Справа № 380/13909/24
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 рокуСправа № 380/13909/24 пров. № А/857/304/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРАМ-ДЕКОР» до Волинської митниці про визнання протиправним і скасування рішення про коригування митної вартості товарів, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Волинської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року та додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року (суддя Желік О.М., м.Львів), -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРАМ-ДЕКОР» (далі ТОВ) звернулося до суду з позовом до Волинської митниці (далі Митниця) в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення Митниці про коригування митної вартості товарів від 22.04.2024 №UA205050/2024/000069/1, від 29.04.2024 № UA205080/2024/000003/1 (далі Рішення №№5050, 5080 відповідно).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року позов задоволено.

Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці () на користь ТОВ витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн.

Не погодившись із ухваленим судовими рішеннями, їх оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити та заяви про стягнення судових витрат відмовити.

В доводах апеляційних скарг вказує, що документи, які подані для підтвердження заявленої митної вартості, не містять усіх відомостей, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять розбіжності. Також звертає увагу на не співмірність стягнених судових витрат.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає судові рішення законними та обґрунтованими, просить залишити їх без змін, а апеляційну скарги - без задоволення.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що митним органом не доведено наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів, натомість позивач підтвердив заявлену митну вартість товарів необхідними документами. Зазначене, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність прийнятого відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Ухвалюючи додаткове рішення, цей суд вказав, що виходячи з критерію пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 6000 грн.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, однак судове рішення необхідно змінити, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 04.02.2016 між ТОВ (покупець) та компанією «CERAMIKA PARADYZ» Sp. z о. о.. Poland (продавець) укладено зовнішньоекономічний Контракт №CP/ES/2016/02 (далі Контракт), відповідно до якого продавець продає, а покупець купує продукти та товари продавця, зокрема: а) керамічні плитки та декораці; б) промо-стенди.

Згідно рахунків-фактур (інвойсів) № ZK від 16.04.2024, ZK від 16.04.2024, ZK від 16.04.2024 покупець придбав у продавця товар, загальною вартістю 150977,70 польських злотих. З метою митного оформлення вказаного товару 20.04.2024 позивач подав до Митниці електронну митну декларацію № 24UA71U3 (далі МД) відповідно до якої заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначених у графі 31 митної декларації, зокрема на які прийняті оскаржувані рішення (плитка керамічна).

На підтвердження заявленої митної вартості позивачем подано такі документи: рахунок-фактура (iнвойс) № ZK від 16.04.2024; рахунок-фактура (iнвойс) № ZK від 16.04.2024; рахунок-фактура (iнвойс) №ZK від 16.04.2024; накладна УМВС № 00744 від 17.04.2024; автотранспортна накладна № 434682 від 16.04.2024; автотранспортна накладна № 434683 від 16.04.2024; автотранспортна накладна № 435609 від 16.04.2024; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 255 від 17.04.2024; Контракт з додатками; договір про надання послуг митного брокера №1/237/01.04 від 01.04.2024; договір (контракт) про перевезення №06-10/21 від 06.10.2021; декларація-інвойс, складена уповноваженим (схваленим) експортером № ZK від 16.04.2024; декларація-інвойс, складена уповноваженим (схваленим) експортером № ZK від 16.04.2024; декларація-інвойс, складена уповноваженим (схваленим) експортером № ZK від 16.04.2024; карта вагону від 16.04.2024; товаро-супровідні документи № ZK, № ZK, №ZK; копія митної декларації країни відправлення № 24PL341010E0094062 від 17.04.2024.

За результатами розгляду вказаних документів митним органом прийнято Рішення №5050.

Згідно рахунків-фактур (інвойсів) № ZK від 04.04.2024, №ZK від 04.04.2024, № ZK від 04.04.2024 покупець придбав у продавця товар, загальною вартістю 148147,74 польських злотих. З метою митного оформлення вказаного товару 26.04.2024 позивач подав до Митниці електронну митну декларацію № 24UA79U4 (далі МД-1) відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначених у графі 31 митної декларації, зокрема на які прийняті оскаржувані рішення (плитка керамічна).

На підтвердження заявленої митної вартості позивачем подано такі документи: Контракт з додатками; рахунок-фактура (iнвойс) № ZK від 04.04.2024; рахунок-фактура (iнвойс) №ZK від 04.04.2024; рахунок-фактура (iнвойс) № ZK від 04.04.2024; накладна УМВС № 00692 від 11.04.2024; автотранспортна накладна № 427297 від 04.04.2024; автотранспортна накладна № 428398 від 04.04.2024; автотранспортна накладна № 434648 від 04.04.2024; транспортні (перевізні) документи № WZ4126504, № WZ4126505, № WZ4126517, № WZ4126613, № WZ4126614 від 04.04.2024; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №240 від 11.04.2024; прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 05.04.2024; договір про надання послуг митного брокера №1/237/01.04 від 01.04.2024; договір (контракт) про перевезення №06-10/21 06.10.2021; декларація-інвойс, складена уповноваженим (схваленим) експортером № ZK від 04.04.2024; декларація-інвойс, складена уповноваженим (схваленим) експортером №ZK від 04.04.2024; декларація-інвойс, складена уповноваженим (схваленим) експортером № ZK від 04.04.2024; карта вагону від 11.04.2024; заявка №1 до дог.№ 06-10/21 від 20.03.2024; лист для митних органів України від 15.04.2024; лист фірми Ceramika Paradyz Sp. z o. o. від 26.04.2024; копія митної декларації країни відправлення №24PL341010E0089413 від 11.04.2024.

За результатами розгляду вказаних документів митним органом прийнято Рішення № 5080.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 49 МК митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини першої, другої статті 51 МК митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Частинами першою, другою статті 52 МК передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Відповідно до положень статті 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні- експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до положень статті 54 МК контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

За змістом статті 55 МК рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.

Відповідно до статті 57 МК визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частин другої, третьої статті 58 МК метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Витребування документів, визначених частиною третьою статті 53 МК може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей щодо заявленої митної вартості товару, а саме: якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК: 1) містять розбіжності; 2) містять наявні ознаки підробки; 3) не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; 4) не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Поряд з цим витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнівів у достовірності наданої інформації.

Наведені висновки узгоджуються з правовим висновками, викладеними у подібних правовідносинах як Верховним Судом України у судових рішеннях від 31.03.2015 у справі №21-127а15, від 02.06.2015 у справі №21-498а15, так і Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №809/1884/16, від 14.08.2018 у справі №826/5868/16.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 27.03.2021 у справі № 540/2605/18, від 07.02.2023 у справі № 804/5961/16, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару.

Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи інформації щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Приписи Митного кодексу України передбачають проведення консультацій між митним органом та декларантом, вимогами цього кодексу щодо належного мотивування при витребуванні додаткових документів під час контролю правильності визначення митної вартості, щодо вичерпного роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів.

Втім, обставини вказаної справи свідчать про відсутність практичної реалізації вказаних принципів в діяльності відповідача. Зокрема, на це вказує формальне виконання процедури консультацій, надлишкове узагальнення причини невизнання задекларованої позивачем митної вартості. До аналогічного висновку прийшов і Верховний Суд у своїй постанові від 12.04.2018 у справі №820/2014/17.

Так, як видно з матеріалів справи, у прийнятих рішеннях відповідач вказує на те, що відповідно до Контракту продавцем товарів є Ceramika Paradyz Sp. z o.o., покупцем - ТОВ, тоді як в накладних УМВС відправником товарів вказано Polfrost Internationale Spedition Sp.zo.o, а одержувачем Товариство з обмеженою відповідальністю «Полфрост-Україна» (далі ТОВ-1).

Зі змісту накладних УМВС № 00744 та № 00692 вбачається, що отримувачем є ТОВ-1 за дорученням ТОВ. У графі 25 цих накладних імпортером товару зазначено ТОВ. Ідентична інформація, що отримувачем товару є ТОВ, міститься у картах вагону від 11.04.2024 та від 16.04.2024, збірних накладних та транспортних (перевізних) документах, де позивач вказаний отримувачем та платником товару.

Відповідно до розділу 1 Договору транспортно-експедиторського обслуговування від 06.10.2021 №06-10/21 (далі Договір) укладеного позивачем з ТОВ-1, останній є експедитором, який за дорученням ТОВ та за його рахунок здійснює транспортно-експедиційне обслуговування по перевезенню вантажу ТОВ. У підпунктів 3.1.4 пункту 3.1 Договору транспортно-експедиторського обслуговування від 06.10.2021 №06-10/21 в рамках цього договору Експедитор може надавати у користування вагони, виступати вантажовідправником/вантажоодержувачем, платником залізничного тарифу, додаткових зборів, інших платежів при перевезенні вантажів, в тому числі іншими видами транспорту, по території України та інших держав.

ТОВ-1 залучив для перевезення перевізника Polfrost Internationale Spedition Sp.z.o.o., про що зроблено відповідну відмітку в графі 24 міжнародних автомобільних декларацій та у графі 1 накладних УМВС № 00744 та № 00692.

Таким чином, в рахунок на оплату транспортних послуг ТОВ включив вартість в тому числі послуг з перевезення територією Республіки Польща до залізничної станції. Вартість послуг та маршрут перевезення товару, відображений у рахунках на оплату транспортних послуг відповідає інформації, відображеній у транспортних документах. У рахунках на оплату також зазначені номери вагонів та номери перевізного документа, які співпадають з номерами відповідних документів, наданих Позивачем до митного оформлення товарів. Так у рахунку №255 від 17.04.24 вказано номер вагону 52679891 та номер перевізного документа (накладної) 00744 від 17.04.2024, у рахунку № 240 від 11.04.2024 вказано номер вагону 24635708 та номер перевізного документа (накладної) 00692 від 11.04.2024.

У Рішенні №5050 відповідач покликається на те, що згідно п.2.2 Договору передбачено, що клієнт зобов`язується прийняти та оплачувати виконання доручення у сумі, узгодженій сторонами в заявці на перевезення, або ж у Додатку №1, що є невід`ємною частиною даного договору, проте заявку (чи Додаток №1) не надано.

Відповідач обґрунтовує необхідність подання заявки на перевезення неможливістю встановити чи при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додано витрати на транспортування оцінюваних товарів до місця ввезення на митну територію України.

Разом з тим, позивачем для митного оформлення було надано рахунок на оплату транспортних послуг № 255 від 17.04.2024, який містить відомості про вартість перевезення. Згідно цього рахунку вартість перевезення вантажу по території Польщі становить 124213,77 грн, з них 115722,59 грн організація вартості перевезення вантажу по території Польщі, 8491,18 грн транспортно-експедиційні послуги по території Польщі. Таким чином, у графі 12 митної декларації, за якою було відмовлено у випуску товарів 24UA79U1 вказано відомості про вартість товару із врахуванням витрат на транспортування, розмір яких співпадає з розміром вартості послуг перевезення, визначених у рахунку № 255 від 17.04.2024.

У Рішенні №5050 відповідач зазначає, що CMR від 16.04.2024 №434682, №435609 містять виправлення. Оскільки, виправлення не стосуються документів, які підтверджують ціну товару, суд зауважує, що наявні виправлення не вплинули на числові значення складових митної вартості.

У Рішенні №5050 відповідач зазначає, що декларантом не надано жодних відомостей щодо страхування оцінюваних товарів.

За змістом умов постачання FCA правил Інкотермс 2010 «Free Carrier» («Франко перевізник») продавець здійснює передачу товару перевізнику або іншій особі, номінованій покупцем, у власних приміщеннях або у іншому обумовленому пункті. Відповідно FCA від продавця вимагається виконання формальностей для вивезення, якщо такі застосовуються; це умови постачання, коли основну частину перевезення забезпечує покупець, при цьому, покупець самостійно обирає вид транспорту, сам організовує весь ланцюг доставки, укладає договори перевезення. Обов`язок продавця з постачання вважається виконаним, коли він постачає товар - після його митного оформлення у режимі експорту в обумовленому місці. Згідно умов FCA покупець зобов`язаний за свій рахунок укласти договір перевезення товару від поіменованого місця постачання.

Згідно зі статтею 53 МК документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Отже, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування подаються лише у разі, якщо здійснювалося страхування товару. Оскільки Інкотермс-2010 не містять вимоги про обов`язкове страхування товару у випадку поставки на умовах FCA, позивач не зобов`язаний страхувати товар і, відповідно, надавати такі документи митниці.

У Рішенні № 5080 відповідач вказує на наявність ризиків надання неправдивих відомостей стосовно умов та ціни придбання товару на тій підставі, що декларант надав лише лист пояснення від 26.04.2024 про невірно вказані терміни оплати в Інвойсах (фактурах).

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі №815/329/17 Верховний Суд дійшов висновку, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Так, Ceramika Paradyz Sp. z o.o. надіслало позивачеві лист, в якому визнало наявність помилки та визначило іншу дату оплати згідно фактур від 04.04.2024 № ZK, №ZK, №ZK відповідно до пункту 2.8. Контракту, де вказано, що про кожну зміну строків оплати та цін Контракту продавець повідомить покупця письмово (поштою, факсом або у електронному вигляді).

У Рішенні № 5080 однією з підстав для його прийняття відповідач зазначає те, що позивач надав лист пояснення від 15.04.2024, але документально не підтвердив вартість перевезення в сумі 10640 pln.

У картці відмови №UA205080/2024/000082 наведено перелік наданих позивачем документів, серед яких рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №240 від 11.04.2024.

Листом №1 від 29.04.2024 позивачем було надано додаткові документи, серед яких заявка 1 від 20.03.2024, де вказана вартість послуг перевезення.

Крім того, при здійсненні вказаних операцій було визначено умови поставки FCA, тобто cтатистична вартість, зазначена у відповідній графі експортних декларацій включала вартість продажу та вартість доставки з місця завантаження до українсько-польського кордону. Таким чином, фактурна вартість (вартість товару) та статистична вартість, зазначена в митній декларації при умовах поставки FCA, не можуть співпадати. Різниця між вартістю, зазначеною в експортній декларації, та вартістю, що зазначена в інвойсі є транспортними витратами, понесеними за перевезення товару від продавця до українсько-польського кордону.

В експортній декларації №24PL341010E0089413 від 11.04.2024 вказано статистичну вартість товару у розмірі 158788,00 злотих, з яких 10640 злотих орієнтовна вартість перевезення та 148147,74 злотих вартість товару. Очевидно, що позивач не впливає на заповнення митної декларації продавцем, тому не може відповідати за допущені останнім помилки.

На підтвердження вартості транспортних послуг для митного оформлення позивачем було надано рахунок на оплату транспортних послуг № 240 від 11.04.2024, який містить відомості про вартість перевезення. Згідно цього рахунку вартість перевезення вантажу по території Польщі становить 127363,84 грн, з них 118657,33 грн організація вартості перевезення вантажу по території Польщі, 8706,51 грн. транспортно-експедиційні послуги по території Польщі. Таким чином, у графі 12 митної декларації, за якою було відмовлено у випуску товарів №24UA79U4 від 26.04.2024 вказано достовірні відомості про вартість товару із врахуванням витрат на транспортування в розмірі 1587967,22 грн (127363,84 грн (витрати на транспортування) + 1460603,38 грн (вартість товару).

Таким чином, вартість товару, зазначена у МД №24UA79U4 відповідає вартості товару, зазначеній у інвойсах (фактурах) та митній декларації країни відправлення і становить 148147,74 злотих, що еквівалентно 1460603,38 грн на дату подання митної декларації.

Витрати на транспортування, складають 127363,84 грн, що еквівалентно 12800 злотих по курсу НБУ на дату відправлення вагону, як це передбачено у заявці 1 від 20.03.2024. Відповідно до карти вагону № 24635708, номер якого вказано у рахунку на оплату № 240 від 11.04.2024.

Отже, позивачем включено до митної вартості імпортованого товару витрати на його транспортування до місця ввезення на митну територію України, що підтверджується наданими позивачем документами.

Верховний Суд у постанові від 29.09.2020 по справі №520/7041/19 звернув увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервним методом.

Верховний Суд відхиляє як безпідставні, посилання скаржника на те, що в Єдиній автоматизованій інформаційній системі наявна інформація про те, що рівень митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим, оскільки: отримана з бази даних ЄАІС ДМСУ інформація про вантажні митні декларації, на які митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України: що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом. Тоді як матеріали справи таких доказів не містять (постанова Верховного Суду від 20 березня 2024 року, справа № 826/5959/17).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що митним органом не доведено наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів, натомість позивач підтвердив заявлену митну вартість товарів необхідними документами. Зазначене, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність прийнятого відповідачем Рішення №№5050, 5080 відповідно.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо додаткового рішення, то необхідно зазначити наступне.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною першою статті 134 КАС витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС).

Відповідно до частини третьої статті 134 КАС для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У частині четвертій статті 134 КАС вказано, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон №5076-VI), договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону №5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Положеннями частини п`ятої статті 134 КАС встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Між ТОВ та Адвокатським бюро «Білевич» 05.05.2024 укладено Договір про надання правничої допомоги. 19.09.2024 було підписано Акт здавання-приймання виконаної роботи №1, складений на виконання пункту 4 Договору про надання правничої допомоги від 05.05.2024. За домовленістю сторін розмір винагороди є фіксованим і становить 10000 грн. Факт проведення оплати підтверджується платіжною інструкцією №2488.

Водночас, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Як зазначено судом першої інстанції, предмет спору в цій справі не є складним, містить лише епізод взаємопов`язаних спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Окрім цього, Єдиний державний реєстр судових рішень містить значну кількість судових рішень щодо справ у аналогічних правовідносинах, що не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів, пошуку в Єдиному державному реєстрі судових рішень та вивчення практики в аналогічній категорії справ.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі/WestAllianceLimited проти України, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заявлені позивачем до відшкодування 10000 грн витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

Однак, вважає, що з огляду на незначну складність справи, недоведеність її значення для позивача та обсяг наданих послуг, виходячи з критерію пропорційності розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити не 6000 грн, а 4000 грн.

За таких обставин, додаткове рішення суду необхідно зміни в частині розміру стягнення судових витрат.

Згідно частини четвертої статті 317 КАС зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції у справі, що розглядається не дав належної оцінки доводам відповідачів щодо неспівмірності заявлених судових витрат, що призвело до ухвалення помилкового рішення, а відтак апеляційні скарги позивача слід задовольнити частково, а резолютивну частину оскаржуваного судового рішення змінити.

Керуючись статтями 308, 311, 315-317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської митниці задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року залишити без змін.

Додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини цього рішення, у такій редакції:

«Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРАМ-ДЕКОР» () витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень.».

В решті додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
С. М. Кузьмич