОСОБА_1 що такі дії водія, містять ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Після цього, інспектором було розпочато розгляд адміністративної справи у відповідності до чинного законодавства. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 було винесено постанову серії ЕНА № 3553918 від 26.11.2024 року. Доказами провини водія на той час були фото,- відеоматеріали з відеореєстратора службового транспортного засобу та портативного відеореєстратора патрульного поліцейського (ПВР 474508). Відповідно до пп. 1 п. З Розділу VIII Інструкції № 1026, строк зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА, становить 30 діб, після чого знищуються. У зв`язку зі спливом строку на оскарження винесеної інспектором постанови серії ЕНА № 3553918 від 26.11.2024року та закінченням 30 денного терміну зберігання відповідні відеозаписи були знищені. По даній ситуації не було законних підстав для збільшення терміну зберігання відповідних відеозаписів, у відповідності до п. 4 Розділу VIII Інструкції № 1026. А від так у відповідача наразі відсутня можливість надання їх на ознайомлення суду під час розгляду адміністративної справи за № 521/19845/24 за позовом гр. ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 2. 1 ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб; г) чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка).

Згідно 2.4 ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Наданий стороною відповідача витяг з сайту МТСБУ, підтверджує факт відсутності чинного страхового полісу на транспортний засіб позивача, на момент зупинки.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу відповідач зазначає. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар мас бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до стягнення суми понесених витрат із критеріями, встановленими ч. 5 ст. 134 КАС України суд повинен врахувати, що дана справа є справою незначної складності; позовна заява фактично складена на 3 аркушах; предметом оскарження є постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3553918 від 26.11.2024 року, згідно якої на гр. ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень; розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження. Враховуючи вище наведене, виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони, вважаємо вимогу про їх стягнення не обґрунтованою. (а.с.44-49).

23.03.2025 року в судовому засіданні представником позивача адвокатом Голенєвою О.І. надано відповідь на відзив, в якій з доводами викладеними у відзиві не погоджується, вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

До відзиву не надано доказів скоєного правопорушення ОСОБА_1 . Відповідач підтвердив, що патрульною поліцією докази фото/відео-фіксація зазначеного правопорушення, які проводилися технічними засобами знищені. Оскільки докази винуватості особи закон покладає на осіб уповноважених на складання постанови, у поліцейських була можливість продовжити термін зберігання відеодоказів. які б підтверджували, що Єргієв О.Д. відмовився надати інспекторам патрульної поліції документи. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.02.2025 р. (справа №521/19842/24) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №3553954 від 26.11.2024 року, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, провадження по справі закрито. Таким чином, суд підтвердив, що причин для зупинки ТЗ ОСОБА_1 не було. Таким чином, підстав для зупинки ТЗ ОСОБА_1 не було, зупинка без причини недопустима. Один з поліцейських, який був присутній 26.11.2024 р. не представився, посвідчення не пред`явив.Зупинка ТЗ Єргієва О.Д. була незаконною, що встановлено рішенням суду від 27.02.2025 р. по справі № 521/19842/24, тому всі наступні дії у відношенні нього ( ОСОБА_1 ) були незаконними (а.с. 59-70).

04.04.2025 року на адресу суду надійшли письмові заперечення від відповідача, в яких зазначено, 27.03.2025 року за вх. № 3953 до УПП в Одеській області ДПП надійшла відповідь на відзив від представника позивача. Відтак, сторона відповідача вважає за необхідне надати до суду заперечення, на доводи та аргументи викладені представником позивача. Виходячи зі змісту позовної заяви, позивач не заперечує факту керування транспортним засобом марки «MITSUBISHI PAJERO», номерний знак НОМЕР_1 , станом на 26.11.2024 року, зупинки його працівниками поліції, спілкування з ними, та зазначає крім іншого, що здійснював фіксування розмови з поліцейськими на власний мобільний телефон. Однак, даний відеозапис позивач не долучив ні до позовної заяви, ні до відповіді на відзив. Сторона відповідача вважає, що на даному відеозаписі створеному самим гр. ОСОБА_1 після зупинки працівниками поліції та під час спілкування з ними, також міститься зафіксований факт відмови від пред`явлення посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу і чинного страхового полісу на даний автомобіль. Але намагаючись уникнути від встановленої законом відповідальності, сторона позивача приховує від суду цей відеозапис. Фабула оскаржуваної постанови серії ЕНА № 3553918 від 26.11.2024 року містить три різних дії позивача, які утворюють склад правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Згідно ст. 36 КУпАП, вони були об`єднані поліцейським, що розглядав справу. Так, у фабулі оскаржуваної постанови (блок № 5) зазначено, що водій (гр. ОСОБА_1 ) керуючи автомобілем, на вимогу поліцейського не надав для ознайомлення: 1) посвідчення водія; 2) реєстраційний документ; 3) чинний страховий поліс. У відзиві на позовну заяву, представником позивача зазначалося, що поліс страхування на транспортний засіб позивача марки «MITSUBISHI PAJERO» номерний знак НОМЕР_1 станом на 26.11.2024, згідно загально -доступної бази МТСБУ - був відсутній. Таким чином гр. ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції 26.11.2024 не міг пред`явити поліцейському чинний страховий поліс, оскільки його взагалі не існувало. Тобто, є підтвердженим факт правопорушення вчиненого позивачем, та непред`явлення на вимогу працівника поліції чинного страхового полісу, а тому вина гр. ОСОБА_1 доведена в повній мірі. Крім іншого, факт керування позивачем підтверджується і відеозаписом з відеореєстратора службового транспортного засобу, який був долучений до клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. Вважає, що посилання представника позивача на окрему постанову, провадження в якій було закрито в зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП (в частині порушення правил користування зовнішніх освітлювальних приладів), не може слугувати належним обґрунтуванням незаконності вимоги поліцейського щодо пред`явлення документів на право керування транспортним засобом, на право користування цим транспортним засобом (реєстраційний документ), та пред`явлення чинного страхового полісу, оскільки встановлені в цій справі обставини не стосуються предмету розгляду іншої справи (а.с.75-79).

У судове засідання 19.05.2025 року з`явився позивач та його представник адвокат Голенєва О.І., які підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити в повному обсязі, просили залучити письмові пояснення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронних листів.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відносно ОСОБА_1 складена постанова про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕНА № 3553918 від 26.11.2024 року за ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с. 21).

З наданої постанови ЕНА № 3553918 від 26.11.2024 року вбачається, що 26 листопада 2024 року о 20-49 у місті Одеса по вул. Космонавтів, 20 ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом MITSUBISHI PAGERO SPORT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на вимогу поліцейського не надав для ознайомлення посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб і чинний страховий поліс, чим порушив вимоги пункту 2.4.а. ПДР України.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.02.2025 р. (справа №521/19842/24) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 3553954 від 26.11.2024 року, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, провадження по справі закрито. Вказане рішення суду набрало законної сили. (а.с.67-70).

Відповідно до п. 2. 1 ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб; г) чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка).

Згідно 2.4 ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. ПДР.

Вказані норми визначають безумовний обов`язок водія при керуванні транспортним засобом мати при собі та на вимогу поліцейського пред`явити посвідчення водія відповідної категорії.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух».

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, підстав для зупинки транспортного засобу MITSUBISHI PAGERO SPORT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого був ОСОБА_1 не було, зупинка поліцейським 2-го взводу 2-ої роти 2-го батальйону полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Мозговою В.А. була здійснена без причини.

Частиною 3 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Частиною 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Таким чином, зупинка транспортного засобу, за кермом якого був ОСОБА_1 була незаконною, що встановлено рішенням суду від 27.02.2025 р. по справі № 521/19842/24, тому всі наступні дії у відношенні нього були незаконними.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п.п. 1, 3, 8 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Суд не погоджується з думкою відповідача, про те, що працівники поліції в даному випадку діяли правомірно.

Судом досліджено у судовому засіданні відеозапис оформлення оскаржуваної постанови, наданий відповідачем (а.с.87). На вказаному відеозаписі неможливо ідентифікувати осіб, який саме транспортний засіб був зупинений, оформлення протоколу, запис ведеться з великої відстані до транспортного засобу, який зупинено, ідентифікувати події неможливо, а тому суд критично оцінює відеозапис, як доказ винуватості позивача.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар мас бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із ч.ч. 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд визначає розмір суми витрат на правничу допомогу, що має бути стягнута з відповідача на користь позивача згідно з умовами договору про подання професійної правничої допомоги та доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

При визначенні суми відшкодування інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена в додатковому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25.01.2019 у справі №9901/350/18. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є не співмірним.

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року по справі №520/9115/19. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до стягнення суми понесених витрат із критеріями, встановленими ч. 5 ст. 134 КАС України суд повинен врахувати, що дана справа є справою незначної складності; предметом оскарження є постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3553918 від 26.11.2024, згідно якої на гр. ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень; розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження.

Тому суд вважає, за можливе стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 3000 гривень.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, та як наслідок, правомірності прийняття оскаржуваної постанови, наслідком чого є її скасування.

З огляду на це суд вважає, що з метою відновлення законності та порушеного права позивача належить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №3553918 від 26.11.2024 року, провадження у справі - закрити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, а саме судового збору, суд виходить з такого, позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, що підтверджено посвідченням № НОМЕР_3 серії НОМЕР_4 , тому звільнений від сплати судового збору. Судовий збір у сумі 605,60 грн. необхідно стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 20, 46, 241, 243, 245, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання незаконною та скасування постанови ЕНА № 3553918 від 26.11.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення ЕНА № 3553918 від 26.11.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, провадження у справі закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (Код , місцезнаходження: 65114, м.Одеса, вул. Ак.Корольова, 5) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на правову допомогу у розмірі 3000 гривень.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (Код , місцезнаходження: 65114, м.Одеса, вул. Ак.Корольова, 5) на користь держави витрати на сплату судового збору у розмірі 605,60 гривень.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлено 21.05.2025 року.

Суддя Сергій ГАНОШЕНКО