Справа № 240/14173/24
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Житомир справа № 240/14173/24

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому додаткової винагороди, встановленої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, за прийняття ним безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 14.03.2022 по 31.05.2022 в розрахунку до 100 000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату йому додаткової винагороди, встановленої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, за прийняття ним безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 14.03.2022 по 31.05.2022 в розрахунку до 100 000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, з врахуванням проведених виплат за цей період;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити його компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Заявлені позовних вимог позивач обґрунтовує тим, що у період з 14.03.2022 по 31.05.2022 приймав безпосередню участь у бойових діях, забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у складі Військової частини НОМЕР_1 , а тому мав право на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168), у збільшеному до 100 000 грн розмірі, однак така йому не виплачувалася у належному розмірі. Не погоджуючись із розміром отриманої додаткової винагороди, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Ухвалою суду від 06.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження в адміністративній справі.

12.09.2024 від представника Військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач, Військова частина) надійшов до суду відзиву на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснює, що військовослужбовці підрозділу брали участь у бойових діях не у складі Військової частини НОМЕР_1 , а перебуваючи в оперативному підпорядкуванні у інших органів військового управління. Звертає увагу суду, що Військова частина НОМЕР_1 не мала у своєму розпорядженні належного та достатнього документального підтвердження участі військовослужбовців у бойових діях. Всі наявні у відповідача документальні відомості зводилися до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) про те, що позивач вибув у складі підрозділу "для безпосередньої участі у бойових діях з відбиття збройної агресії проти України" з фіксацією дати такого вибуття та підстави для участі у бойових діях (бойове розпорядження старшого начальника) та аналогічного наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) про прибуття позивача до складу підрозділу "після безпосередньої участі у бойових діях з відбиття збройної агресії проти України" з фіксацією дати такого прибуття та підстави для завершення участі у бойових діях (бойове розпорядження старшого начальника). Однак, наявні відомості не могли слугувати достатнім підтвердженням того, що позивач дійсно брав участь у бойових діях у підпорядкуванні іншому органу військового управління (іншого командира), який мав би забезпечити документування такої участі та надання відповідачу відповідних підтверджуючих документів. З цією метою отримання інформації щодо участі позивача у бойових діях у спірний період, Військова частина неодноразово зверталася до командування ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", однак не отримала необхідних документів, у зв`язку із чим не лише позивач, а особовий склад цілого батальйону спеціального призначення не отримав додаткову винагороду у належному розмірі за вказаний періоди.

Положенням ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 07.03.2022 №5 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини номером обслуги 2 відділення спеціального призначення 2 взводу спеціального призначення 3 роти спеціального призначення НОМЕР_2 батальйону спеціального призначення.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №12 від 14.03.2022 позивач вважався таким, що вибув з пункту дислокації ( АДРЕСА_1 ) 14.03.2022 для безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, виконання бойових завдань на лінію безпосереднього зіткнення з противником (район АДРЕСА_2 ). Підстава: бойове розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №30 від 31.03.2022 позивач знятий з продовольчого забезпечення військовослужбовців НОМЕР_2 батальйону, які убувають у оперативне підпорядкування командувача ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " з районів виконання завдань з АДРЕСА_2 з 01.04.2022, на підставі бойового розпорядження №22 від 22.03.2022, рапорту командира 2 батальйону №77 від 31.03.2022.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №98 від 31.05.2023 позивача виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення, у зв`язку із вибуттям до нового місця служби до Військової частини НОМЕР_3 .

Позивач вважає, що під час виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 йому не здійснено нарахування та виплату належних при звільненні сум, зокрема додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, за прийняття ним безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 14.03.2022 по 31.05.2022 в розрахунку до 100 000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, з врахуванням проведених виплат за цей період.

У зв`язку із неотриманням виплат у повному обсязі при виключенні зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 позивач звернувся до відповідача із рапортом про нарахування та виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, однак такі виплати не здійснено.

Військова частина листом №1663/4289 від 26.07.2024 повідомила позивача про відсутність можливості самостійно нарахувати доплату додаткової винагороди у збільшеному розмірі 100 000 грн без належним чином оформлених довідок про безпосередню участь у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, які видано уповноваженим органом військового управління (ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 "). Додатково пояснила, що на звернення командира Військової частини НОМЕР_1 до Третього територіального управління внутрішнього аудиту Служби внутрішнього аудиту Міністерства оборони України щодо роз`яснення можливості здійснити виплату додаткової винагороди у розмірі збільшеному до 100 000 грн особовому складу НОМЕР_2 батальйону спеціального призначення Військової частини НОМЕР_1 чіткої та вмотивованої відповіді одержано не було.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України). Права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина визначаються виключно законами (пункт 1 частини першої статті 92 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Згідно з частиною другою статті 1-2 Закону №2011-XII у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

У частині другій статті 9 Закону № 2011-XII закріплено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За змістом абзаців першого-другого частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14.03.2022 № 133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.

Одночасно із введенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України № 69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та від 24.02.2022 № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову №168.

Пунктом 1 цієї постанови (у редакції станом на 07.03.2022) визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Надалі до Постанови №168 неодноразово вносилися зміни, зокрема постановами Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 №350, від 01.07.2022 № 54, від 07.07.2022 №793, від 08.10.2022 №1146, проте зміст пункту 1 цієї постанови в частині, що стосується виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди, у 2022 році не змінювався.

Водночас реалізація цитованих приписів указаної постанови вимагала визначення порядку та умов виплати такої додаткової винагороди, виходячи з того, що формулювання "а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів … в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах" є нечітким та породжує істотні труднощі у його правозастосуванні, що, насамперед, пов`язано із застосуванням сполучника "або", який має розділовий характер.

У постанові від 22.11.2023 у справі № 520/690/23 Верховний Суд констатував, що "текстуальний виклад цієї частини пункту 1 Постанови № 168 має широкий зміст, що за певних умов могло б спричиняти неоднакове її розуміння та застосування, наслідком чого може бути необґрунтована невиплата військовослужбовцю додаткової винагороди або, навпаки, виплата за відсутності для цього підстав".

Конкретизація умов, визначених цитованим положенням пункту 1 Постанови № 168, залежить від типу військового формування (роду військ), в якому проходить службу військовослужбовець, у зв`язку з чим подальшими змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168" (застосовується з 24.02.2022), Постанова №168 доповнена пунктом 2-1, яким установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Відповідно до статті 8 Закону України від 06.12.1991 № 1934-XII "Про Збройні Сили України" Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок № 260).

Наказом Міністра оборони України від 01.04.2022 №98, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.04.2022 за №382/37718 (застосовується з 24.02.2022), внесено зміни до Порядку № 260 шляхом доповнення розділу І пунктом 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Так, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністр оборони України видав директиви від 07.03.2022 №248/1217, від 25.03.2022 №248/1298, від 18.04.2022 №248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01.06.2022), а потім окреме доручення від 23.06.2022 №912/з/29.

Отже, 25.03.2022 Міністром оборони України було прийнято рішення №248/1298 (чинне на час виникнення спірних правовідносин) про врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, яке того ж дня телеграмою №248/1298 доведено до відома, у тому числі, командирів (начальників) військових частин, установ.

Пунктом 2 Телеграми від 25.03.2022 №248/1298 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах: 100 000 гривень військовослужбовцям, які беруть безпосередню участі у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах); 30 000 гривень іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку із звільненням з військової служби).

Відповідно до пункту 3 Телеграми Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298, райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість, (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.

Верховний Суд у постанові від 08.05.2025 у справі №520/17986/23 підтримав позицію сформовану Верховним Судом у постанові від 06.06.2024 у справі №400/1217/23, що при прийнятті такого рішення Міністр оборони України як очільник відповідного міністерства, реалізував делеговані йому повноваження щодо визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям відповідного військового формування - Збройних Сил України, та з метою забезпечення реалізації пункту 1 Постанови №168, шляхом прийняття в межах свої повноважень відповідних окремих рішень, визначив на період дії воєнного стану порядок та умови виплати додаткової винагороди, а також документи для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях та заходах.

Отже, Верховний Суд констатував, що окремі рішення Міністром оборони України, прийняті для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів (як умови для виплати додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови №168, у розмірі до 100 000,00 грн), мають належне юридичне підґрунтя.

При дослідженні порядку та умов цієї виплати, Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що перебування військовослужбовця в районі ведення бойових дій само по собі не є достатньою підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн на місяць, передбаченої Постановою № 168. Ключовою умовою для здійснення виплати такої додаткової винагороди є виконання військовослужбовцем спеціальних бойових завдань та заходів, які у розумінні Постанови № 168 означають "безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів" та підтвердження цих обставин відповідними документами.

Документальним підтвердженням можуть слугувати: бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій або журнал ведення оперативної обстановки (підсумкове, термінове, позатермінове) або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад), рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (спеціальних) завдань.

Поза тим, Верховний Суд відзначив, що така обставина відсутності їх державної реєстрації, зважаючи на умови в яких ці рішення Міністром оборони України приймалися, а також те, що вони фактично виконувалися керівниками органів військового управління, штабів угруповань військ, штабів тактичних груп, командирами військових частин упродовж періоду їх дії шляхом документування безпосередньої участі у бойових діях та заходах, є виправданою, має розумне пояснення і не може змінити їхньої юридичної сили.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин рішення Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298.

Оскільки виплату додаткової винагороди в розмірі до 100 000 грн запроваджено на період дії воєнного стану, згадане рішення Міністра оборони України не повинно узгоджуватися з вимогами Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", позаяк сфера його дії не поширюється на прийняття актів з питань здійснення заходів правового режиму воєнного стану. Вказане рішення Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 є частиною нормативно-правових актів, спрямованих на врегулювання порядку та умов виплати військовослужбовцям додаткової винагороди на період проходження ними військової служби в умовах воєнного стану та мають зовсім інше правове підґрунтя в порівнянні із загальною регуляторною політикою у сфері господарської діяльності.

Щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, встановленої Постановою №168, за період з 14.03.2022 по 31.05.2022, суд зважає на наступне.

Як вже зазначалося наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 07.03.2022 №5 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини номером обслуги 2 відділення спеціального призначення 2 взводу спеціального призначення 3 роти спеціального призначення НОМЕР_2 батальйону спеціального призначення.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №12 від 14.03.2022 позивач вважався таким, що вибув з пункту дислокації ( АДРЕСА_1 ) 14.03.2022 для безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, виконання бойових завдань на лінію безпосереднього зіткнення з противником (район АДРЕСА_2 ). Підстава: бойове розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №30 від 31.03.2022 позивач знятий з продовольчого забезпечення військовослужбовців НОМЕР_2 батальйону, які убувають у оперативне підпорядкування командувача ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " з районів виконання завдань з АДРЕСА_2 з 01.04.2022, на підставі бойового розпорядження №22 від 22.03.2022, рапорту командира 2 батальйону №77 від 31.03.2022.

При цьому, у відповіді на запит позивача про нарахування та виплату додаткової винагороди, встановленої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, за прийняття ним безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 14.03.2022 по 31.05.2022 з розрахунку до 100 000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, Військова частина листом від 26.07.2024 №1663/4289 повідомила про відсутність можливості отримати підтверджуючи документи від командування ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", у складі яких 3 батальйон спеціального призначення Військової частини НОМЕР_1 приймав участь у бойових діях, забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 14.03.2022 по 31.05.2022 в розрахунку до 100 000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, з врахуванням проведених виплат за цей період.

Як свідчить зміст пояснень представника Військової частини такі не містять заперечень, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №12 від 14.03.2022 позивач вважався таким, що вибув з пункту дислокації ( АДРЕСА_1 ) 14.03.2022 для безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, виконання бойових завдань на лінію безпосереднього зіткнення з противником (район АДРЕСА_2 ), на підставі бойового розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 . Тобто, відповідач не заперечує щодо наявності підстав для нарахування та виплати позивачеві додаткової винагороди, що передбачена Постановою №168, в розмірі збільшеному до 100 000 грн, пропорційно з розрахунку на місяць за періоди часу: з 14.03.2022 по 31.05.2022. Однак, як стверджує представник Військова частина на власний розсуд командира не може здійснити доплату додаткової винагороди у розмірі збільшеному до 100 000 гривень за умови відсутності належним чином оформлених довідок про безпосередню участь у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Так, на момент виникнення спірних правовідносин, було чинним рішення (телеграма) Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022 абзацом 8 пункту 10 якого передбачені підстави, наявність яких позбавляє права військовослужбовців на отримання додаткової винагороди передбаченої Постановою №168 в розмірі 100 000 грн чи 30 000 грн.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до довідки про нараховані та виплачені суми грошового забезпечення, додаткової винагороди на підставі Постанови №168 за період з 14.03.2022 по 31.05.2022 позивачу було нараховано та виплачено додаткову винагороду у таких розмірах: у березні 2022 року - 24 193,55 грн; у квітні-травні 2022 року по 30 000,00 грн.

Тобто у оскаржуваний період позивач разом із грошовим забезпеченням отримував додаткову винагороду передбачену Постановою №168 з розрахунку 30 000 грн, однак вважає, що йому виплачено таку винагороду не у повному обсязі, оскільки повинна обраховуватися із 100 000 грн, в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях.

Позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку отриманої додаткової винагороди відмову, у зв`язку із відсутністю документального підтвердження безпосередньої участі у бойових діях, виконання спеціальних завдань у бойових завдань та заходів.

У той час, як вже зазначалося, що документами, які свідчать про перебування військовослужбовця в районі ведення бойових дій само по собі не є достатньою підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн на місяць, передбаченої Постановою №168. Ключовою умовою для здійснення виплати такої додаткової винагороди є саме виконання військовослужбовцем спеціальних бойових завдань та заходів, які у розумінні Постанови №168 означають "безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів" та підтвердження цих обставин відповідними документами.

При цьому, документами, які підтверджують безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії є бойовий наказ (розпорядження), журнал бойових дій та рапорт командира.

За матеріалами справи, згідно з наказом №12 від 14.03.2023 командира Військової частини НОМЕР_1 позивач вибув з пункту дислокації ( АДРЕСА_1 ) 14.03.2022 для безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, виконання бойових завдань на лінію безпосереднього зіткнення з противником (район населеного пункту Коростень) на підставі бойового розпорядження командира військової частини (дата та номер відсутні).

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №30 від 31.03.2022 позивач з 01.04.2022 убув в оперативне підпорядкування командувача ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " з районів виконання завдань, на підставі бойового розпорядження №22 від 22.03.2022, рапорту командира 2 батальйону підполковника ОСОБА_2 №77 від 31.03.2022.

З березня по травень 2022 року позивач отримував додаткову винагороду, з розрахунку 30 000 грн.

При цьому, відомості про те, що території на яких позивач виконував бойові завдання відносяться до районів ведення воєнних (бойових) дій матеріали справи не містять.

Крім того, в матеріалах справи відсутні бойові накази (бойові розпорядження); журнали бойових дій (вахтових журналів), журнали ведення оперативної обстановки; списків особового складу, який залучався для виконання бойових (спеціальних) завдань; бойових донесень; рапортів (донесень) командира підрозділу (групи) про участь позивача у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних завдань) тощо.

Окреслюючи загальні риси встановлених обставин справи, суд констатує відсутність підстав для виплати позивачу в оскаржуваний період додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 саме у розмірі 100 000 грн, з розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях. Доводи позивача не обґрунтовані відповідними письмовими доказами.

Тобто, на думку суду, позивачу нараховано та виплачено додаткову винагороду за період з 14.03.2022 по 31.05.2022 у відповідному та належному розмірі, встановленому Постановою №168.

З огляду на що, порушене право позивача у даних спірних правовідносин відсутнє.

Отже зважаючи на те, що в рамках розгляду даної справи не встановлено наявність факту несвоєчасної виплати позивачу суми грошового забезпечення, позовні вимоги про зобов`язання Військової частини нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України №2050-ІІІ від 19.10.2000 "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" не підлягають розгляду.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За приписами статті 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

У зв`язку із прийняттям рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 . РНОКПП: НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 . ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 21 травня 2025 р.

21.05.25