Справа № 120/4579/25
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 травня 2025 р. Справа № 120/4579/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю постанови від 17.03.2025 про відкриття виконавчого провадження ВП №77517256, а також постанов від 17.03.2025 про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №77517256.

Ухвалою від 23.04.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) з урахуванням особливостей, визначених ст. 287 КАС України.

Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

25.04.2025 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечив щодо задоволення даного позову. Зазначив, що згідно виконавчого листа №120/2290/24 військову частину НОМЕР_1 зобов`язано з урахуванням наведених у цьому рішенні висновків здійснити обрахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 із врахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078. Зазначив, що відповідно до довідки про нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям (вих. №1106/163/3/52пс від 12.02.2024), грошове забезпечення позивача в лютому 2018 року становило 10254,22 грн., а в березні 2018 року становило 11709,52 грн., тобто мало місце підвищення грошового забезпечення позивача на 1464,30 грн. Таким чином, державний виконавець зазначив, що позивачем не виконано рішення суду по справі №120/2290/24 в частині обрахунку та виплати індексації за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 із врахуванням абзаців 4, 5, 6, пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду по справі №120/2290/24, окрім іншого, зобов`язано військову частини НОМЕР_1 , зокрема:

- нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 06.04.2016 року та з 06.12.2016 по 28.02.2018 включно, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року.

- з урахуванням наведених у цьому рішенні висновків здійснити обрахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 із врахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

13.03.2025 Вінницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №120/2290/24.

Постановою від 17.03.2025 старшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження ВП №77517256 з примусового виконання виконавчого листа №120/2290/24.

17.03.2025 старшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №77517256.

17.03.2025 старшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

Разом із тим, на думку військової частини НОМЕР_1 , відповідні постанови є протиправними, адже рішення суду по справі №120/2290/24 було виконане в добровільному порядку ще до відкриття виконавчого провадження.

Наведені вище обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Водночас, стаття 19 Закону №1404-VIII регулює права і обов`язки сторін та інших учасників виконавчого провадження.

Відповідно до частини 4 цієї статті сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

За правилами частини 1 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пункт 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII передбачає, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частини 9 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Пункт 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

В даному ж випадку, обґрунтовуючи протиправність оскаржуваних постанов державного виконавця від 17.03.2025, представник позивача зазначив, що військовою частиною НОМЕР_1 на виконання рішення суду по справі №120/2290/24 в добровільному порядку та ще до відкриття спірного виконавчого провадження було виплачено позивачу кошти в сумі 59358,57 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №308 від 06.03.2025.

Втім, як вбачається із платіжної інструкції №308 від 06.03.2025, в призначені платежу вказано про те, що кошти в сумі 59358,57 грн. є індексацією грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 06.04.2016 року та з 06.12.2016 по 28.02.2018 згідно рішення суду по справі №120/2290/24.

Таким чином, даною платіжною інструкцією не підтверджується факт виконання рішення суду по справі №120/2290/24 в іншій його частині, яка стосується виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 із врахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Поряд із цим, в позовній заяві представник військової частини НОМЕР_1 зазначає, що було здійснено відповідний розрахунок щодо визначення та нарахування індексації після підвищення грошового забезпечення у березні 2018 року, який відображений у довідці військової частини НОМЕР_1 №1106/163/3/74/пс від 06.03.2025. Згідно даного розрахунку розмір грошового забезпечення позивача в березні 2018 року в порівняні із лютим 2018 року збільшився на 8611,89 грн., тобто більше ніж сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року, яка становить 4463,15 грн.

Посилаючись на наведені вище обставини, представник позивача зазначив, що у позивача не виникло право на отримання індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 із врахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Надаючи оцінку даним твердженням представника позивача, суд враховує наступне.

Так, як вбачається із долученої до матеріалів позовної заяви довідки військової частини НОМЕР_1 №1106/163/3/74/пс від 06.03.2025, розмір грошового забезпечення позивача в лютому 2018 року склав 2418,88 грн., а в березні 2018 року - 11030,77 грн., тобто збільшився на 8611,89 грн.

Поряд із цим, як вбачається із долученої державним виконавцем довідки військової частини НОМЕР_1 №1106/163/3/52пс від 12.02.2024, розмір грошового забезпечення позивача в лютому 2018 року складав 10245,22 грн., а в березні 2018 року - 11709,52 грн.

Поряд із цим, порівнявши зміст відповідних довідок, судом встановлено, що військовою частиною НОМЕР_1 у довідці №1106/163/3/74/пс від 06.03.2025 не було враховано щомісячну додаткову грошову винагороду.

Суд зауважує, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон № 2011-ХІІ, відповідно до якого щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, яке не має разового характер, що відповідає правовій позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 522/2738/17, постанові Верховного Суду в постанові по справі №520/8887/2020 від 26.01.2022.

Крім того, у довідці №1106/163/3/74/пс від 06.03.2025 в складі грошового забезпечення позивача в лютому 2018 року визначено премію в розмірі 845,63 грн., тоді як у довідці №1106/163/3/52пс від 12.02.2024 премія визначена на рівні 4944,00 грн.

З огляду на викладене, суд критично оцінює твердження представника відповідача про те, що позивач не набув право на отримання індексації грошового забезпечення з 01.03.2018 по 31.12.2022 із врахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078, адже розмір грошового забезпечення позивача в березні 2018 року в порівняні із лютим 2018 року не збільшився більш ніж на суму можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року, яка становить 4463,15 грн.

Таким чином, суд погоджується із позицією державного виконавця стосовного того, що військовою частиною НОМЕР_1 не надано доказів належного виконання рішення суду по справі №120/2290/24 в частині позовних вимог, які стосуються виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 із врахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог даного позову та, як наслідок, відсутність підстав для його задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 287, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

За змістом положень абз. 2 ч. 1 ст. 295 КАС України якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )

Відповідач: Другий відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (вул. Соборна, 15а, м. Вінниця, )

Повний текст рішення складено 22.05.2025.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна