Справа № 158/1472/25
Суддя: Поліщук С. В.
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 158/1472/25
Провадження № 2-а/0158/54/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 травня 2025 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Поліщук С.В.,
при секретарі Шрамко Н.В.,
за участю представника позивача Хоржевського Д.Е.,
відповідача громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 ,
перекладача Кіпоренка К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в режимі відеоконференцзвязку справу за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою забезпечення примусового видворення, -
в с т а н о в и в:
22 травня 2025р. позивач Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, в особі його представника Хоржевського Д.Е. звернулось до Ківерцівського районного суду Волинської області з адміністративним позовом до громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою забезпечення примусового видворення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.11.2024 року працівниками УСР в м. Києві ДСР НП України був виявлений громадянин Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в порушення вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» проживав на території України без відповідних дозвільних документів, які б надавали останньому таке право на визначений строк.
Зі слів відповідача по справі ОСОБА_1 встановлено, що він прибув до України 10.06.2023р. з приватною метою, перетнувши державний кордон через пункт пропуску «Устилуг».
Для отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні до компетентних органів відповідач по справі не звертався, будь яких інших дій для легалізації свого перебування на території України не вживав, чим порушив вимоги ст. 4 вищевказаного Закону.
Відповідно до частини другої статті 263 КУпАП 27.11.2024р. відповідач по справі ОСОБА_1 був затриманий строком на 72 год. з метою з`ясування причин та обставин вчинення правопорушення та поміщений до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України.
Крім того, 27 листопада 2024р. відносно відповідача по справі громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , працівниками ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області було прийнято рішення про його примусове видворення з території України до країни походження або третьої країни.
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 29.11.2024р. затримано громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 (шість) місяців.

Вказує, що на момент звернення до суду з даним адміністративним позовом позивачем по справі було вжито заходів, передбачених чинним законодавством для забезпечення ідентифікації та примусового видворення відповідача по справі громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 .

Так, 09.12.2024р. позивачем по справі до Консульського відділу Федеративної Республіки Нігерія в Україні скеровано лист про допомогу в ідентифікації відповідача по справі, проте відповіді не надійшло.

Крім того зазначає, що 07.02.2025р. до Центрального міжрегіонального управління ДМС у місті Києві та Київській області з Волинського ПТПІ надійшов лист про ідентифікацію відповідача.

З метою подальшого оформлення документів необхідних для примусового видворення відповідача по справі громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни, просить суд продовжити строк затримання відповідача по справі на строк 6 місяців.

Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 22.05.2025 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Представник позивача по справі Хоржевський Д.Е. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач по справі громадянин Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав, просив в задоволенні позову відмовити, пояснив суду, що органами міграційної служби жодних заходів щодо його ідентифікації та забезпечення примусового видворення не вчинялось, він особисто звертався до посольства Молдови в Україні у сприянні повернення його до країни походження через третю країну, а також звертався до посольства Нігерії в Україні з метою його ідентифікації. На даний час він є ідентифікованим. Не заперечує наявності підстав щодо його примусового видворення, згідний самостійно залишити територію України та придбати за власний кошт проїзний квиток, при цьому сприяння з боку позивача по справі у цьому відсутнє.

Заслухавши пояснення учасників справи, кожного зокрема, дослідивши надані докази, суд дійшов наступних висновків.

Так, статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI).

Частиною першою статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Згідно із частинами першою та третьою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Примірник рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Судом встановлено, що 27.11.2024 року працівниками УСР в м. Києві ДСР НП України був виявлений громадянин Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в порушення вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» проживав на території України без відповідних дозвільних документів, які б надавали останньому таке право на визначений строк. Зі слів відповідача по справі ОСОБА_1 встановлено, що він прибув до України 10.06.2023р. з приватною метою, перетнувши державний кордон через пункт пропуску «Устилуг».

Для отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні до компетентних органів відповідач по справі не звертався, будь яких інших дій для легалізації свого перебування на території України не вживав, чим порушив вимоги ст. 4 вищевказаного Закону.

Відповідно до частини другої статті 263 КУпАП 27.11.2024р. відповідач по справі ОСОБА_1 був затриманий строком на 72 год. з метою з`ясування причин та обставин правопорушення та поміщений до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України.

Крім того, 27 листопада 2024р. відносно відповідача по справі громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , працівниками ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області було прийнято рішення про його примусове видворення з території України до країни походження або третьої країни.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 29.11.2024р. затримано громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, строком на 6 (шість) місяців.

Представником позивача по справі в позовній заяві та в судовому засідання зазначалось, що на момент звернення до суду з даним адміністративним позовом позивачем вжито заходів, передбачених чинним законодавством для забезпечення ідентифікації та примусового видворення відповідача по справі громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 .

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач по справі Огоро ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ідентифікованим, що підтверджується копією паспорта громадянина Федеративної Республіки Нігерія, термін дії якого є чинним до 12.12.2034 року. Даний факт також стверджується повідомленням Волинського ПТПІ №0777.1/61-25 від 07.02.2025р. (а.с. 5 на звороті -6).

В матеріалах справи відсутні докази та стороною позивача не доведено, що для забезпечення виконання вищевказаного рішення суду, впродовж визначеного судом терміну, вживались заходи для забезпечення примусового видворення з України громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , який є ідентифікованим, оскільки зроблено лише один запит до Консульського відділу посольства Федеративної Республіки Нігерія в Україні 09.12.2024 року (щодо ідентифікації відповідача по справі).

Разом з тим, відповідач по справі - громадянин Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що він надав органу міграційної служби свій паспорт громадянина Нігерії, однак останнім жодних заходів щодо його примусового видворення не вчинялось. Він особисто звертався до посольства Молдови в Україні з метою сприяння у його поверненні до країни походження, оскільки має намір самостійно виїхати з території України та придбати за власний кошт проїзний квиток, при цьому сприяння з боку позивача по справі в цьому відсутнє. Даний факт стверджується наданими суду відповідачем по справі доказами.

Згідно ч. 1 ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону № 3773-VI, визначено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як на 18 місяців.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 289 КАС України.

Згідно із частиною першою статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, зокрема затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.

Частиною 11 ст. 289 КАС України визначено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців

Частини дванадцята та тринадцята статті 289 КАС України встановлюють, що про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Верховний Суд у постанові від 28 січня 2021 року у справі №743/1046/20 дійшов висновку, що перелік умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи та які є підставою для продовження строку її затримання в ПТПІ, наведений у частині тринадцятій статті 289 КАС України і цей перелік є вичерпним.

Вищезазначений висновок Верховного Суду є застосовним до обставин цієї справи, оскільки так само стосується питання продовження строку затримання іноземця, який незаконно перебуває в Україні, за умов, розцінених позивачем такими, що унеможливлюють забезпечення примусового видворення відповідача, а тому не вбачає підстав для відступу від нього.

Враховуючи вищевказані обставини, суд зазначає, що чинним законодавством наведено вичерпний перелік підстав, які передбачають неможливість примусового видворення особи, а продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні можливе лише за наявності таких.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України затримання треба розуміти і як тимчасовий запобіжний кримінально-процесуальний, і як адміністративно-процесуальний заходи, застосування яких обмежує право на свободу та особисту недоторканність людини (абзац п`ятий пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2003 року №12-рп/2003).

Європейський суд з прав людини, судова практики якого підлягає застосуванню як джерело права, у справі «Ливада проти України» (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

У пункті 103 Рішення Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року «Справа «Анатолій Руденко проти України», стало остаточним 17 липня 2014 року (№50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту «e» пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах «Вітольд Літва проти Польщі», заява №26629/95, пункт 78, ЄСПЛ 2000-III, та «Станєв проти Болгарії» [ВП], заява №36760/06, пункт 143, ЄСПЛ 2012).

Європейський суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Відповідно до пункту 113 рішення ЄСПЛ у справі «Чахал проти Великої Британії», будь-яке позбавлення волі відповідно до §1 (f) ст.5 конвенції буде виправданим доти, доки триває процедура депортації. Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим відповідно до §1 (f) ст.5 конвенції (рішення у справах «Куїн проти Франції», «Коломпар проти Бельгії»).

З огляду на вище викладене, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

В ході судового розгляду позивачем не доведено наявність підстав для продовження строку затримання відповідача по справі громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , особу якого ідентифіковано, а неможливості оформлення візового документу не є підставою для продовження строку затримання.

Вищенаведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.09.2023 року у справі №158/1645/23, який в силу вимог ст. 242 КАС України застосовується до спірних правовідносин.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідач не йде на співпрацю та відмовляється заповнювати будь які документи.

Суд, враховуючи наведені висновки Верховного Суду констатує, що ні у позовній заяві, ні в ході судового розгляду даної адміністративної справи, позивач не навів доказів вчинення ним будь-яких заходів для забезпечення примусового видворення відповідача, які вживалися ним після прийняття рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 29.11.2024 року щодо його затримання на строк 6 місяців, а тому приходить до висновку, що визначених законодавчих підстав для прийняття судом рішення про продовження строку затримання відповідача позивачем не наведено. Відсутність можливості виконати судове рішення про примусове видворення відповідача за межі України з незалежних від сторін причин протягом тривалого часу не може бути підставою для продовження строку затримання відповідача.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог про продовження строку затримання громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 9, 72-77, 241, 244, 246, 268-272, 289 КАС України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні позовних вимог Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою забезпечення примусового видворення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4А; );

представник позивача Хоржевський Дмитро Едуардович, діє на підставі довіреності №8010/3-25 від 13.01.2025р.;

відповідач громадянин Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , місце перебування: АДРЕСА_1 ;

перекладач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , діє на підставі свідоцтва №23-619 від 01.02.2023р.

Суддя Ківерцівського районного суду Поліщук С.В.