Справа № 140/13819/24
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/13819/24 пров. № А/857/9289/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року у справі № 140/13819/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Луцький слідчий ізолятор" про визнання протиправною бездіяльності,

місце ухвалення судового рішення м.Луцьк
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїДмитрук В. В.
дата складання повного тексту рішенняне зазначена
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної установи «Луцький слідчий ізолятор», в якому просив суд:

визнати протиправною бездіяльність в частині невжиття заходів для приведення умов тримання позивача відповідно до вимог чинного законодавства, якими визначаються умови тримання осіб взятих під варту, починаючи з 18.02.2020 по 27.05.2024.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року у справі № 140/13819/24 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задоволити повністю.

В доводах апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_1 утримувався у Державній установі «Луцький слідчий ізолятор» у період з 18.02.2020 року по 27.05.2024 рік. За вказаний період утримання та відбування покарання, ОСОБА_1 зіштовхнувся з бездіяльністю установи щодо незабезпечення належних житлових, побутових, санітарно-гігієнічних умов утримання, відповідно до вимог чинного законодавства, яке визначає умови осіб взятих під варту. Всі порушення, з якими стикнувся ОСОБА_1 в ДУ "Луцький слідчий ізолятор", негативно впливали на його моральний стан, що в свою чергу, призвело до погіршення загального фізичного, психологічного стану апелянта. Водночас ДУ «Луцький слідчий ізолятор» не надано конкретних доказів, що підтверджують факт здійснення заходів працівниками установи, що були спрямовані на забезпечення належних умов утримання на час перебування позивача в ізоляторі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Про розгляд апеляційної скарги відповідач та представник позивача повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи позивач повинен був довести, факти або обставини, які б свідчили про порушення індивідуально виражених прав чи інтересів позивача з боку відповідача, внаслідок не усунення порушень, які зазначені у звітах за результатами моніторингових візитів до ДУ «Луцький слідчий ізолятор» від 15.04.2020 17.08.2021, 29.11.2023 - 30.11.2023.

Однак, позивачем не надано суду належних доказів існування причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача та завданою шкодою позивачу.

Суд зазначив, що позовна вимога визнати протиправною бездіяльність в частині невжиття заходів для приведення умов тримання позивача відповідно до вимог чинного законодавства, якими визначаються умови тримання осіб взятих під варту, не створює для позивача жодних юридичних наслідків.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач утримувався під вартою у ДУ «Луцький слідчий ізолятор» у період: з 18.02.2020 по 27.05.2024.

02.10.2024 представник позивача звернулась із адвокатським запитом №01-02/103, у якому просила надати інформацію про строки перебування ОСОБА_1 у ДУ «Луцький слідчий ізолятор», інформацію про те, в яких камерах утримувався позивач, інформацію про розмір камер тощо.

08.10.2024 листом №СІ/3434/5 повідомлено адвоката ОСОБА_2 , що громадянин ОСОБА_1 , обвинувачувався за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 185 КК України та утримувався в державній установі «Луцький слідчий ізолятор» з 18.02.2020 по 27.05.2024.

За період перебування в установі згідно камерної картки ув`язненого ОСОБА_1 утримувався в камерах режимного корпусу установи №33 (2-х місна), №32 (4-х місна), №29 (4-х місна), №14 (2-х місна), №28 (4-х місна), №15 (4-х місна), №34 (2-х місна), №28 (4-х місна), №32 (4-х місна).

Карцерне приміщення №1 (1-х місна), №32(4-х місна), №36(2-х місна) та №39 (2-х місна).

Камера №33 - 2.03*3,12*2,80 площа 6,2 м2;

Камера №32 - 2,24*4,04*2,80 площа 9,0 м2;

Камера №29 2,09*4,04*2,80 площа 8,3 м2;

Камера №14 - 4,06*2.2*2,95 площа 8,8 м2;

Камера №28 - 4.04*2,14*2,80 площа 8,6 м2;

Камера №15 - 4.07*2,16*2,95 площа 8,7м2;

Камера №34 - 3,14*1,98*2,80 площа 5,2 м2;

Карцер 1 - 3,09*1,44*2,85 площа 4,4 м2;

Камера №36 - 2,34*3,18*2,80 площа 7,3 м2;

Камера №39 - 2,24*3,20*2,80 площа 7,1 м2.

15.04.2020, 17.08.2021, 29 - 30.11.2023 відповідно до вимог статті 19-1 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради з прав людини» було здійснено цільові моніторингові візити до ДУ «Луцький слідчий ізолятор».

Результати проведення моніторингових візитів зафіксовані у звітах моніторингового візиту умов утримання ув`язнених в ДУ «Луцький слідчий ізолятор» відповідно до яких моніторинговою групою були виявлені порушення законодавства та конституційних прав засуджених та невідповідність умов утримання в установі відповідно до міжнародних стандартів.

Також, моніторинговою групою під час візиту 15.04.2020 було виявлено наступне:

1. Порушення права на охорону здоров`я та медичне забезпечення (стаття 49 Конституції України, стаття 4 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», пункт 1 Переліку принципів, що стосується поводження із особами, позбавленими свободи, у контексті пандемії коронавірусної хвороби COVID-19). Відповідно до даного звіту встановлено, що в установі не забезпечений належний контроль за дотриманням маскового режиму, оскільки деякі працівники під час виконання своїх обов`язків були без масок. Крім того, в установі не проводиться дезінфекція взуття персоналу при прибуття в установу. Встановлено, що персонал СІЗО лише частково забезпечений засобами індивідуального захисту, зокрема медичними масками та рукавичками. Іншими засобами персонал СО не забезпечений. У штаті медичної частини філії відсутні епідеміолог та інфекціоніст. Дезінфекція приміщень для проведення прогулянок засуджених та осіб, узятих під варту, камер, місць загального користування проводяться несистематично, а, як пояснює адміністрація установи - за потребою. Відсутні графіки почасової обробки приміщень. Дезінфекцію в камерах, ув`язнені проводять самостійно.

Установа не забезпечена необхідною кількістю бактерицидних кварцових ламп для дезінфекції приміщень. В установі є лише одна пересувна кварцова лампа та стаціонарні лампи в приміщеннях медчастини. Як наслідок, обробка проводиться лише в приміщеннях медичної частини, де наявні стаціонарні кварцові лампи, та приміщеннях для отримання й огляду посилок та передач. Разом з тим, кварцування інших приміщень СІЗО в тому числі слідчих кабінетів, коридорів тощо не проводиться»

2. Порушення права на безпечне розміщення ув`язнених і соціальне дистанціювання (підпункти 2-3 пункту 8 Рекомендацій Підкомітету ООН проти катувань державам-учасницям щодо пандемії коронавірусу від 25.03.2020 та пункт 5 Переліку принципів, що стосується поводження із особами, позбавленими свободи, у контексті пандемії коронавірусної хвороби COVID-19, затверджених Європейським комітетом проти катувань).

Камери СІЗО перенаселені, норми площі на одного ув`язненого та засудженого, встановлені Законом України «Про попереднє ув`язнення» не дотримуються, оскільки адміністрацією установи не було забезпечено своєчасне переміщення до інших пенітенціарних установ ув`язнених/засуджених (при плановому наповненні СІЗО у 260 місць, в ньому утримується - 293 осіб). Не вжито заходів, щодо виконання вимог п.2.6 Типового плану 1 із налагодження тісної взаємодії з вирішення із судовими інстанціями питання щодо проведення судових засідань в режимі відео-конференції, про що свідчить те, що в період карантину до судів вивозились 258 осіб, а в режимі відео-конференції проведено лише 51 судових засідань.

3. Порушення права на отримання засобів та приналежностей для захисту і особистої гігієни (підпункт 10 пункту 8 Рекомендацій Підкомітету ООН проти катування державам-учасницям щодо пандемії коронавірусу від 25.03.2020 та пункту 3 Переліку принципів, що стосується поводження із особами, позбавленими свободи, у контексті пандемії коронавірусної хвороби COVID19, затверджених Європейським комітетом проти катувань).

Під час відвідування збірного відділення з`ясовано, що адміністрація установи забезпечує захисними масками ув`язнених, яких доправляють до судів, або на проведення слідчих дій. Інші засоби індивідуального захисту (рукавички) в`язням не видаються у зв`язку з їх недостатньою кількістю. Всупереч вимог 7.1. Типового плану 1. лише частково проводиться дезінфекція приміщень для проведення прогулянок засуджених та осіб, узятих під варту, камер, місць загального користування (лазня; збірне відділення тощо) 3а інформацією адміністрації СІЗО така дезінфекція приміщень проводиться за потребою. У приміщенні для перевдягання персоналу відсутній графік дезінфекції, прибирання, провітрювання цього приміщення. Відсутні графіки почасової обробки приміщень. Дезінфекцію жилих приміщень ув`язнені проводять самостійно.

4. Порушення права на освіту (стаття 53 Конституції України). На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторні хвороби COVID-19» всім освітнім закладам рекомендовано налагодити можливість отримувати освіту та спілкуватись з педагогами за допомогою дистанційних технологій. В тому числі, Міністерством освіти і науки України встановлено, що впродовж робочого часу, визначеного графіка, працівники зобов`язані серед іншого викладати матеріал під час Skype-конференцій, Zoom, спілкування в групі Viber, Whatsapp, через електронну пошту, надсилати опитувальники для батьків тощо.

При цьому в установі порушується право засуджених на освіту в умова карантинних заходів, пов`язаних із епідемією коронавірусу COVID-19. Адміністрацією установи на час карантину не організоване дистанційне навчання 4 неповнолітніх, які утримуються в установі. Зокрема, з`ясовано, що в період карантину заняття з ними жодного разу не проводились.

17.08.2021 за результатами проведення моніторингового візиту зафіксовані наступні порушення:

1. Порушення права засуджених та ув`язнених осіб на захист від катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність поводження та покарання (стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 21, 28 Конституції України, Стандарти КЗК). Під час ознайомлення з книгою чергувань по збірному відділенню встановлено, що в порушення вимог пункту 2.10 розділу II Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально- виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 №1769/5 (далі Правила), її ведення припинено 13.08.2021, у зв`язку з чим встановити тривалість перебування ув`язнених у відділенні за останні 5 днів (включаючи день візиту) не виявляється можливим.

2. Порушення права на гідні умови тримання (стаття 25 Загальної декларації прав людини). Умови тримання у карцерних приміщеннях (камери №№ 1-3), принижують гідність ув`язнених осіб. Зокрема, туалет у камері №l не має огорожі, а 6 камері №3 дверцята в туалеті зламані. В усіх трьох камерах немає штучного освітлення, не обладнано полиць для мийних засобів тощо. В установі порушуються вимоги встановлені статтею 115 Кримінально- виконавчого кодексу України, статтею 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», в частині недотримання норми площі на одного засудженого та особи, узятої під варту, яка в окремих камерах менша 4 м2 та 2,5 м2 відповідно.

Основною причиною такого стану справ є перенаповнення установи. Так, відповідно до наказу Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 13.04.2020 №80/ОД-20 планове наповнення установи встановлено в кількості 282 особи. В той же час, відповідно до Акту вимірювання житлової площі приміщень СІЗО від 20.03.2020 у камерних приміщеннях установи з дотриманням вищезазначених норм житлової площі можливо розмістити лише 266 засуджених та ув`язнених. Таким чином, встановлене планове наповнення установи, перевищує можливості режимного корпусу СІЗО. Через відсутність вікон у камерах збірного відділення немає природнього освітлення, доступу до свіжого повітря. Крім цього, у збірному відділенні відсутня душова для ув`язнених.

3. Порушення права засуджених та ув`язнених на життя (стаття 27 Конституції України). Електропроводка в деяких камерах, електричні розетки не витримують надмірного навантаження та виходить з ладу, чим створюють загрозу життю ув`язнених та виникнення пожежі. При цьому з`єднання жил проводів відбувається "в скрутку", подекуди без ізоляції, що є порушенням вимог Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.12.2014 №1417.

4. Порушення права на працю та захист від експлуатації (стаття 43 Конституції України, стаття 4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Конвенція МОП про примусову чи обов`язкову працю №29).

5. Порушення права на забезпечення прийняття належних заходів з охорони здоров`я співробітників і персоналу, що працюють в місцях утримання під вартою, в тому числі медичного персоналу, а також надання їм належних коштів і їх підтримку при виконанні ними своїх обов`язків (підпункти г пункту 9 розділу ІІ Рекомендацій Підкомітету ООН проти катувань державам-учасницям щодо пандемії коронавірусу від 25.03.2020 та Переліку принципів, що стосуються поводження із особами, позбавленими свободи, у контексті пандемії коронавірусної хвороби COVID-19, затверджених Європейським комітетом проти катувань).

В установі не встановлені контейнери для збору використаних засобів індивідуального захисту. Працівники установи та засуджені та ув`язнені не дотримуються маскового режиму.

Ув`язнені в установі розміщуються з порушенням безпечної дистанції та норми площі на одну особу, що суперечить рекомендаціям Підкомітету ООН проти катувань державам-учасницям щодо пандемії коронавірусу від 25.03.2020 та пункту 5 Переліку принципів, що стосується поводження із особами, позбавленими свободи, у контексті пандемії коронавірусної хвороби COVID-19, затверджених Європейським комітетом проти катувань.

29.11.023-30.11.2023 за результатами проведення моніторингового візиту зафіксовані наступні порушення:

1 Порушення права на працю засуджених та захист від експлуатації (стаття 120 Кримінально-виконавчого кодексу України, стаття 43 Конституції України). Відповідно до вимог статті 120 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) передбачено, що праця осіб, засуджених до позбавлення волі, оплачується відповідно до її кількості і якості.

В ході опитування засуджених, які задіяні до роботи у лазне-пральному комплексі СІЗО, яке здійснювалося за відсутності третіх осіб та за умов, що виключає можливість прослуховування чи підслуховування встановлено, що вони працюють за строковим трудовим договором, їм призначено менше повної ставки, однак, фактично вони знаходяться на робочому місці повний робочий день.

2. Порушення права на гідні умови тримання (стаття 25 Загальної декларації прав людини, стаття 28 Конституції України). Прогулянковий дворик №5 не обладнаний достатнім укриттям від атмосферних опадів, що не відповідає пункту 48 Другої загальної доповіді Європейського комітету з питань запобігання катуванням чи нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню

3. Порушення права засуджених на життя (стаття 3 Загальної декларації прав людини, стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стаття 27 Конституції України). Під час відвідування установи виявлено порушення вимог Кодексу цивільного захисту України у частині вирішення питання щодо укриття населення та його захисту.

4. Захист від катування та інші форми жорстокого поводження (стаття 5 Загальної декларації прав людини, стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стаття 28 Конституції України). Відповідно до вимог наказу Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 13.04.2020 №80/ОД-20 планове наповнення державної установи «Луцький слідчий ізолятор» складає 282 особи. Однак, відповідно до Акту вимірювання площі приміщень структурних, дільниць державної установи «Луцький слідчий ізолятор» від 19.09.2023, за результатами проведення вимірювань жилої площі, комісією встановлено наповнення приміщень структурних дільниць по установі у кількості 251 особа. У день відвідування в установі утримувалося 265 осіб.

5. Порушення права на інформацію (статті 34, 57 Конституції України, статті 3 та 5 Закону України «Про інформацію»). У порушення вимог пункту 2 глави 3 розділу VI ПВР СО камери, жилі приміщення, бібліотека, палати медичної частини (лікарняного закладу), карцери та коридор прогулянкових двориків СІЗО не радіофіковані. Разом з тим, у порушення вимог правила 24.10. ЄП засуджені та ув`язнені таким чином не мають можливості регулярно одержувати інформацію про суспільні події по радіо. У порушення вимог пункту 2 глави 3 розділу VI ПВР СІЗО та Норми забезпечення в установі відсутній клуб, що порушує права засуджених на гідні умови тримання.

Не погоджуючись з протиправною бездіяльністю ДУ «Луцький слідчий ізолятор», щодо не усунення порушень виявлених під час моніторингових візитів недоліки у роботі установи, які призвели до негативних наслідків, яких позивач зазнав перебуваючи в місцях попереднього утримання, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статті 28 Конституції України, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до частини першої статті 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України), кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Згідно із статтями 2, 3 КВК України, кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

До засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

За частинами 1,2,4 статті 7 КВК України, держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання.

У дільниці посиленого контролю виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання і виправних колоній середнього рівня безпеки засуджені тримаються в ізольованих жилих приміщеннях, а в дільниці посиленого контролю виправних колоній максимального рівня безпеки у приміщеннях камерного типу (частина друга статті 97 КВК України).

Відповідно до ст.11 КВК України, установами виконання покарань є: кримінально-виконавчі установи, спеціальні виховні установи (далі - виховні колонії), слідчі ізолятори у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 КВК України, слідчі ізолятори виконують функції виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання і виправних колоній середнього рівня безпеки стосовно засуджених, які залишені для роботи з господарського обслуговування. У період дії воєнного стану в Україні та протягом двох років після його припинення чи скасування у слідчих ізоляторах можуть створюватися сектори максимального рівня безпеки для відбування покарання чоловіками, засудженими до довічного позбавлення волі, з урахуванням їхніх прав та обов`язків та з дотриманням вимог суворої ізоляції від інших категорій осіб, які тримаються у цих установах.

Згідно із частини 1 статті 102 КВК України, режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених.

Частина 1 статті 115 КВК України передбачає, зокрема, що особам, які відбувають покарання у виправних і виховних колоніях, створюються необхідні житлово-побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни. Засуджені, як правило, тримаються в приміщеннях блочного типу. Норма жилої площі на одного засудженого не може бути менш як чотири квадратні метри, а у лікувальних закладах при виправних колоніях, у виправних колоніях, призначених для тримання і лікування хворих на туберкульоз, у стаціонарі - п`яти квадратних метрів.

Відповідно до ст. 92 КВК України, у колоніях встановлюється роздільне тримання: чоловіків і жінок, неповнолітніх і повнолітніх осіб. Вперше засуджені до позбавлення волі тримаються окремо від тих, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі. Ізольовано від інших засуджених, а також роздільно тримаються: засуджені до довічного позбавлення волі; засуджені, яким покарання у виді смертної кари замінено довічним позбавленням волі; засуджені за вчинення злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 255, статтями 2551, 2552 Кримінального кодексу України; засуджені за вчинення злочину, передбаченого статтею 111, частинами третьою - восьмою статті 1111, статтями 1112, 113, 114, 1141, 1142, 4362 Кримінального кодексу України.

Згідно із пунктами 10-12 Мінімальних стандартних правил поводження з в`язнями (резолюція 663 CI (XXIV) ( 995_992 ) ООН від 30 серпня 1955 року), всі приміщення, якими користуються в`язні, особливо спальні, повинні відповідати всім санітарним вимогам, причому належну увагу слід звертати на кліматичні умови, особливо на кубатуру цих приміщень, на мінімальну площу їх, на освітлення, опалення і вентиляцію. В приміщеннях, де живуть і працюють в`язні: а) вікна повинні мати достатні розміри для того, щоб в`язні могли читати і працювати при денному світлі, і повинні бути сконструйовані так, щоб забезпечувати доступ свіжого повітря, незалежно від того, є чи немає штучної системи вентиляції; b) штучне освітлення повинне бути достатнім для того, щоб в`язні могли читати і працювати без шкоди для зору. Санітарні вузли повинні бути достатні для того, щоб кожен в`язень міг задовольнити свої природні потреби, коли йому це потрібно, в умовах чистоти і пристойності.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4 Європейських пенітенціарних (в`язничних) правил (Рекомендація № R (2006) 2 від 1 лютого 1987 року Комітету Міністрів держав-учасниць) прийнятими Комітетом Міністрів на 952-й зустрічі Заступників Міністрів 11.01.2006 року, встановлено, що при поводженні з усіма особами, позбавленими волі, необхідно дотримуватись їхніх прав людини. Особи, позбавлені волі, зберігають усі права, яких вони не були законно позбавлені за рішенням суду, відповідно до якого вони засуджені до позбавлення волі чи взяті під варту. Утримання ув`язнених в умовах, які порушують їхні права людини, не може бути виправдано нестачею ресурсів.

Пунктом 18 Європейських пенітенціарних (в`язничних) правил встановлено, що у всіх будівлях, де ув`язнені повинні мешкати, працювати або збиратися: a. вікна мусять бути достатньо великими, аби ув`язнені могли читати чи працювати при природному освітленні в нормальних умовах, та забезпечувався приплив свіжого повітря, крім тих випадків, коли є відповідна система кондиціонування повітря; b. штучне освітлення мусить відповідати загальноприйнятим технічним нормам; c. повинна бути передбачена система сигналізації, яка дозволяє ув`язненим негайно встановлювати контакт із персоналом.

Пункт 15 частини першої статті 18 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" передбачає, що посадові та службові особи органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, зобов`язані створювати належні умови для тримання засуджених і осіб, узятих під варту, їх комунально-побутового і медико-санітарного забезпечення.

Відповідно до статті 3 Конвенції й усталеною практикою Європейського суду з прав людини, держава повинна забезпечити тримання особи під вартою в умовах, які відповідають принципу поваги до її людської гідності, а спосіб і метод виконання заходу не повинні завдавати їй душевного страждання чи труднощів, які б перевищували невідворотний рівень страждання, притаманний триманню під вартою, і щоб з урахуванням практичних вимог ув`язнення охорона здоров`я такої особи та її благополуччя забезпечувалися належним чином (рішення у справах «Калашніков проти Росії» (Kalashnikov v. Russia), заява №47095/99, пункт 95, «Корнейкова та Корнейков проти України» (Korneykova аnd Korneykov v. Ukraine, заява 56660/12, пункт 128 та ін.).

Колегія суддів встановила, що житлово-побутові і санітарно-гігієнічні умови утримання осіб під вартою у слідчому ізоляторі, які утримуються Державній установі "Луцький слідчий ізолятор", не відповідають встановленим стандартам як в міжнародному, так і в національному законодавстві, що підтверджено у звітах моніторингового візиту умов утримання ув`язнених в ДУ «Луцький слідчий ізолятор» Уповноваженого Верховної Ради з прав людини від 15.04.2020, 17.08.2021, 29.11.23-30.11.2023.

У свою чергу, пунктом 15 частини першої статті 18 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" визначено, що посадові і службові особи органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, зобов`язані створювати належні умови для тримання засуджених і осіб, узятих під варту, їх комунально-побутового і медико-санітарного забезпечення.

Відповідач не надав усіх належних і допустимих доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності порушень вимог чинного законодавства в частині забезпечення належних житлових, побутових і санітарно-гігієнічних умов утримання під вартою позивача у ДУ "Луцький слідчий ізолятор".

Так, відповідач зазначає, що працівниками установи постійно вживалися заходи, спрямовані на забезпечення належних житлових, побутових і санітарно-гігієнічних умов утримання під вартою осіб у ДУ "Луцький слідчий ізолятор".

Водночас ДУ «Луцький слідчий ізолятор» не надано конкретних доказів, що підтверджують факт здійснення заходів на забезпечення належних житлових, побутових і санітарно-гігієнічних умов саме на момент утримання позивача під вартою. Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 перебував в установі з 18.02.2020 року, тому бездіяльність установи мала пряме відношення до ув`язненого, оскільки заходи були вжиті вже після того, як апелянт певний час перебував в установі.

Отже, колегія суддів виходить з того, що у даному випадку мало місце порушення статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідач не вжив достатніх належних заходів для повного приведення умов утримання підозрюваного під вартою позивача у відповідність до вимог чинного законодавства, чим допустив протиправну бездіяльність внаслідок невиконання обов`язку, встановленого законом.

Разом з цим, відповідач не спростовує факт виявлення відповідних порушень, а лише покликається на подальше їх усунення, однак такі твердження є безпідставними, оскільки представниками Уповноваженого Верховної Ради з прав людини підтверджено факт наявних порушень відповідачем умов утримання підозрюваних та засуджених, зокрема на момент утримання позивача під вартою.

Колегія суддів звертає увагу відповідача, що вимоги щодо умов утримання підозрюваних та ув`язнених установлені міжнародними правовими актами, приписи яких є обов`язковими для виконання усіма національними органами державної влади.

Решта доводів відповідача не спростовують висновків представників Уповноваженого Верховної Ради з прав людини викладених в звітах за результатами моніторингових перевірок і не доводять відсутність порушень відповідачем законодавства на момент утримання позивача під вартою.

В ході судового розгляду адміністративної справи відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин вжиття ним заходів щодо повного усунення порушень вимог чинного законодавства в частині забезпечення належних житлових, побутових та санітарно-гігієнічних умов утримання підозрюваного ОСОБА_1 в ДУ "Луцький слідчий ізолятор".

Доводи відповідача, викладені у відзиві, щодо відповідності умов утримання позивача нормативним стандартам, не відповідають обставинам справи та спростовуються дослідженими доказами.

Суд також звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не було вжито належних заходів для приведення умов утримання засудженого підозрюваного в період з 18.02.2020 по 27.05.2024 у відповідність до вимог чинного законодавства, чим допущено протиправну бездіяльність, з огляду на що в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язання установи протягом 6 місяців з дня набрання рішенням законної сили привести житлові, побутові та санітарно-гігієнічні умов утримання у відповідність до вимог чинного законодавства, які визначають умови тримання осіб під вартою, то колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси, і просити про їх захист.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин.

Проте, право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист, суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Як слідує з матеріалів справи, станом на даний час позивач не утримується у Державній установі "Луцький слідчий ізолятор".

Таким чином, позовні вимоги зобов`язального характеру в разі їх задоволення жодним чином не захищають та не відновлюють порушених прав позивача у минулому, а тому в цій частині позову слід відмовити.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а висновки суду першої інстанції є такими, що зроблені за відсутності повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати з прийняттям нового про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року у справі № 140/13819/24 скасувати.

Ухвалити постанову, якою позов ОСОБА_1 до Державної установи "Луцький слідчий ізолятор" про визнання протиправною бездіяльності задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Луцький слідчий ізолятор" в частині невжиття заходів для приведення житлових, побутових та санітарно-гігієнічних умов утримання ОСОБА_1 відповідно до вимог чинного законодавства, якими визначаються умови тримання осіб взятих під варту, починаючи з 18.02.2020 по 27.05.2024.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос