Справа № 420/24793/24
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення касаційної скарги

20 травня 2025 року

м. Київ

справа № 420/24793/24

адміністративне провадження № К/990/19955/25

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Коваленко Н.В., перевіривши касаційну скаргу Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2025 у справі за позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одесоблпостачзбут» про припинення права на виконання будівельних робіт,

У С Т А Н О В И В:

Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одесоблпостачзбут», у якому просило припинити право на виконання будівельних робіт, набуте на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт на об`єктах з незначними наслідками (СС1) від 09.04.2024 року №ОД 99 Реконструкція нежитлового приміщення з надбудовою другого поверху та пристосуванням під кафетерій, без зміни геометричних розмірів фундаментів в плані за адресою: м. Одеса, Малиновський район, вул. Цвєтаєва генерала, буд.3/5, приміщення 3.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2024, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2025, відмовлено в задоволені адміністративного позову.

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою.

Суд першої інстанції, враховуючи необхідність всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи по суті, дійшов висновку про доцільність переходу від спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Приписами частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Таким чином, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Підставою касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункти 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 та пункти 1 та 2 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, заявник вказує на те, що суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без врахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, які викладені у постановах Верховного Суду від 07.03.2023 у справі №420/9217/21, від 12.11.2018 у справі №127/97/17-ц, від 11.07.2019 у справі №522/7674/18, від 29.03.2023 у справі № 640/1990/22, від 07.03.2023 у справі №420/9217/21.

Виникнення підстав для касаційного оскарження відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, на який у касаційній скарзі посилається позивач, обумовлюється наявністю саме подібних правовідносин, які виникли у справі, у якій ухвалені судові рішення, щодо оскарження яких порушується питання, та у справах, розглянутих Верховним Судом, на які здійснюється посилання на підтвердження застосування норми права без урахування висновку цього Суду.

Колегія суддів Верховного Суду в ухвалі від 28.04.2025 про повернення первинної касаційної скарги вже надала оцінку доводам скаржника щодо правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 07.03.2023 у справі № 420/9217/21, від 12.11.2018 у справі № 127/97/17-ц, від 11.07.2019 у справі № 522/7674/18, від 29.03.2023 у справі № 640/1990/22. За результатами розгляду колегія суддів дійшла висновку про відсутність передбачених законом підстав для відкриття касаційного провадження, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Скаржник, подаючи повторну касаційну скаргу, не навів належних аргументів щодо помилкового застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права, не конкретизував, яким чином відповідна правова норма, на його думку, мала бути застосована у цій справі. Крім того, заявник не обґрунтував подібності правовідносин у справах, у яких Верховним Судом було сформульовано правові висновки, з обставинами справи, що розглядається.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати норму права, щодо питання застосування якої у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду та яку, на думку скаржника, судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Однак, в касаційній скарзі скаржник не вказав: які саме норми матеріального та/або процесуального права необхідно застосувати для формування висновку; за результатами розгляду касаційної скарги, який саме висновок має бути сформований Верховним Судом з урахуванням зазначених ним норм матеріального та/або процесуального права.

Верховний Суд звертає увагу, що саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Щодо посилання скаржника на пункти 1 та 2 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд зазначає, що застосування положень цієї норми можливе лише за умови встановлення обґрунтованості заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2 або 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

Звертаючись повторно з даною касаційною скаргою, позивач не усунув недоліки, встановлені судом під час розгляду первинної касаційної скарги. Повторно подана касаційна скарга є фактично ідентичною первинній та не містить належного обґрунтування підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України.

Верховний Суд не має самостійно визначати підставу для касаційного оскарження судових рішень, а таку підставу має вказувати заявник касаційної скарги з одночасним наведенням підстави касаційного оскарження з огляду на обставини справи та висновки судів попередніх інстанцій.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Керуючись статтями 169, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2025 у справі за позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одесоблпостачзбут» про припинення права на виконання будівельних робіт, - повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не оскаржується.

Суддя Н.В. Коваленко