Справа № 620/6753/24
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/6753/24 Суддя першої інстанції: Василь НЕПОЧАТИХ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Файдюка В.В.

Суддів: Епель О.В.,

Мєзєнцева Є.І.,

При секретарі: Масловській К.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач-1, ГУ ПФ в Чернігівській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач-2, ГУ ПФ в Херсонській області) про:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області № 00 від 08.03.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до пільгового стажу у подвійному розмірі, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи ОСОБА_1 з 23.02.2005 по 03.01.2015; зарахувати у подвійному розмірі, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пільговий стаж роботи ОСОБА_1 за період з 04.01.2015 по 30.06.2017; та призначити з 29.02.2024 пенсію позивачу за віком, на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (у редакції, яка діяла до внесення змін на підставі Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду в Херсонській області від 08.03.2024 № 00 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до пільгового стажу у подвійному розмірі, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи ОСОБА_1 з 23.02.2005 по 03.01.2015.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.02.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що із прийняттям Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 до спірних правовідносин підлягають норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом №213-VIII та які передбачають пенсійний вік для жінок 50 років безвідносно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», аналогічна норма якого неконституційною не визнавалася. Відтак, за висновками суду, за умови досягнення позивачем 50-річного віку, наявності у неї страхового стажу більше 24 років та пільгового стажу за Списком №2 більше 10 років, який підтверджується матеріалами справи і безпідставно не зарахований ГУ ПФ в Херсонській області попри відсутність атестації робочих місць, період роботи ОСОБА_1 з 23.02.2005 по 03.01.2015.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ГУ ПФ в Чернігівській області, суд першої інстанції зазначив, що оскільки за принципом екстериторіальності рішення про відмову у призначенні пенсії приймало ГУ ПФ в Херсонській області, то саме на нього необхідно покласти обов`язок з повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, адже зобов`язання відповідача-2 призначити таку пенсію позивачу є втручанням у дискреційні повноваження територіального органу Пенсійного фонду України.

Окрім наведеного, суд першої інстанції вказав на необґрунтованості позовних вимог в частині зарахування до пільгового стажу у подвійному розмірі періоду роботи позивача з 04.01.2015 по 30.06.2017, оскільки такий стаж вже було зараховано відповідачем-2.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду, відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Свою позицію обґрунтовує тим, що судом не враховано, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню насамперед норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними, неконституційними не визнавалися, а відтак на них не поширюється дія рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020. Зазначає, що періоди роботи позивача з 23.02.2005 по 03.01.2015 правомірно не зараховані до пільгового стажу, оскільки посада «молодша медична сестра для цілодобового прийому померлих» не передбачена Списком №2, а відтак станом на 01.04.2015 пільговий стаж позивача складав 0 років 4 місяці 01 день. Наголошує, що покладення на територіальне управління Пенсійного фонду України обов`язку з призначення особі пенсії є втручанням суду у дискреційні повноваження відповідного органу, що суперечить положенням процесуального закону.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи не надійшло.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, то судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку його законності та обґрунтованості у межах доводів та вимог апеляційної скарги ГУ ПФ в Херсонській області.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача-2 задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 , працювала у Чернігівській міській лікарні №2 з 23.02.2005 по 30.06.2017 на посаді молодшої медичної сестри для цілодобового прийому померлих патолого-анатомічного відділення, яка була перейменована з 01.11.2013 на посаду молодшої сестри медичної (санітарки) для цілодобового прийому померлих патолого-анатомічного відділення, а з 04.01.2015 - молодшої медичної сестри (санітарки-прибиральниці) патолого-анатомічного відділення.

Із змісту наказу Чернігівській міської лікарні №2 від 25.04.2003 №28 «Про результати проведення атестації та затвердження переліку робочих місць з пільговим пенсійна забезпеченням» вбачається, що підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення молодшим медичним сестрам (санітаркам-прибиральницям) патологоанатомічних відділень за Списком №2. Таке право відповідних молодших медичних сестер підтверджено й наказом Другої міської лікарні від 05.01.2005 №6-ка, а також наказом Чернігівської міської лікарні №2 від 10.01.2010 №0106/3.1 і наказом від 08.01.2015 №19.1-од.

Згідно довідки від 31.01.2024 №38, виданої Чернігівською міською лікарнею №2, ОСОБА_1 , зокрема, з 23.02.2005 по 30.06.2017 працювала на посаді молодшої сестри, молодшої медсестри для цілодобового прийому померлих, молодшої медичної сестри (санітарки-прибиральниці) патологоанатомічного відділення, що передбачена Списком №2 розділу XXIV «Охорона здоров`я та соціальна допомога» постанов Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, від 16.01.2003 №36, від 13.12.2004 №1644, від 24.06.2016 №461.

Матеріали справи свідчать, що 29.02.2024 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФ в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

За принципом екстериторіальності указану заяву у додані до неї документи розглядало ГУ ПФ в Херсонській області, яке рішенням від 08.03.2024 №00 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії з посиланням на те, що за нормами п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за списком №2 мають особи після досягнення 55 років і наявності страхового стажу не менше 25 років і пільгового не менше 10 років. Водночас, вік заявника становить 51 рік 11 місяців 23 дні, страховий стаж - 24 роки 29 днів, пільговий стаж за Списком №2 склав 5 років 7 місяців 6 днів, який зарахований у подвійному розмірі з 17.05.2000 по 17.09.2000 та з 04.01.2015 по 30.06.2017. Період роботи з 23.02.2005 по 03.01.2015 не зарахований до пільгового стажу за Списком №2, оскільки посада молодшої медичної сестри для цілодобового прийому померлих відсутня у переліку посад згідно чинної у період роботи постанови.

Про прийняте рішення ОСОБА_1 повідомлено листом ГУ ПФ в Чернігівській області від 14.03.2024 №2500-0205-8/18931.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було прийнято Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.».

Аналогічна норма закріплена у п. «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У свою чергу, згідно п. «б» статті 13 цього Закону у редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Разом з тим, відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Крім того, згідно п. 3 резолютивної частини зазначеного рішення суду конституційної юрисдикції застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення цього рішення (пункт 2 резолютивної частини). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).

Отже, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 з одного боку, та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20 прийшла до висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України»).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, всупереч доводів ГУ ПФ в Херсонській області, у цій справі, як правильно зазначив суд першої інстанції, застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

За правилами ст. 62 указаного Закону основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як було встановлено раніше, відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 , працювала у Чернігівській міській лікарні №2 з 23.02.2005 по 30.06.2017 на посаді молодшої медичної сестри для цілодобового прийому померлих патолого-анатомічного відділення, яка була перейменована з 01.11.2013 на посаду молодшої сестри медичної (санітарки) для цілодобового прийому померлих патолого-анатомічного відділення, а з 04.01.2015 - молодшої медичної сестри (санітарки-прибиральниці) патолого-анатомічного відділення.

Так, у Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36 (який був чинний з 16.01.2003 по 03.08.2016), у розділі XXIV «Охорона здоров`я та соціальна допомога» зазначені молодші медичні сестри (санітарки-прибиральниці) патологоанатомічних бюро, центрів, відділень, прозекторських, моргів.

Отже, посада молодшої медичної сестри (санітарки-прибиральниці) патологоанатомічного відділення віднесена законодавцем до Списку №2 протягом спірного у цій справі періоду.

На переконання колегії суддів, зазначення у трудовій книжці іншого відмінного від Списку №2 найменування займаної позивачем посади не може позбавляти ОСОБА_1 права на призначення пенсії за п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки із змісту трудової книжки позивача вбачається, що у листопаді 2013 року мало місце виключно перейменування назви посади, яку ОСОБА_1 обіймала, а не переведення її на іншу посаду із зміною посадових обов`язків. На користь такого висновку свідчить й зміст вже згаданої вище довідки Чернігівської міської лікарні від 31.01.2024 №38, в якій зазначено про характер роботи, що виконувала позивач протягом усього періоду роботи в лікарні з 17.05.2000 по 17.09.2000 та з 23.02.2005 по 30.06.2017, який залишався незмінним.

Таким чином зазначення окремих неточностей у формулюванні назви посади, яку обіймала ОСОБА_1 у патологоанатомічному відділенні Чернігівської міської лікарні №2, з огляду на наявні у матеріалах справи документи, які надавалися ГУ ПФ в Херсонській області, не позбавляє особу статусу молодшої медичної сестри патологоанатомічного відділення, посада якої передбачена у Списку №2, а відтак відповідний період роботи з 23.02.2005 до 03.01.2025 (19 років 8 місяців 24 дні) підлягав зарахуванню до пільгового стажу позивача у подвійному розмірі, як то передбачено ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФ в Херсонській області від 08.03.2024 №00 про відмову у призначенні ОСОБА_1 із покладенням на відповідача-2 обов`язку із зарахування до пільгового стажу позивача у подвійному розмірі період роботи з 23.02.2005 по 03.01.2015.

Відповідно до п. 1 ч. 1, 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 58 указаного Закону пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання, виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та статутом Пенсійного фонду.

Отже, прийняття рішення про призначення пенсії на пільгових умовах належить до повноважень відповідача-2, про що також зазначено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням варто розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Pedersen and Baadsgaard проти Данії» від 17.12.2004, № 49017/99 зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, що їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.

Під дискреційним повноваженням варто розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення у межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Водночас, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням зазначеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язання ГУ ПФ в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.02.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №233/330/17 та у постанові від 10.09.2020 у справі № 221/6434/16-а.

При цьому, всупереч доводів апелянта, обов`язку з прийняття рішення саме про призначення пенсії позивачу суд першої інстанції на відповідача-2 не покладав.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263, п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повне рішення виготовлено 20 травня 2025 року.

Суддя-доповідач В.В. Файдюк

Судді О.В. Епель

Є.І. Мєзєнцев