Справа № 140/8154/24
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 рокуСправа № 140/8154/24 пров. № А/857/241/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтердек» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року (суддя Плахтій Н.Б., м.Луцьк), -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтердек» (далі ТОВ) звернулось до суду з позовом до Волинської митниці (далі Митниця), в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення Митниці про коригування митної вартості товарів від 05.07.2024 №UA205140/2024/000185/2 (далі Рішення).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленими судовими рішеннями, їх оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В доводах апеляційної скарги вказує, що під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів було встановлено, що документи, які подані для підтвердження заявленої митної вартості, не містять усіх відомостей, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять розбіжності. Зазначає, що визначений розмір витрат на правову допомогу є завищеним та неспіввісним критеріям визначеним частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС).

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості спірного товару, оскільки позивач надав передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товару, що ввозиться, та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу, у зв`язку із чим з наведених вище мотивів та підстав позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів належить задовольнити. Також цей суд вказав, що на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати в загальному розмірі 11028 грн, в тому числі судовий збір 3028 грн, та витрати на правову допомогу адвоката в сумі 8000 грн.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, однак вказане рішення не може бути залишено без змін, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 22.02.2024 між ТОВ та компанією ESG ENERJI VE GUC SISTEMLERI SAN.TIC.LTD.STI (Туреччина) був укладений зовнішньоекономічний договір (контракт) №1-2202 (далі Контракт; а.с.17-21), за умовами якого продавець приймає на себе зобов`язання поставляти і передавати у власність покупця промислове обладнання, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати товар в порядку та на умовах визначених даним контрактом.

Пунктом 1.3 контракту обумовлено, що асортимент товару, номенклатура товару, одиниця товару, кількість товару, ціна товару, та інші дані необхідні для організації поставок товару, визначаються в Специфікаціях, погоджених покупцем, які є невід`ємною частиною даного контракту.

Відповідно до пункту 2.1 контракту термін відвантаження продавцем товару протягом 30 банківських днів з дати отримання 100% оплати за товар.

Нормами пункту 3.1 контракту визначено, що ціна товару визначається в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного контракту.

Згідно із пунктом 3.4. ціна контракту визначається за загальною сумою поставленого та оплаченого товару згідно наданих продавцем рахунків до даного контракту протягом строку дії даного контракту.

Відповідно до пункту 3.5 контракту розрахунок за товар здійснюється в у безготівковому порядку, шляхом перерахування покупцем грошових коштів на рахунок продавця, на підставі виставленого продавцем рахунку (проформа - інвойс) до даного контракту.

Розрахунок покупцем за товар здійснюється на умовах зазначених в Специфікаціях до цього контракту (пункту 3.7 контракту).

На виконання умов вищезазначеного Контракту відповідно до Специфікації від 10.06.2024 №01/1 (а.с.22) сторони Контракту домовилися про поставку товару на загальну суму 16000 доларів США, а саме: дизельних генераторів SGN17 в кількості п`яти штук за ціною одного 3200,00 доларів США.

Згідно із даною Специфікацією сторонами обумовлено умови поставки: EXW Cтамбул, умови оплати: 100% передоплата.

Компанія ESG ENERJI VE GUC SISTEMLERI SAN.TIC.LTD.STI (Туреччина) виставила позивачу рахунок - проформу №29965-24 від 13.06.2024 на суму 16000 доларів США (а.с.23, 24 переклад).

На виконання умов Контракту згідно із платіжною інструкцією в іноземній валюті від 20.06.2024 №LV130662/240620 (а.с.27, 28 переклад) позивачем здійснено передоплату товару в сумі 16000 доларів США.

Відповідно до рахунку-фактури (інвойсу) №29965-24 від 13.06.2024 (а.с.25, 26 переклад) компанія ESG ENERJI VE GUC SISTEMLERI SAN.TIC.LTD.STI поставила позивачу товар на загальну суму 16000 доларів США, а саме: дизельні генератори SGN17 в кількості 5 штук за ціною одного 3200 доларів США (а.с.25,26 переклад).

З метою митного оформлення імпортованого товару 04.07.2024 декларант ТОВ подав до Митниці електронну митну декларацію, якій присвоєно номер №24UA65U6 (а.с.15 зворот, 75; далі - МД) на товар: «електрогенераторні установки з поршневим двигуном внутрішнього згоряння із запалюванням від стиснення (дизелем або напівдизелем), потужністю понад 7,5 кВА, але не більш як 75 кВА, нові: Дизельний генератор SGN17 серійні номери SGN202406-1, SGN202406-2, SGN202406-3, SGN202406-4, SGN202406-5, рік виробництва 2024 р, паливо дизель, оберти двигуна 1500 об/хв, виробник двигуна YUNNEI, альтернатор SOYGEN, блок автом. керування АТС (ATS) в комплекті, корпус шумоізоляційний, модель двигуна RD385, тип електростанції мініелектростанція, діаметр хід поршня 84х90 мм, кількість циліндрів двигуна 3 шт, кількість тактів двигуна 4 шт, коефіцієнт стиснення 22,5:1, обсяг охолоджувальної рідини 6 л, обсяг паливого бака 130 л, об`єм змащування в системі 6 л, споживання палива при 100% 4 л/год, система охолодження двигуна рідинна, система подачі палива пряма, потужність макс. 17 кВА/13,6 кВт, номінальна потужність 16кВА/12,8кВт, призначений для забезпечення електроенергією -5шт.

Разом з митною декларацією позивачем до митного органу було подано також передбачений Митним кодексом України (далі МК) перелік документів, на підставі яких товар був придбаний та ввезений на територію України, а саме: Контракт, специфікація №01/1 від 10.06.2024; проформа-інвойс 29965-24 від 13.06.2024; рахунок-фактура (інвойс) №29965-24 від 13.06.2024; автотранспортна накладна CMR №2024-13 від 28.06.2024; платіжний документ в іноземній валюті №LV130662/240620 від 20.06.2024 на суму 16000,00 доларів США; довідка про транспортні витрати б/н від 04.07.2024; договір-заявка №27/06 на міжнародні вантажні перевезення від 27.06.2024; технічний паспорт товару; сертифікат походження № А 1513408 від 27.06.2024; транзитний товаросупроводжувальний документ Т1 №24LR34220Q2023401 від 27.06.2024; пакувальний лист від 27.06.2024; рахунок №04/06 від 04.07.20204 (а.с.17-41, 85 зворот-97).

05.07.2024 позивачу направлено електронне повідомлення щодо необхідності надання додаткових документів відповідно до положень статті 53 МК: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, 4) транспортні (перевізні) документи; 5) якщо здійснювалось страхування страхові документи та відомості про вартість страхування; 6) копію митної декларації країни відправлення (а.с.77).

У відповідь на запит відповідача декларант у листах від 05.07.2024 №41 та №42 повідомив, що згідно Контракту страхування вантажу не є обов`язковим, тому вантаж не був застрахований, відповідно до пункту 2.9 до митного оформлення було подано всі наявні документи; подані всі наявні документи для підтвердження митної вартості та просив прийняти рішення без врахування термінів передбачених частиною третьою статті 53 МК відповідно (а.с.42,43, 81 зворот, 82).

05.07.2024 митний орган за результатами перевірки МД, а також інших документів, наданих відповідно до МК, прийняв Рішення (а.с.11а, 82-83 зворот) та видав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 05.07.2024 №UA205140/2024/001757 (а.с.14, 83-84), відповідно до якої відмовлено у митному оформленні товарів у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у статті 53 МК.

У графі 33 оскаржуваного рішення зазначено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом.

Так, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів в поданих до митного оформлення товарів за МД містяться розбіжності, зокрема:

- відповідно до пункту 4 Контракту товар може бути застрахованим від будь-яких ризиків тільки за дорученням покупця та за його рахунок. Документально не доведено наявність/відсутність такого страхування. Вказане свідчить про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неповних відомостей стосовно складових митної вартості;

- в переліку документів, що мають супроводжувати кожну партію товару, відповідно пункту 2.9 Контракту, вказано про подання експортної декларації. До митного оформлення надано Супровідний Т1, в якому не зазначені відомості щодо вартості товару, копія митної декларації країни відправлення відсутня;

- відповідно довідки про транспортні витрати №б/н від 04.04.2024 у вартість перевезення вантажу включені навантажувально-розвантажувальні роботи, однак в графі 21 декларації митної вартості вартість таких витрат не зазначено.

Вказане свідчить про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неповних відомостей стосовно складових митної вартості.

Згідно із статтями 53, 54 МК декларанту запропоновано надати в 10-денний термін додаткові документи.

Листом №41 від 05.07.2024 товариство повідомило, що згідно Контракту страхування вантажу не є обов`язковим, тому вантаж не був застрахований, відповідно до пункту 2.9 до митного оформлення було подано всі наявні документи. Декларант не надав додаткові документи та просив прийняти рішення без врахування термінів передбачених частиною третьою статті 53 МК відповідно, про що повідомив листом №42 від 05.07.2024 (а.с.42,43, 81-82).

Декларантом не надано в повному обсязі витребовувані документи для підтвердження заявленої митної вартості. Наявні ризики заявлення до митного оформлення неповних відомостей стосовно складових митної вартості (вартості навантаження, розвантаження, страхування).

Митну вартість товару визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК, згідно рівня раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостей, інформація про які міститься в ЄАІС Держмитслужби, а саме: Товар на рівні 4665 дол.США/шт (6,22дол.США/кг) за МД №UA100060/2024/217036 від 16.06.2024, UA400040/2024/017463 від 20.06.2024.

Митницею за основу для коригування митної вартості взято вартість товару з врахуванням якісних та технічних характеристик, країни походження, умов поставки, обсягу ввезеної партії та згідно зовнішньоекономічного договору (контракту) купівлі-продажу, подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів.

Товар був випущений у вільний обіг відповідно до митної декларації №24UA45U0 від 05.07.2024 з наданням гарантій, передбачених частиною сьомою статті 55 МК (а.с.16, 84-85).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товару, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товару.

Частина перша статті 257 МК передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Статтею 49 МК встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цьогоКодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно доглави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленомурозділом VIII цього Кодексута цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено частиною першою статті 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу(частини перша, друга статті 54 МК України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як визначено частиною п`ятою статті 54 МК, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.

У частині третій статті 53 МК встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною четвертою статті 53 МК у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК).

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі.

Разом з тим, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару: «електрогенераторні установки з поршневим двигуном внутрішнього згоряння» за основним методом (за ціною договору (контракту)).

Статтею 57 МК встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК).

Згідно з частиною першою статті 55 МК рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У розглядуваному випадку спірне рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК: декларант не надав усіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.

Як визначено частиною другою статті 58 МК метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК).

У розумінні частини п`ятої статті 58 МК ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК .

Так, для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із митною декларацією документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК, а саме:

Контракт, специфікація №01/1 від 10.06.2024; проформа-інвойс 29965-24 від 13.06.2024; рахунок-фактура (інвойс) №29965-24 від 13.06.2024; автотранспортна накладна CMR №2024-13 від 28.06.2024; платіжний документ в іноземній валюті №LV130662/240620 від 20.06.2024 на суму 16000 доларів США; довідка про транспортні витрати б/н від 04.07.2024; договір-заявка №27/06 на міжнародні вантажні перевезення від 27.06.2024; технічний паспорт товару; сертифікат походження № А 1513408 від 27.06.2024; транзитний товаросупроводжувальний документ Т1 №24LR34220Q2023401 від 27.06.2024; пакувальний лист від 27.06.2024; рахунок №04/06 від 04.07.20204 (а.с.17-41, 85зворот-97).

Так, Контрактом, укладеним між ТОВ (покупець) та компанією ESG ENERJI VE GUC SISTEMLERI SAN.TIC.LTD.STI (Туреччина) (продавець) визначено предмет Контракту, строк та умови поставки товару, ціна товару, ціна контракту, порядок розрахунків (а.с.17-21).

На виконання умов вищезазначеного Контракту відповідно до проформи-інвойсу від 13.06.2024 №29965-24 сторони Контракту домовилися про поставку товару на загальну суму 16000 доларів США, а саме: дизельних генераторів SGN17 в кількості 5 штук за ціною одного 3200,00 доларів США.

Згідно із вищезазначеною проформою-інвойсом сторонами обумовлено умови поставки: EXW Cтамбул, умови оплати: 100% передоплата, термін доставки: 28.06.2024.

Згідно із платіжною інструкцією в іноземній валюті від 20.06.2024 №LV130662/240620 (а.с.27, 28переклад) позивач здійснив на користь компанії ESG ENERJI VE GUC SISTEMLERI SAN.TIC.LTD.STI (Туреччина) передоплату товару в сумі 16000 доларів США.

За змістом платіжної інструкції можна ідентифікувати сторін зовнішньоекономічної операції купівлі-продажу, номер Контракту та номер проформи-інвойсу №29965-24 від 13.06.2024, на підставі яких така оплата була здійснена.

Відповідно до рахунку-фактури (інвойсу) №29965-24 від 13.06.2024 (а.с.27, 28переклад) компанія ESG ENERJI VE GUC SISTEMLERI SAN.TIC.LTD.STI здійснила позивачу поставку товару на загальну суму 16000 доларів США, а саме: дизельні генератори SGN17 в кількості п`яти штук за ціною одного 3200,00 доларів США.

Ціна товару в проформі-інвойсі №29965-24 від 13.06.2024 та рахунку-фактурі (інвойсі) №29965-24 від 13.06.2024 відповідає загальній фактурній вартості, зазначеній в МД (графа 22) (а.с.16, 84 зворот-85).

Однією із підстав для прийняття оскаржуваного Рішення слугувало те, що відповідно до пункту 4 Контракту товар може бути застрахованим від будь-яких ризиків тільки за дорученням покупця та за його рахунок, однак документально не доведено наявність/відсутність такого страхування.

Разом з тим, листом віл 05.07.2024 №41 ТОВ повідомляло митний орган про те, що згідно Контракту страхування вантажу не є обов`язковим, тому вантаж не був застрахований (а.с.42, 81).

Окрім того, відомості про те, що страхування вантажу не проводилося, містяться і в наданій під час митного оформлення довідці про транспортні витрати №б/н від 04.07.2024 (а.с.30), однак митним органом безпідставно не взято вказане до уваги при прийнятті оскаржуваного рішення.

В оскаржуваному Рішенні також зазначено, що в переліку документів, що мають супроводжувати кожну партію товару, відповідно пункту 2.9 Контракту, вказано про подання експортної декларації, однак до митного оформлення копія митної декларації країни відправлення не подана.

Щодо зазначеної розбіжності, то слід вказати, що митна декларація країни відправлення в розумінні частини другої статті 53 МК не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, натомість відповідно до частини шостої статті 53 МК України її декларант може подати за власним бажанням. Також копію митної декларації країни відправлення декларант або уповноважена ним особа подає на письмову вимогу митного органу за наявності умов, визначених частиною третьою статті 53 МК. Однак у цій справі відповідач не довів наявність умов, які зумовлюють необхідність подання декларантом додаткових документів. Митна декларація країни відправлення може лише підтверджувати проходження товару (вантажем) митного оформлення в країні відправлення, однак ніяк не може підтверджувати чи спростовувати числове значення заявленої митної вартості товару.

Також суд зауважує, що пунктом 2.9 Контракту серед переліку документів, що мають супроводжувати кожну партію товару зазначено експортна або транзитна декларації.

Як вбачається із матеріалів справи під час митного оформлення декларантом була надана транзитна декларація Т1 LRN №24TR401 (а.с.34, 35-36 переклад), в якій вказано відправника товару, отримувача товару, реєстраційні дані транспортного засобу, що здійснював перевезення, кількість місць, найменування товару, його вага.

В оскаржуваному Рішенні митний орган також посилається на те, що відповідно довідки про транспортні витрати №б/н від 04.07.2024 у вартість перевезення вантажу включені навантажувально-розвантажувальні роботи, однак в графі 21 декларації митної вартості вартість таких витрат не зазначена.

Відповідно до довідки №б/н від 04.07.2024 вартість міжнародних транспортних послуг по перевезенню вантажу за маршрутом Стамбул (Туреччина) - м.Луцьк (Україна) становить: за маршрутом Стамбул (Туреччина) - п/п Порубне (Україна) 40000,00 грн та навантажувально-розвантажувальні роботи складають 2000,00 грн; п/п Порубне (Україна) Луцьк (Україна) 8000,00 грн.

Згідно з пунктом 5 частини десятої статті 58 МК при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Так, визначена у МД митна вартість товару у розмірі 1017852,52 грн включає вартість товару 694158,40 грн (еквівалентно 16000 доларів США) і вартість витрат на транспортування в розмірі 42000 грн.

З вищенаведеного слідує, що витрати на транспортування товару до кордону України за МД у розмірі 42000 грн були включені до митної вартості товару, що відповідає нормам пункту 5 частини десятої статті 58 МК.

Такі транспортні витрати також підтверджуються документами, які були надані митному органу, а саме: договором-заявкою від 27.06.2024 №27/06 на міжнародні транспортні послуги (а.с.29), рахунком на оплату №04/06 від 04.07.2024 (а.с.41), який був виставлений на підставі вказаного договору.

При цьому, згідно наданої перевізником довідки не вбачається здійснення останнім навантажувально-розвантажувальних робіт, так як останній зазначає, що дані роботи входять до вартості товару, а не вартості перевезення.

Натомість відповідачем не надано доказів на підтвердження існування сумнівів чи невідповідностей у документах, які підтверджують вартість перевезення.

Як вбачається з оскаржуваного Рішення, декларанту митним органом було запропоновано надати в 10-денний термін такі документи: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, транспортні (перевізні) документи; якщо здійснювалось страхування-страхові документи та відомості про вартість страхування; копію митної декларації країни відправлення.

Разом з тим, вимога митного органу про надання інших документів, що підтверджують вартість товару є обґрунтованою тільки тоді, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.

При цьому, витребовуючи висновок про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, відповідач не навів обґрунтування, які складові митної вартості такий документ має підтвердити та яким чином він надасть можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено.

Крім того, в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. За таких обставин відсутність висновків про якісні та вартісні характеристики товару не повинна братися митницею до уваги при контролі за митною вартістю та не може бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. Підтверджуючими документами про вартість товару в цьому випадку є специфікація до зовнішньоекономічного контракту, рахунок-фактура (інвойс), платіжні документи про оплату товару, які узгоджуються між собою та були подані разом із митною декларацією.

Так само ненадання виписки з бухгалтерської документації за умов, відповідно до яких товар ввозився на митну територію України, не може позбавляти позивача можливості декларувати товар на підставі документів, що підтверджують ціну товару та які були сформовані (виписані) продавцем.

Як видно з матеріалів справи, до митного оформлення позивач надав відповідачу платіжний документ в іноземній валюті №LV130662/240620 від 20.06.2024, у якому у призначенні платежу є посилання на контракт №1-2202 від 22.02.2024, що підтверджує вартість товару. Жодних зауважень до вказаних документів у митного органу не було, а відтак і підстав витребовувати додаткові документи на підтвердження оплати товару були відсутні.

Окрім того, як уже зазначалося судом, надані під час митного оформлення лист від 05.07.2024 №41 та довідка про транспортні витрати №б/н від 04.07.2024 містили інформацію про те, що згідно з контрактом від 22.02.2024 №1-2202 страхування вантажу не проводилося, а відтак вимоги митного органу надати страхові документи та відомості про вартість страхування також є безпідставною.

З урахуванням наведеного висновок у спірному Рішенні про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними.

При цьому, відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах.

Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019 у справі №826/2313/16, від 13.06.2019 у справі №820/6315/15, суд зауважує, що вимоги частини третьої та четвертої статті53та частини другої статті58 МК зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Апеляційний суд погоджується з тим, що відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи у своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості спірного товару, оскільки позивач надав передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товару, що ввозиться, та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу, у зв`язку із чим з наведених вище мотивів та підстав позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів належить задовольнити.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 132 КАС визначено види судових витрат. Так, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон №5076-VI) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з частинами першою - третьою статті 134 КАС витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС).

Частиною сьомою статті 139 КАС встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС).

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію (зокрема, постанови від 20 травня 2020 року у справі №240/3888/19, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19, від 11 грудня 2019 року у справі №2040/6747/18), що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката застосуванню підлягає частина п`ята статті 134 КАС. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Так, згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 30.07.2024 (а.с.47) слідує, що адвокатським об`єднанням була надана така правнича допомога:

- надання правової інформації, консультацій, роз`яснень з питань правомірності винесення Рішення затрачено 2 год на суму 2000 грн;

- складання позовної заяви про визнання протиправним та скасування Рішення затрачено 8 год на суму 8000 грн. Всього 10000,00 грн.

На підставі виставленого рахунка №31/07/24-2 від 31.07.2024 (а.с.48) позивач сплатив на користь адвокатського об`єднання 10000 грн, про що свідчить платіжна інструкція від 31.07.2024 №294 (а.с.49).

По суті справа складається з позовної заяви, відзиву на позов, рішення суду. Зважаючи на не значний обсяг матеріалів справи, складність справи, виконані адвокатом роботи (надані послуги), розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, заперечення відповідача, що викладені у відзиві на позов на вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу про наміри яких позивач вказував ще у позові та кінцевий результат розгляду справи по суті, апеляційний суд дійшов висновку про те, що виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості, пропорційності їх розміру, визначена судом першої інстанції до відшкодування сума судових витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн, не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат у зв`язку з чим зазначений розмір підлягає зменшенню на суму 3000 грн.

Водночас, розмір судових витрат у вигляді судового збору в сумі 3028 грн, слід залишити без змін.

Відповідно до частини четвертої статті 317 КАС зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За наведених обставин, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зміни резолютивної частини рішення суду у цій справі.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Волинської митниці задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини цього рішення, у такій редакції:

«Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтердек» судові витрати в сумі 6028 грн.»

В рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
С. М. Кузьмич