Справа № 640/28274/20
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 рокусправа № 640/28274/20
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Кухар Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо нарахування розміру пенсійних виплат ОСОБА_1 , починаючи з 22 вересня 2015 року по теперішній час у розмірі 974,27 грн/місяць без проведення перерахунку розміру пенсії, без проведення всіх передбачених пенсійним законодавством України індексацій, підвищень, надбавок та доплат, на які він має право та припинення її виплати;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , починаючи з 09 липня 2018 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві перерахувати розмір пенсії за віком ОСОБА_1 як не працюючому пенсіонеру, починаючи з 22 вересня 2015 року, із застосуванням всіх передбачених пенсійним законодавством України індексацій, підвищень, надбавок та доплат, на які він має право, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, здійснити осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01 жовтня 2017 року та здійснити виплату пенсії з врахуванням раніше виплачених сум на визначений пенсіонером банківський рахунок.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 (далі позивач) з 2002 року виїхав на постійне проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку. У 2015 році його представник за нотаріальною довіреністю Акерман О.М. звернувся до УПФУ у Святошинському районі м. Києва із заявою про призначення пенсії за віком. Всі необхідні документи були надані. Листом № 1987/8-П від 21.10.2015 у призначенні пенсії відмовлено. У зв`язку із чим представник позивача звернувся до суду. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2016 скасовано рішення Святошинського районного суду, позов задоволено частково дії управління Пенсійного фонду України визнано протиправними, установу зобов`язано повторно розглянути заяву з урахуванням висновків суду. Проте, листом № 569/03 від 03.01.2018 правонаступник управління Пенсійного фонду України Правобережне об`єднане управління ПФУ знову відмовив у призначенні пенсії. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.05.2019 цю відмову визнано протиправною, Головне управління Пенсійного Фонду України зобов`язано призначити пенсію з 22.09.2015 та здійснювати її виплату на визначений банківський рахунок. 19.12.2019 представник долучив до пенсійної справи оновлену довіреність та паспорт. 15.01.2020 відкрито виконавче провадження № 60958566, яке 27.04.2020 завершено у зв`язку з повним виконанням рішення суду. 31.08.2020 представник повторно звернувся із запитом щодо невиплати пенсії. Листом № 22956-23/Н-02/8-2600/20 від 08.10.2020 повідомлено, що пенсію призначено з 22.09.2015 у розмірі 974,27 грн. Виплата пенсії проводилася по 08.07.2018, тобто по дату закінчення дії паспорта. Для вирішення питання щодо поновлення пенсії рекомендовано звернутися із заявою про поновлення пенсії. Вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не нарахування та невиплати пенсії позивач звернувся із цим позовом до суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2020 визначено головуючого суддю А.Б. Федорчук

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу час для усунення недоліків позовної заяви, шляхом сплати судового збору.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 січня 2021 року позивача звільнено від сплати судового збору та відкрито провадження в адміністративній справі.

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі- відповідач) подав відзив на позовну заяву (вх. №0314 від 11.03.2021) в якому просив у задоволенні позову відмовити з огляду на наступне. Відповідно до Рішення окружного адміністративного суду м. Києва від 17.05.2019 по справі №826/6379/18 позивачу було призначено пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» в розмірі 974,27 грн. На підставі ст. 40 України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» при обчисленні пенсії враховується заробітна плата: з 01.07.2000 за даними персоніфікованого обліку; за період до 01.07.2000 за документами, підтвердженими первинними даними. Оскільки після 01.07.2000 дані про заробітну плату в системі обліку відсутні, а документи за період до 01.07.2000 позивачем не надано, пенсію призначено без урахування заробітку. Крім того, виплату пенсії припинено з 08.07.2018 у зв`язку із закінченням строку дії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 16.07.1996. Для поновлення виплати пенсії рекомендовано звернутись до управління Пенсійного фонду із відповідною заявою згідно з п. 1.5 Порядку, затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1. Управління повідомляє, що інформація про застраховану особу міститься в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Персоніфікований облік введено відповідно до Указу Президента № 401/98 та постанови КМУ № 794 від 04.06.1998. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж з 01.01.2004 обчислюється за даними персоніфікованого обліку, а за періоди до цієї дати на підставі документів згідно з попереднім законодавством. Основним документом для підтвердження стажу є трудова книжка. За її відсутності допускаються інші документи, зокрема довідки, накази, особові рахунки, дипломи тощо. Перерахунок пенсії відповідно до ч. 3 ст. 42 Закону проводиться при зміні прожиткового мінімуму або мінімальної заробітної плати. Для пенсіонерів, які працюють, перерахунок здійснюється після припинення трудової діяльності з урахуванням норм, чинних на дату звільнення. Вказує про те, що позивач не подавав до Управління заяву щодо перерахунку пенсії.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 №2825-ІХ супровідним листом від 21.12.2023 №03-19/38011/23 справу № 640/28274/20 передано Київському окружному адміністративному суду.

Відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399 справу № 640/28274/20 передано Львівському окружному адміністративному суду.

29 січня 2025 року адміністративна справа № 640/28274/20 надійшла до Львівського окружного адміністративного суду (вх. №7111).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Кухар Н.А.

Ухвалою судді від 31 січня 2025 року прийнято до провадження адміністративну справу № 640/28274/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

ОСОБА_1 є громадянином України відповідно до паспорта України України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданого 23.09.2019; місце фактичного проживання станом на час виникнення спірних правовідносин Ізраїль про що зроблела особлива відмітка.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.05.2019 у справі № 826/6379/18 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зобов`язано призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з 22.09.2015.

31.08.2020 представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою з проханням надати роз`яснення щодо причин невиплати пенсії за віком ОСОБА_1 на банківський рахунок, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», що був визначений пенсіонером для зарахування пенсійних коштів.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 22956-23/Н-02/8-2600/20 від 08.10.2020 повідомлено, що пенсію ОСОБА_1 було призначено відповідно до рішення суду з 22.09.2015 у розмірі 974,27 грн, а її виплату здійснено до 08.07.2018 дати закінчення строку дії паспорта. Для поновлення виплати пенсії рекомендовано особисто звернутися до управління Пенсійного фонду та подати заяву встановленого зразка про поновлення виплати.

Вважаючи, дії відповідач протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.

При вирішення спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ч. 3 ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійні правовідносини регулюються Законом України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 3 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14.01.1998 №16/98-ВР право на забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням згідно з цими Основами мають застраховані громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено законодавством України, а також міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно п. 1 ч. 1 та ч. 4 ст. 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у ст.36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Аналізуючи зазначені норми права, суд доходить висновку, що, за загальним правилом, право на призначення (перерахунок, поновлення) пенсії мають громадяни України незалежно від місця проживання та іноземці і особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, на умовах та порядку, передбачених законодавством або міждержавними угодами.

Зазначений підхід узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 30.01.2020 року у справі № 489/5194/16-а та від 30.09.2021 року у справі № 540/4060/20.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону № 1058-IV виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Статтею 8 Закону № 1058 передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Приписами ст. 47 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 49 Закону № 1058-IV врегульовано питання щодо припинення та поновлення виплати пенсії.

Так, згідно з положеннями ст. 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

У разі виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та/або здійснюється виплата пенсії, рішенням територіального органу Пенсійного фонду України розмір та підстави для виплати пенсії переглядаються відповідно до цього Закону без урахування таких даних.

Таким чином перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 51 Закону № 1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 п. 2 ч. 1 ст. 49, друге речення ст. 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-ІV реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач, незалежно від його проживання в державі Ізраїль, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі правом на пенсійне забезпечення, а тому, за відсутності законодавчих перешкод, відповідач зобов`язаний відновити йому виплату пенсії.

Таке правозастосування відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним в низці його постанов, зокрема в постанові від 18.05.2022 року у справі № 160/5259/20.

В п. 3.3 Рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 зазначено, що оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Тобто, виходячи із чинного пенсійного законодавства, особа має право на отримання заробленої та призначеної пенсії незалежно від місця її проживання.

Отже, виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні або відсутність міжнародного договору, ратифікованого Верховною Радою України; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія в Україні чи за її межами, що також передбачено в ст.46 Конституції України.

У відзиві на позовну заяву представник позивача зазначає, що підставою для зупинення виплати пенсії є закінчення строку дії паспорта позивача. Проте така аргументація є необґрунтованою та не відповідає чинному законодавству України.

Відповідно до положень статті 49 Закону України № 1058-IV «Про пенсійне забезпечення» відсутні підстави для припинення або зупинення виплати пенсії у зв`язку із закінченням строку дії паспорта громадянина України, що є отримувачем пенсії. Зокрема, вказана стаття регламентує порядок надання пенсійних виплат і не містить норми, яка б передбачала зупинення пенсії у випадку, коли строк дії паспорта закінчився.

Суд зазначає про те, що закінчення строку дії паспорта не позбавляє особу права на отримання пенсії, оскільки пенсія є соціальною гарантією, що забезпечується державою, і не може бути припинена через формальний недолік у документальному підтвердженні особи. Відсутність дійсного паспорта тимчасово не позбавляє громадянина його законних прав, зокрема права на пенсійне забезпечення.

Крім того, відповідно до чинного законодавства, заміна паспорта є обов`язковою, але неможливість своєчасно здійснити цю процедуру не є підставою для припинення або зупинення соціальних виплат, оскільки це призведе до порушення прав пенсіонера.

Таким чином, зупинення пенсійних виплат у зв`язку із закінченням строку дії паспорта є неправомірним і суперечить нормам Закону України № 1058-IV.

Відтак суд робить висновок що позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , починаючи з 09 липня 2018 року підлягають до задоволення.

Стосовно позивних вимог позивача про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо нарахування розміру пенсійних виплат ОСОБА_1 , починаючи з 22 вересня 2015 року по теперішній час у розмірі 974,27 грн/місяць без проведення перерахунку розміру пенсії, без проведення всіх передбачених пенсійним законодавством України індексацій, підвищень, надбавок та доплат, на які він має право та припинення її виплати та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві перерахувати розмір пенсії за віком ОСОБА_1 як не працюючому пенсіонеру, починаючи з 22 вересня 2015 року, із застосуванням всіх передбачених пенсійним законодавством України індексацій, підвищень, надбавок та доплат, на які він має право, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, здійснити осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01 жовтня 2017 року та здійснити виплату пенсії з врахуванням раніше виплачених сум на визначений пенсіонером банківський рахунок суд зазначає таке.

Відповідно до п. 1.5. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Пунктами 4.2 та 4.3 розділу IV Порядку № 22-1 визначено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт звернення Позивача або його представника до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із відповідною заявою про проведення перерахунку пенсії. Зокрема, у матеріалах немає жодного документа, який би свідчив про подання заяви щодо перерахунку пенсії з урахуванням індексацій, надбавок, доплат, компенсації втрати частини доходів або проведення осучаснення пенсії, передбачених чинним пенсійним законодавством України.

Відсутність таких документальних підтверджень свідчить про те, що вимога Позивача про визнання бездіяльності Пенсійного фонду України є необґрунтованою. Адже процедура перерахунку пенсії, згідно з чинним законодавством, може бути ініційована виключно на підставі звернення пенсіонера або його законного представника. Без факту такого звернення Пенсійний фонд не має правових підстав для проведення перерахунку.

Отже, позовна вимога про зобов`язання Пенсійного фонду здійснити перерахунок пенсії є передчасною .

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії частково.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Щодо питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

За наслідками розгляду цієї справи розподіл судових витрат у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 8 Закону України "Про судовий збір".

Судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 90, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо припинення виплати пенсії за віком призначеної згідно з Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 з 09 липня 2018 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві поновити виплату пенсії за віком призначеної згідно з Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 , з 09 липня 2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Реквізити учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) .

Відповідач - Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві ( 04053 м. Київ, вул. Бульварно - Кудрявська, буд.16, ).

СуддяКухар Наталія Андріївна