Справа № 160/22030/24
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 травня 2025 року

м. Київ

справа №160/22030/24

адміністративне провадження № К/990/18850/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Жука А.В.,

суддів: Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року

та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року

у справі №160/22030/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Головного управління Національної поліції в Донецькій

про визнання протиправною бездіяльність, визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ), звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - відповідач, ГУНП в Донецькій області) про:

визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати у день звільнення грошової компенсації за 60 днів основної (чергової) щорічної відпустки за 2014 та 2022 роки, додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2020 року та за 2022 рік у кількості 74 дні;

зобов`язання нарахувати та сплатити грошову компенсацію за 60 днів основної (чергової) щорічної відпустки за 2014 та 2022 роки, додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2020 роки та за 2022 рік у кількості 74 дні;

визнання протиправними дій стосовно не зарахування до грошового забезпечення при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільнені додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168;

зобов`язання зарахувати додаткову винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 за період з січня 2023 року по липень 2023 року включно до грошового забезпечення при розрахунку суми одноразової грошової допомоги при звільненні з виплатою різниці після такого перерахунку;

стягнути середній заробіток за час розрахунку при звільненні за шестимісячний період з 01.08.2023 по 01.02.2024 включно у розмірі 372 550,36 грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19.09.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до частини другої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02.12.2024 залучено у якості другого відповідача у справі - Головне управління МВС в Донецькій області (далі - ГУ МВС в Донецькій області).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18.12.2024 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 у день звільнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки 2022 роки у кількості 30 днів, додаткової відпустки за 2022 рік у кількості 4 дні, додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2019 та за 2022 рік у кількості 14 днів на рік.

Зобов`язано ГУНП в Донецькій області нарахувати та сплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки 2022 роки у кількості 30 днів, додаткової відпустки за 2022 рік у кількості 4 дні, додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2019 роки та 2022 рік у кількості 14 днів на рік.

Визнано протиправною бездіяльність ГУ МВС в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 у день звільнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки 2014 рік у кількості 30 днів, додаткової відпустки за 2014 рік у кількості 12 днів.

Зобов`язано ГУ МВС в Донецькій області нарахувати та сплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки 2014 рік у кількості 30 днів, додаткової відпустки за 2014 рік у кількості 12 днів. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач та ГУНП в Донецькій області подали до суду апеляційної інстанції апеляційні скарги.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2025 апеляційні скарги представника позивача та ГУНП в Донецькій області задоволено частково.

Змінено рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.12.2024 у справі №160/22030/24.

Резолютивну частину рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.12.2024 у справі №160/22030/24 доповнено абзацом шостим наступного змісту:

«Стягнути з Головного управління Національної поліції України в Донецькій області; Донецька область, м. Покровськ, вул. Мандрика, 7, 85300, на користь ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за шестимісячний період з 01.08.2023 по 01.02.2024 включно у сумі 215 750 ( двісті п`ятнадцять тисяч сімсот п`ятдесят ) грн. 08 коп.» В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.12.2024 року у справі №160/22030/24 залишено без змін.

До Верховного Суду як суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року у справі №160/22030/24. Скаржник просить Суд скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови зарахувати додаткову винагороду до розрахунку суми одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та ухвалити нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз указаних положень дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року вирішено здійснювати розгляд справи №160/22030/24 за правилами спрощеного позовного провадження.

Скаржник в касаційній скарзі вказує, що ця справа не належить до жодної з категорії справ, визначених частиною 1 статті 263 КАС України. Крім того, як вказує скаржник, позивач є службовою особою, яка займає відповідальне становище, тому суд першої інстанції відніс справу до справ незначної складності помилково.

Надавши оцінку вказаним доводам, Верховний Суд виходить з такого.

За змістом частини четвертої статті 12 КАС України (в редакції Кодексу, яка була чинною на день відкриття провадження у справі ) виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Статтею 257 КАС України визначено перелік справ, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження. Такими справами є: справи незначної складності, а також будь-які інші, за винятком тих, що зазначені у частині четвертій цієї статті а саме: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 КАС України), а також через складність та інші обставини (частина третя статті 12 КАС України).

Частиною 2 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Зважаючи на положення частини четвертої статті 12, частини четвертої статті 257 КАС, прямої заборони розглядати цю справу у порядку спрощеного провадження, КАС України не містить. За відсутності у процесуальному законі вказівки (прямої чи опосередкованої) на необхідність розгляду справи (з огляду на її категорію) виключно за правилами загального позовного провадження, суду дозволено розглядати цю справу за правилами спрощеного позовного провадження (відповідно до частини другої статті 257 КАС).

У цій справі, суд першої інстанції, не відносив справу до справ незначної складності, а врахувавши вимоги частин третьої та четвертої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. Предмет спору цієї справи не містить ознак, за яких її не можна було розглядати за правилами спрощеного провадження.

Крім того, у касаційній скарзі скаржник не вказує обставин, які свідчили б про необхідність розгляду справи за правилами загального позовного провадження, а також ґрунтовних доводів та об`єктивних доказів на підтвердження, того у чому саме полягала помилка суду при визначенні позовного провадження, про що зазначає у касаційній скарзі.

За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку наявності обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Отже, в силу вимог закону такі судові рішення не підлягають касаційному оскарженню. Законодавцем передбачено можливість перегляду таких судових рішень, але у виключних випадках, а отже процесуальний закон надає суду дискрецію саме у питанні можливості допуску до касаційного перегляду судового рішення, яка в силу закону не підлягає касаційному перегляду.

З огляду на це, саме скаржник, який зацікавлений у відкритті касаційного провадження за його скаргою повинен навести обґрунтовану аргументацію, чому на його думку, є підстави для відкриття касаційного провадження, в тому числі і наявність такої підстави, як «виняткове значення» для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Касаційна скарга не містить інших посилань наявності обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Скаржником не зазначено фактів наявності значного суспільного інтересу, а також виняткового випадку й того, що рішення у цій справі, у контексті індивідуальних ознак цього спору, тягне за собою наслідки, які мають самобутню своєрідність, особливості, характерні виключно для особи, яка подає касаційну скаргу.

При цьому, незгода із рішенням суду попередньої інстанції не свідчить автоматично про неправильність застосування або порушення норм матеріального/ процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/ відповідача є звичайним передбачуваним процесом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява №21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява №26737/95).

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Крім того, Суд зауважує, що з питань, яке ставиться скаржником в касаційній скарзі перед судом касаційної інстанції, Верховним Судом сформовано правовий висновок, зокрема в постанові від 27 березня 2025 року у справі №240/2921/23, в якій Суд виснував, що за своєю правовою природою, додаткова винагорода, установлена пунктом 1 Постанови № 168, є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що за поданою касаційною скаргою оскаржуються судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року у справі №160/22030/24.

2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддіА.В. Жук Н.М. Мартинюк Ж.М. Мельник-Томенко