Справа № 826/4061/17
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4061/17 Суддя першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Файдюка В.В.

Суддів: Сорочка Є.О.,

Чаку Є.В.,

При секретарі: Масловській К.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, Кабінету Міністрів України про визнання незаконними, протиправними та дискримінаційними дій, визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства соціальної політики України (далі - відповідач-1, Мінсоцполітики), Кабінету Міністрів України (далі - відповідач-2, КМ України), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

- визнати незаконними дії Міністерства соціальної політики України щодо подання на затвердження Кабінету Міністрів України пропозиції, що у зазначені у пункті 10 постанови Кабінету Міністрів України від 26 січня 2016 року № 760 в частині, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562;

- визнати протиправними дії Кабінету Міністрів України, зазначені у пункті 4 постанови Кабінету Міністрів України від 26 січня 2016 року № 760 в частині, що одноразова компенсація виплачується в розмірах, установлених постановою Кабінету Міністрів України від 14 травня 2015 року № 285 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність деяких постанов Кабінету Міністрів України";

- визнати протиправними дії Кабінету Міністрів України, зазначені у пункті 10 постанови Кабінету Міністрів України від 26 січня 2016 року № 760 в частині, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в розмірах, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562;

- визнати дискримінаційними дії Кабінету Міністрів України в частині обґрунтування розміру щорічної допомоги на оздоровлення інваліду III групи 90 грн у порівнянні із розмірами щорічної грошової допомоги на оздоровлення державним службовцям, військовослужбовцям;

- визнати дискримінаційними і такими, що порушують право на достатній життєвий рівень дії Кабінету Міністрів України в частині обґрунтування розміру щорічної допомоги на оздоровлення інваліду III групи 90 грн у порівнянні із розмірами щорічної допомоги державним службовцям та іншим соціальним групам громадян;

- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині відсутності контролю за виконанням приписів прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо усунення дискримінаційного ставлення до громадян, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях та військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї" від 21 квітня 2016 року № 1339-VIII в частині Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом;

- зобов`язати Міністерство соціальної політики України подати до Кабінету Міністрів України пропозиції змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 року № 760 "Про затвердження Порядку виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян" в редакції, викладеній у заяві про збільшення позовних вимог;

- зобов`язати Кабінет Міністрів України прийняти зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 року № 760 "Про затвердження Порядку виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян" в редакції, , викладеній у заяві про збільшення позовних вимог.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.09.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019, у позові відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 06.07.2022 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.09.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019 у справі №826/4061/17 скасовано і направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив:

- зобов`язати Кабінет Міністрів України і Міністерство соціальної політики України надати суду науково-практичне пояснення і тлумачення поняття щорічної допомоги на оздоровлення для громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи у розумінні статті 48, у поєднанні із статтями 67 і 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- зобов`язати Кабінет Міністрів України і Міністерство соціальної політики України надати суду фінансово-економічне обґрунтування розміру грошової допомоги на оздоровлення для учасника ліквідації аварії на ЧАЕС, інваліда 3 групи у розумінні статті 48, у поєднанні із статтями 67 і 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- зобов`язати Кабінет Міністрів України і Міністерство соціальної політики України надати суду пояснення чому розмір грошової допомоги на оздоровлення для учасника ліквідації аварії на ЧАЕС, інваліда 3 групи протягом 2007-2017 років Кабінетом Міністрів України визначено 90 гривень на рік, не змінюється і є мізерним у порівнянні із розміром мінімальної заробітної плати та розміром прожиткового мінімуму встановленого Законами України «Про Державний бюджет України».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.01.2025 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем заходи забезпечення позову не передбачені ч. 1 ст. 151 КАС України, оскільки вимоги щодо зобов`язання відповідачів вчинити дії не відносяться до визначених цією статтею заходів забезпечення позову.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та прийняти нове рішення, яким вимоги заяви про забезпечення позову задовольнити.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, зокрема, що судом першої інстанції порушено ряд норм процесуального права, не враховано обов`язкову позицію Верховного Суду у цій справі, залишено поза увагою обов`язок суду вживати всі необхідні заходи для офіційного з`ясування всіх обставин у справі, не надано оцінку доводам заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, а також порушено право на доступ до правосуддя.

Відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи не надійшло.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, клопотань щодо відкладення її розгляду не заявляли, а відтак розгляд справи здійснювався у порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для однозначного висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Викладене свідчить, що процесуальний закон не наділяє суд повноваженнями на вжиття заходів забезпечення позову шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії. Про правильність такого висновку суду першої інстанції свідчить й те, що норма пункту 3 частини першої статті 151 КАС України, якою було передбачено, що позов може бути забезпечено встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії, виключена з Кодексу адміністративного судочинства України з 08.02.2020 на підставі Закону України № 460-IX від 15.01.2020.

Більше того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що пунктом 1 частини 3 статті 151 КАС України закріплено, що не допускається забезпечення позову шляхом зупинення актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Рахункової палати, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, та встановлення для них заборони або обов`язку вчиняти певні дії.

Отже, на переконання судової колегії, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що визначений позивачем спосіб забезпечення позову не передбачений нормами процесуального закону, а відтак відповідні заходи забезпечення позову не можуть бути вжиті судом.

Щодо доводів апеляційної скарги, зміст яких було окреслено вище, колегія суддів зазначає, що, як вже було наголошено вище, заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю. У цій справі, на переконання колегії суддів, позивач помилково ототожнив заходи забезпечення позову із діями, які суд вживає з метою офіційного з`ясування всіх обставин у справі, адже інститут забезпечення позову не передбачає витребування (у тому числі у примусовому порядку) у відповідачів - суб`єктів владних повноважень тих чи інших документів, які у спірному випадку позивач вважає необхідними для розгляду і вирішення справи.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 151, 242-244, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 328-331 КАС України.

Повне рішення виготовлено 20 травня 2025 року.

Суддя-доповідач: В.В. Файдюк

Судді: Є.О. Сорочко

Є.В. Чаку