Справа № 240/13486/25
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

(про відмову у забезпеченні позову)

19 травня 2025 року м. Житомир справа № 240/13486/25

категорія 113080000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шуляк Л.А., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 ;

- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.05.2025 року №122 в частині зарахування до списків військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з військової служби.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якому останній просить заборонити військовій частині НОМЕР_1 вчиняти будь-які дії щодо переміщення курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 поза межі військової частини НОМЕР_2 та в будь-які інші військові частини до моменту набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

В обґрунтування поданої заяви вказує, що ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 23.01.2025 в межах адміністративної справи №240/1368/25 вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони керівнику ІНФОРМАЦІЯ_3 приймати наказ про призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації. Як наголошує позивач, 30.04.2025 він прибув до м.Житомира, де його зупинили працівники ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, працівниками ТЦК без врахуванням вимог ухвали та рішення суду від 21.04.2025 в межах адміністративної справи №240/1368/25 його направлено на проходження військово-лікарської комісії. В подальшому, 01.05.2025 його було направлено до навчального центру для проходження військової служби. Наголошує, що має право на відстрочку, однак після проходження навчання він може бути переведений до іншої військової частини, що може суттєво ускладнити розгляд справи. А тому, вважає, що його заява підлягає задоволенню.

У відповідності до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною першою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Положеннями частини 2 статті 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмету позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Таким чином, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Системний аналіз вищезазначених положень дозволяє дійти висновку, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. При цьому, небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року №2 Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Правовий інститут забезпечення адміністративного позову має застосовуватися лише у виключних випадках та за умови існування обґрунтованої небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам особи до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадках, якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Так, позивач у заяві про забезпечення позову зазначає, що відповідач має можливість перемістити позивача до іншої військової частини після проходження навчання. Однак, до заяви не надано будь-яких доказів наявності очевидної небезпеки правам, свободам та інтересам позивача, в тому числі доказів щодо вчинення відповідачем будь-яких дій з приводу переведення ОСОБА_1 до іншої військової частини.

Також, суд зазначає, що п.110 Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (затверджено Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008) передбачено, що переміщення військовослужбовців здійснюється в разі, коли звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних посадових осіб.

Військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами, що передбачено п.112 Положення.

Тобто, для здійснення переміщення/переведення військовослужбовця з однієї військової частини до іншої враховуються обставини та вчиняється певний перелік дій, про який повідомляється військовослужбовець.

Отже, до заяви про забезпечення позову не надано жодних доказів, що військова частина НОМЕР_1 може вчиняти будь - які дії щодо ОСОБА_1 , зокрема направлення чи переведення для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини.

Таким чином, посилання заявника на те, що ОСОБА_1 може бути направлено до іншого місяця проходження служби, базуються виключно на припущеннях, які не підтверджено жодним доказом.

Також, позивачем не вказано ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень з посиланням на відповідні докази, тобто відповідно до статті 150 КАС України позивачем не доведено наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Окрім того, суд наголошує, що рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21.04.2025 в адміністративній справі №240/1368/25, на момент проходження позивачем військово-лікарської комісії (30.04.2025) як і на момент подачі вказаної заяви, не набрало законної сили, а тому не може бути беззаперечним доказом наявності у позивача права на відстрочку.

Також, суд не приймає увагу посилання представника позивача на ухвалу від 23.01.2025 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони керівнику ІНФОРМАЦІЯ_3 приймати наказ про призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, оскільки резолютивна частина вказаної ухвали не має примітки "до моменту набрання законної сили рішенням суду у справі №240/1368/25 (на що посилається представник позивача).

Суд зауважує, що зобов`язати відповідача вчинити такі дії можливо лише у випадку встановлення судом протиправності дій відповідача у спірних правовідносинах, яка може бути виявлена тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності, як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 10 частини третьої статті 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Отже, на час проходження позивачем служби та звернення до суду із заявою про забезпечення позову в Україні діє воєнний стан, в умовах якого процесуальний закон забороняє зупинення дії наказів та розпоряджень, відданих військовослужбовцю, тобто містить пряму заборону вживати заходи забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Таким чином, забезпечуючи позов шляхом заборони військовій частині НОМЕР_1 вчиняти будь-які дії щодо переміщення курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 поза межі військової частини НОМЕР_2 та в будь-які інші військовій частини до набрання законної сили рішенням суду, суд фактично ухвалює рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

За таких обставин, суд вважає, що наведені заявником обґрунтування не свідчать про існування обставин, визначених ст.150 КАС України, як підстав для забезпечення позову, а тому, як наслідок, заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 150, 151, 156, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у забезпеченні позову.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Л.А.Шуляк