Справа № 520/7685/25
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 року № 520/7685/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Заічко О.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

-визнати протиправною ввідмову Військокої частини НОМЕР_2 у здійсненні виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення ОСОБА_2 ,який вважається зниклим безвісті;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.02.2025р. про нарахування та виплату всіх належних до виплати коштів його брата ОСОБА_2 військовослужбовця, який зник безвісно 15.09.2024р. за особливих обставин під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічи і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану біля населеного пункту Калинів, Кореневського району Курської області, російської федерації відповідно до вимог законодавства;

-нарахувати та виплатити всі належны до виплати кошті його брата, який зник безвісно за особливих обставин під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічи і стримування збройної агресії проти України;

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він є рідним братом ОСОБА_2 , який відповідно до сповіщення сімії №9226/1/2672 від 30.09.2024р. зник безвісно 15.09.2024р. за особливих обставин під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічи і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану біля населеного пункту Калинів, Кореневського району Курської області, російської федерації відповідно до вимог законодавства. Оскільки він був неодружений та не мав дітей позивач звернувся до відповідача з заявою, щодо виплати грошового забезпечення ОСОБА_2 . Військова частина НОМЕР_2 , листом від 07.03.2025р. за вих.2907,позивача було повідомлено, що він не входить до переліку осіб, передбаченого Законом, яким здійснюється виплата грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 , тому відсутні підстави для задоволеня заяви. Позивач вважаючи бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 протиправною звернувся до суду за захистом своїх прав.

По справі було відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому ст. 262 КАС України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу та отримана ним.

Відповідач надав відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що відповідно до наказу військової частини НОМЕР_2 від 17.09.2024р. №269 солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_2 , сапер 1 інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу НОМЕР_4 механизованого батальону, вважається таким, що 15 вереснят 2024року безвісно зник за особливих обставин. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 28.09.2024р. №280 солдата військової служби за призовом сапер 1 інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу НОМЕР_4 механизованого батальону ОСОБА_2 , який безвісно відсутній за особливих обставин та відсутній більш 10 днів, відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частина НОМЕР_2 . 01.02.2025р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №3995-іх від 08.10.2024р., щодо грошового забезпечення військовослужбовців захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх». Відповідно до вимог абз.4 пункту6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове зобов`язання виплачується дружині(чоловіку), законним представникам малолітніх(неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства(незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам війс ьковослужбовців(крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені).Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначенного після зді йснення встановлених законом відрахувань. Згідно абз.5 пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам(сестрам),законним представникам яких є військовослужбовець.Солдат ОСОБА_3 під час проходження служби особистого розпорядження не складав. Позивачем не було надано документів, які б підтвердили що військовослужбовець ОСОБА_2 є законним представником позивача, а сам позивач не є особою з обмеженою дієздатністю. Просить у задоволені позовних вимог відмовити.

Згідно положень ст. ст. 12, 257 КАС України даний спір віднесено до категорії справ, що підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАСУ суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін .

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Наказом військової частини НОМЕР_2 від 17.09.2024р. №269 солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_2 , сапер 1 інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу НОМЕР_4 механизованого батальону, вважається таким, що 15 вереснят 2024року безвісно зник за особливих обставин.

З наявної копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_6 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що вони є рідними братами.

Сповіщенням сім`ї ІНФОРМАЦІЯ_3 від 30.09.2024р. за №9226/1/2672, позивача як брата повідомлено, що сапер інженерно-саперного взводу, механізованого батальону військової частини НОМЕР_2 , солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 прийнятий на службу 19.03.2024р. зник безвісно 15.09.2024р. за особливих обставин під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі стримування агресії проти України під час дії воєнного стану біля населеного пункту Калинів, Кореневського району Курської області.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 28.09.2024р. №280 солдата військової служби за призовом сапер 1 інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу НОМЕР_4 механизованого батальону ОСОБА_2 , який безвісно відсутній за особливих обставин та відсутній більше 10 днів, відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частина НОМЕР_7 .

Листом військової частини НОМЕР_2 від 07.03.2025р. позивача повідомлено, що йому відмовлено у виплаті грошового забезпечення солдата ОСОБА_2 , оскільки його брат ОСОБА_2 особистого розпорядження на випадок полону не складав, яке передбачено абз.4 пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний1 і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та позивач не входить до переліку осіб, передбаченого законом, яким здійснюється і виплата грошового забезпечення безвісно зниклого солдата ОСОБА_2 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спірними в цій справі є питання наявності підстав для виплати брату безвісті зниклого військовослужбовця грошового забезпечення у повному обсязі.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону №2011-ХІІ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Абзацом першим частини першої статті 9 Закону № 2011-ХІІ установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною шостою статті 9 Закону №2011-ХІІ установлено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884 (далі - Порядок №884).

Відповідно до пункту 4 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються:

копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування);

довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті);

копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності);

копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності);

копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

За положеннями пункту 5 Порядку № 884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі:

подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;

подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;

подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку;

з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Листом військової частини НОМЕР_2 від 07.03.2025р. позивача повідомлено, що йому відмовлено у виплаті грошового забезпечення солдата ОСОБА_2 , оскільки його брат ОСОБА_2 особистого розпорядження на випадок полону не складав, яке передбачено абз.4 пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний1 і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та позивач не входить до переліку осіб, передбаченого законом, яким здійснюється івиплата грошового забезпечення безвісно зниклого солдата ОСОБА_2 .

Щодо посилання відповідача, на те що солдат ОСОБА_3 під час проходження служби особистого розпорядження не складав, яке передбачено прийнятими змінами 08.10.2024р. до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (№ 3995-ІХ)(зазначений закон набрав чинності Закон набрав чинності 20 січня 2025 року, а в дію вступив 1 лютого 2025 року), суд виходить з того, що на час зникнення безвісно 15.09.2024р. за особливих обставин ОСОБА_2 , під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічи і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, зазначений закон не діяв, а томув є безпідставними посилання відповідача на відсутність особового розпорядження ОСОБА_2 ..

Законодавством чітко встановлено коло осіб які мають право на отримання грошового забезпечення у разі настання події, які регламентовані в розділі XXX наказу №260 від 07.06.3018 та п.7 постановою КМУ № 884 від 30.11.2016 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», а саме виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей, тому будь-яке інше довільне трактування вказаних приписів є недопустимим.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Розподіл судових витрат відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 19, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Заічко О.В.