Справа № 335/1319/25
Суддя: Романько О. О.
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/1319/25 2-а/335/45/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя в складі головуючого судді Романько О.О., за участі секретаря судового засідання Корсунової Г.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Щербини К.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд.107Б, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 поданої через представника адвоката Щербину Кирила Валерійовича до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Запорізькій області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії ЕНА №03973839 від 31 січня 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

10.02.2025 до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя (станом на 01.05.2025 перейменованого на Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя) звернулась ОСОБА_1 з позовом поданим через представника адвоката Щербину Кирила Валерійовича до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Запорізькій області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії ЕНА №03973839 від 31 січня 2025 року.

11.02.2025 судом було винесено ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

24.02.2025 представником позивача було надано клопотання про усунення недоліків.

В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач зазначила, що 31 січня 2025 року уповноважена особа Управління патрульної поліції Запорізької області Департаменту патрульної поліції виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА 03977839 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративно відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП та накладено на неї стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Вищезазначена постанова так і не була вручена 31.01.2025 ОСОБА_1 у зв`язку із чим їй не відомо, яка фабула правопорушення була зазначена уповноваженою особою УПП в Запорізькій області в обґрунтування винесеної постанови.

Однак, незважаючи на обґрунтування винесеної 31.01.2025 уповноваженою особою УПП в Запорізькій області постанови вважає її незаконною та такою, що суперечить вимогам КУпАП, що є підставою для її скасування та визнання дій уповноваженої особи УПП в Запорізькій області незаконними з наступних підстав.

31.01.2025 приблизно о 16-50 год. Шрамко Аліна Юріївна вийшла із приміщення магазину «Смак», який розташований у місті Запоріжжі по вилиці Чумаченко, буд 18-А, коли до неї підійшла уповноважена особа УПП в Запорізькій області та почав вимагати надати посвідчення водія на право керування транспортним засобом, оскільки він вважав, що їй належить транспортний засіб «CHEVROLET LACETTI» державний номерний знак НОМЕР_1 , який на його думку був припаркований із порушенням ПДР України. На вищезазначену вимогу ОСОБА_1 обґрунтовано відмовила надати своє водійське посвідчення та пояснила, що вона не є водієм в розумінні вимог ПДР України, а отже не зобов`язана надавати водійське посвідчення уповноваженій особі УПП в Запорізькій області, коли вона не керує транспортним засобом.

Однак, незважаючи на пояснення ОСОБА_1 та обставини справи уповноважена особа УПП в Запорізькій області повідомив їй, що в нього достатньо доказів для складання відносно неї постанови про адміністративне правопорушення.

Пізніше у застосунку «Дія», який зареєстрований на ОСОБА_1 з`явилося повідомлення про притягнення її до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП та накладення на неї штрафу у розмірі 425 грн.

Позивач вважає, що зазначена постанова винесена безпідставно та з істотними порушеннями її прав, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягає скасуванню з наступних підстав.

Прохала визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 03977839 від 31.01.2025 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн..

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі прохали їх задовольнити, додатково пояснили, що ОСОБА_1 притягли до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.126 КУпАП, що передбачає керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством. Додатково вказали, що на відео, яке було досліджено в судовому засіданні встановлено, що представник УПП вказував про порушення позивачем правил паркування, тобто повинно бути зафіксовано адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП, що не відповідає постанові ЕНА № 03977839 від 31.01.2025, яка складена за порушення ч. 1 ст. 126 КУпАП. Будь-яких інших постанов за той час позивач не отримувала. Копію оскаржуваної постанови було надано відповідачем тільки вже на запит адвоката. В час, коли до позивача звернулися патрульні поліцейські вона була пішоходом, за кермом автомобіля не перебувала та керування ним не здійснювала, надане представником відповідача відео цього не спростовує та протилежного не доводить.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. 13.03.2025 до суду було надано відзив по справі, в якому зазначено про розгляд справи за їх відсутності (а.с.41-47). Позовні вимоги не визнають повністю, прохали відмовити в задоволенні позову, додали до матеріалів справи відеозапис.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись із позовною заявою, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються позиції учасників справи, та перевіривши їх доказами, наданими сторонами, суд встановив наступні обставини.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що 31 січня 2025 року уповноважена особа Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА 03977839 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративно відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн..

Відповідно до змісту постанови, гр. ОСОБА_1 , 31.01.2025 о 16 год. 35 хв. по вул. Чумаченко, 18 керуючи транспортним засобом «CHEVROLET LACETTI» державний номерний знак НОМЕР_1 , не пред`явила посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушила п. 2.1 а ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

За результатами розгляду справи за ч. 1 ст. 126 КУпАП, на неї було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп..

Не погоджуючись з вищевказаною постановою та притягненням до адміністративної відповідальності, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд при розгляді позову звертає увагу на приписи ст. 251 КУпАП, якими передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд дослідивши матеріали справи зазначає, що вони не містять доказів, які б відповідали вимогам ст. ст. 72 - 76 КАС України та належно підтверджували факт допущення позивачем порушення ПДР, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до вимог статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з вимогами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено у статті 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; скасовує постанову і закриває справу; змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно із статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Юридичний склад адміністративного правопорушення це передбачена нормами права сукупність ознак (елементів), за наявності яких те чи інше протиправне діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Таку сукупність ознак формують чотири складових елементи: об`єкт, об`єктивна сторона (характеризують зовнішню сторону правопорушення); суб`єкт та суб`єктивна сторона (характеризують внутрішню сторону правопорушення).

Отже, особа може бути притягнуто до адміністративної відповідальності виключно за умови встановлення складу адміністративного правопорушення.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП є керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії. Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і не пред`явлення або відсутність при собі посвідчення водія. Для того щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції.

Так, у своєму рішенні від 15.03.2019 ВС у справі №686/11314/17 вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а співробітники поліції можуть зупиняти автомобіль, лише коли є факт правопорушення.

Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Знаходження особи не за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані) не може утворювати склад будь-якого адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Таким чином, з урахуванням обставин справи, а саме того факту, що на момент вимоги уповноваженої особи УПП в Запорізькій області щодо надання ОСОБА_1 посвідчення водія на право керування транспортним засобом остання не перебувала за кермом автомобілю, що з урахуванням вищезазначених висновків ВС/КАС не дає підстав вважати її водієм, а отже суб`єктом інкримінованого їй правопорушення.

Відповідно до, частинами 1 та 2 статті 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Як зазначено у пункті 2 частини 1 статті 32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

У відповідності до пункту 2.1 а) ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно п.2.4 ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Отже, з аналізу вказаних приписів Закону вбачається, що для того щоб виявити правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в противному випадку вимоги поліцейського щодо надання водійського посвідчення є безпідставними.

Судом було досліджено відеозапис, який містився на технічному носієві (DVD-r диску), який наданий представником відповідача разом з відзивом до позову. Початок відеозапису транслює розмову співробітника поліції з двома громадянами, а саме чоловіком та жінкою, які перебувають на тротуарі. Надалі працівник поліції пропонує жінці надати її посвідчення водія, вказує, що у зв`язку з виконанням своїх професійних обов`язків він вже встановив її особу як ОСОБА_1 . Також інспектор зазначає про наявність порушення зупинки та стоянки, а саме те, що автомобіль знаходиться ближче чим за 10 метрів від пішохідного переходу та ця ділянка є місцем частих дорожньо-транспортних пригод. На прохання жінки продемонструвати їй відео, з якого буде вбачатися, що вона керувала транспортним засобом, працівник поліції йде до службового авто та якийсь час вчиняє певні дії, характер яких достеменно з відео встановити не виявляється за можливе. Але після того він вийшовши з авто пропонує жінці переглянути відео з його мобільного телефону. Після перегляду відео жінка з чоловіком йдуть геть, вказавши на те, що вона не буде пред`являти посвідчення водія, оскільки в момент того, коли до неї звернулися працівники поліції вона водієм не була та її за кермом зазначеного автомобіля не зупиняли. Далі з відео слідує, що працівники поліції повернулися до свого службового автомобіля та поїхали з місця. При цьому будь-яких документів останні не складали. На відеозаписі також зафіксовано як співробітники поліції декілька разів на своєму службовому автомобілі їдуть містом та з різних ракурсів фіксують автомобіль «CHEVROLET LACETTI» сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який стоїть біля узбіччя дороги. При цьому з цього автомобіля у цей час будь-яка особа не виходила та в ньому не знаходилася.

Позивач в своїх поясненнях наданих в судовому засіданні не заперечувала, що жінка на відеозаписі є саме вона. Разом з нею перебував її чоловік. Того вечора вони зустрілися після роботи та прямували до магазину. В той час, коли вони йшли по тротуару до них підійшли співробітники патрульної поліції та вказали на те, що автомобіль «CHEVROLET LACETTI» державний номерний знак НОМЕР_1 , зупинений ближче чим за 10 метрів від пішохідного переходу та у них є відомості, що цим автомобілем керувала саме вона. Просили надати її посвідчення водія. На це вона відмовила, оскільки того дня автомобілем не керувала, і на момент пред`явлення вимоги надати посвідчення водія була пішоходом. Затим їй співробітник поліції продемонстрував на своєму мобільному телефоні відео, з якого він вбачав, що вона чи то сиділа за кермом зазначеного автомобіля, чи то виходила із-за керма. Але на продемонстрованому відео будь-яких таких відомостей не було. Разом з тим, у той же час, ніхто зі співробітників поліції не фіксував відстань, на якій знаходився зазначений ними автомобіль від пішохідного переходу, вимірювань у її присутності не проводили, рішень щодо її винуватості у порушенні правил дорожнього руху пов`язаних з порушенням зупинки чи стоянки не ухвалювалося та їй не надавалося.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За приписами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи вищезазначене судом встановлено, що вимога уповноваженої особи УПП в Запорізькій області щодо надання ОСОБА_1 посвідчення водія на керування транспортним засобом була неправомірною, оскільки вона була адресована їй не під час керування транспортним засобом або безпосередньо після вчинення порушень ПДР України зафіксованих належним чином, а була заявлена їй коли вона фактично знаходилась у статусі пішохода, а отже в діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого їй правопорушення, що є підставою для скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Суд, розглянувши матеріали справи, зазначає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП не доведена.

Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративний суд має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

З огляду на вищенаведене, враховуючи принцип презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази в підтвердження вчинення нею адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим наявні правові підстави для задоволення позовної заяви та скасування постанови серії ЕНА №03973839 від 31 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн., із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

А тому судові витрати позивача у виді судового збору в сумі 605,60 грн., які підтверджені документально квитанцією, необхідно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав належним відповідачем у справі.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 48, 73, 79, 132, 139, 159, 205, 211, 217, 227, 228, 238-239, 241, 246, 250, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 поданий через представника адвоката Щербину Кирила Валерійовича до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Запорізькій області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії ЕНА №03973839 від 31 січня 2025 року задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №03973839 від 31 січня 2025 року, прийняту інспектором взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Хмарюком Артемом Ярославовичем, якою на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 425 гривень 00 копійок.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Повний текст рішення складено 09.05.2025.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Інформація відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_3 .

Відповідач-2 Департамент патрульної поліції, , місце знаходження за адресою: вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048.

Суддя: О.О. Романько