Справа № 240/18876/24
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Житомир справа № 240/18876/24

категорія 106000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо вручення позивачу повістки на відправку - 29 вересня 2024 року;

- зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача про надання йому відстрочки від призову під час мобілізації від 26 серпня 2024 року на підставі абзацу 1 частини третьої статті 23 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (надалі Закон № 3543-XII) та надати відповідь у спосіб, визначений чинним законодавством.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про подання ним заяви від 26 серпня 2024 року про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону № 3543-XII як здобувача вищої освіти ступеня молодшого бакалавра. Проте відповідачем не було проведено відповідно до вимог пунктів 56-67 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (надалі Порядок № 560) перевірки підстав для відстрочки позивачу від призову на військову службу у зв`язку з навчанням на денній формі у відокремленому структурному підрозділі "Новокаховський фаховий коледж Таврійського державного агротехнологічного університету ім. Д. Моторного" та не вручено рішення про результати розгляду заяви позивача від 26 серпня 2024 року. Наполягає, що згідно з абзацом 7 пункту 60 Порядку № 560 до ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, однак позивачу було видано направлення на проходження військово-лікарської комісії на встановлення придатності до військової служби, але за результатами ВЛК позивачу не було вручено жодного документу, окрім повістки на відправку. Тому стверджує, що в порушення абзацу 7 пункту 60 Порядку № 560 не зважаючи на подання позивачем заяви про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідачем протиправно вручено позивачу повістку на відправку.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач позов не визнав. У відзиві на позовну заяву зазначає про те, що на підставі розгляду отриманих документів комісія оцінила законність підстав для надання відстрочки позивачу та ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки у зв`язку з недотриманням вимог Порядку № 560 та порушенням послідовності рівнів освіти відповідно до частини другої статті 10 Закону України від 05 вересня 2017 року № 2145-VIII "Про освіту" (надалі Закон № 2145-VIII), яке оформлено протоколом від 29 серпня 2024 року № 12. Аргументуючи свою позицію відповідач зазначає, що додатком 9 до Порядку № 560 затверджено форму довідки, яка формується за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти та підтверджує статус здобувача вищої освіти певного рівня, а також на підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, формує висновок щодо порушення поточним здобуттям освіти послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону № 2145-VIII. Оскільки позивач, як зазначає відповідач, вже здобував освіту за рівнем, який був вищий наявного у нього рівня освіти, отримував необхідні освітні послуги, які забезпечували, зокрема, формування знань, умінь, навичок та загальних компетентностей на відповідному рівні вищої освіти згідно з відомостями з Довідки про здобувача освіти на основі даних ЄДЕБО, наданої позивачем на розгляд комісії, таку послідовність, на переконання відповідача, у спірному випадку порушено, відтак рішення комісії про відмову у відстрочці від призову на військову службу ухвалено правомірно. Про це рішення, як пояснює відповідач, позивача було повідомлено телефонним зв`язком у той же день, а про отримання повідомлення про відмову у відстрочці, всупереч висловленому наміру, позивач до відповідача не звертався.

Оскільки позивач пройшов обстеження та медичний огляд відповідно до картки № 9017 у порядку, передбаченому наказом Міністерства оборони від 14 серпня 2008 року № 402 "Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України", за результатами якого його визнано придатним до військової служби, що засвідчується довідкою військово-лікарської комісії від 27 вересня 2024 року № 2088, а також відповідно до листа вивчення від 28 вересня 2024 року позивачем підтверджено відсутність підстави на відстрочку відповідно до статті 23 Закону № 3543-XII, відповідачем підставно вручено повістку на відправку у порядку, встановленому законодавством.

З таких підстав просить суд відмовити у позові.

У відповіді на відзив позивач наполягає на порушенні відповідачем вимоги пункту 60 Порядку № 560 щодо письмового повідомлення військовозобов`язаного про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за формою додатку № 7. При прибутті позивача до ТЦК та СП відповідач вручив повістку, а не рішення щодо відмови у наданні відстрочки. Наголошує, що позивачем було пройдено ВЛК у зв`язку з неоновленням у 25 років даних та не отриманням тимчасового посвідчення, а вручивши повістку на відправку 29 вересня 2024 року відповідачем порушено процедуру надання/відмови у наданні відстрочки від призову під час мобілізації, яка чітко унормована Порядком № 560.

Розглянувши доводи та заперечення сторін, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному їх дослідженні, встановивши фактичні обставини справи, що мають значення для вирішення спору, суд зазначає таке.

Суд встановив, що ОСОБА_1 , перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 16 січня 2015 року згідно з посвідченням про приписку до призовної дільниці від 25 грудня 2014 року, 26 серпня 2024 року подав до ІНФОРМАЦІЯ_3 (Овруч) заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону № 3543-XII, додавши до заяви, у тому числі, довідку про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти від 16 серпня 2024 року № 193467, якою підтверджено навчання позивача за денною формою у відокремленому структурному підрозділі "Новокаховський фаховий коледж Таврійського державного агротехнологічного університету ім. Д. Моторного" за рівнем освіти "Фаховий молодший бакалавр".

У вказаній довідці у графі "На підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту" вказано - "Ні, порушує".

Згідно з протоколом засідання комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період в ІНФОРМАЦІЯ_4 від 29 серпня 2024 року № 12 прийнято рішення про відмову в наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, у зв`язку з порушенням послідовності навчання.

Карткою обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного від 26 вересня 2024 року підтверджено проходження позивачем відповідного медогляду та обстеження, за результатами якого позивача визнано придатним до військової служби, що також підтверджено довідкою військово-лікарської комісії від 27 вересня 2024 року № 2088.

28 вересня 2024 року позивачем подано заяву про видачу військово-облікового документа у зв`язку з мобілізацією.

Також, 28 вересня 2024 року позивачем повторно подано відповідачу аналогічну заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону № 3543-XII з доданням відповідної довідки про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти.

У цей же день позивач також написав заяву на ім`я Голови ІНФОРМАЦІЯ_3 (Овруч) із зазначенням про те, що ним направлено повторну заяву на відстрочку від призову на військову службу та прохання повідомити про прийняте рішення щодо відстрочки. Позивач зазначив, що зобов`язується з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Овруч) після розгляду поданої заяви по суті, ВЛК пройшов, військово-обліковий документ не отримав, про що написав заяву.

Відповідач вручив позивачу повістку на відправку, згідно з якою позивачу наказано 29 вересня 2024 року о 6:00 год. З`явитись за адресою: м. Овруч, вул. Героїв Майдану, 31.

Не отримавши рішення за результатом розгляду заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 26 серпня 2024 року, як і повторної аналогічної заяви від 28 вересня 2024 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з такого.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 року № 573/2022, від 07 листопада 2022 року № 757/2022, від 06 лютого 2023 року № 58/2023, від 01 травня 2023 року № 254/2023, від 26 липня 2023 року № 451/2023, від 06 листопада 2023 року № 734/2023, від 05 лютого 2024 року № 49/2024, від 06 травня 2024 року № 271/2024, від 23 липня 2024 року № 469/2024, від 28 жовтня 2024 року № 740/2024, від 14 січня 2025 року № 26/2025, від 15 квітня 2025 року № 235/2025 строк дії режиму воєнного стану продовжувався та триває натепер.

Законом № 3543-XII (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначено засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Так, статтею 1 Закону № 3543-XII визначено мобілізацію як комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 23 Закону № 3543-XII обумовлено категорії громадян, для яких встановлена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 23 Закону № 3543-XII призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону № 2145-VIII, а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.

Процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення визначає Порядок № 560, відповідно до пункту 62 якого здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону № 2145-VIII, а також докторанти для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період подають до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки довідку про здобувача освіти, сформовану в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, за формою згідно з додатком 9.

Буквальний аналіз наведених нормативних положень свідчить про те, що право на відстрочку від призову мають ті особи, які здобувають рівень освіти вищий, ніж той, який вони здобули раніше, виходячи з градації рівнів освіти, яка встановлена частиною другою статті 10 Закону № 2145-VIII.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд звернути увагу на лист Міністерства освіти та науки України від 03 червня 2024 року № 1/9758-24 з роз`ясненням особливостей правильного формування довідки про здобувача освіти на основі даних Єдиної державної електронної бази з питань освіти (ЄДЕБО) й цей лист пояснює алгоритм (методику) визначення послідовності здобуття освіти.

З посиланням на ці роз`яснення відповідач зазначає про те, що документ про вищу освіту свідчить не лише про здобуття вищої освіти певного рівня, але й про присвоєння особі відповідної освітньої кваліфікації та набуття права на здобуття освіти на наступному рівні вищої освіти. Таким чином, у разі повторного вступу для здобуття освіти за тим самим освітнім ступенем, здобуття вищої освіти відбуватиметься в непослідовному порядку. Саме тому у довідці, сформованій на підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти у відповідному полі зазначено "Ні, порушує".

Відповідач стверджує, що дослідивши матеріали заяви про надання відстрочки, комісія дійшла висновку, що позивачем порушено послідовність здобуття рівнів освіти, визначену частиною другою статті 10 Закону № 2145-VIII та не дотримано вимоги Порядку № 560, адже позивач вже здобував освіту за рівнем, який був вищий наявного у нього рівня освіти, отримував необхідні освітні послуги, які забезпечували, зокрема, формування знань, умінь, навичок та загальних компетентностей на відповідному рівні вищої освіти згідно з відомостями у довідці про здобувача освіти на основі даних Єдиної державної електронної бази з питань освіти (ЄДЕБО), наданої позивачем на розгляд комісії.

Суд не може погодитися з доводами відповідача виходячи з таких мотивів та з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 10 Закону № 2145-VIII встановлені такі рівні освіти:

дошкільна освіта;

початкова освіта;

базова середня освіта;

профільна середня освіта;

перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти;

другий (базовий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти;

третій (вищий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти;

фахова передвища освіта;

початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти;

перший (бакалаврський) рівень вищої освіти;

другий (магістерський) рівень вищої освіти;

третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти.

Зі змісту дослідженої довідки про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти від 16 серпня 2024 року № 193467 суд встановив таку послідовність освіти позивача:

1) 12 червня 2013 року Овруцькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 3 Житомирської області видано Свідоцтво про базову загальну середню освіту серії НОМЕР_1 ;

2) 30 травня 2015 року Овруцькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 3 Житомирської області видано Атестат про повну загальну середню освіту серії НОМЕР_2 ;

3) 30 червня 2016 року Головинським вищим професійним училищем нерудних технологій видано Диплом кваліфікованого робітника серії НОМЕР_3 .

Згідно з цією довідкою позивач з 01 вересня 2024 року по 30 червня 2027 року на підставі наказу про зарахування від 13 серпня 2024 року № 119/11 наразі є здобувачем освіти за рівнем "Фаховий молодший бакалавр" за денною формою за спеціальністю 081 "Право" у Відокремленому структурному підрозділі "Новокаховський фаховий коледж Таврійського державного агротехноголічного університету імені Дмитра Моторного".

Аналізуючи вказані відомості в аспекті послідовності здобувача освіти суд враховує, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 28 Закону України від 01 липня 2014 року № 1556-VII "Про вищу освіту" (надалі Закон № 1556-VII) коледж - заклад вищої освіти або структурний підрозділ університету, академії чи інституту, що провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям ступеня бакалавра та/або молодшого бакалавра, проводить прикладні наукові дослідження та/або творчу мистецьку діяльність. Статус коледжу отримує заклад освіти (структурний підрозділ закладу освіти), в якому обсяг підготовки здобувачів вищої освіти ступеня бакалавра та/або молодшого бакалавра становить не менше 30 відсотків загального ліцензованого обсягу.

Згідно з частиною третьою статті 5 Закону № 1556-VII молодший бакалавр - це освітній або освітньо-професійний ступінь, що здобувається на початковому рівні (короткому циклі) вищої освіти і присуджується закладом вищої освіти у результаті успішного виконання здобувачем вищої освіти освітньої програми, обсяг якої становить 120 кредитів ЄКТС. Для здобуття освітнього ступеня молодшого бакалавра на основі фахової передвищої освіти заклад вищої освіти має право визнати та перезарахувати кредити ЄКТС, максимальний обсяг яких визначається стандартом вищої освіти.

Особа має право здобувати ступінь молодшого бакалавра за умови наявності в неї повної загальної середньої освіти.

Своєю чергою, як передбачено у підпункті 1.1 пункту 1 Положення про вище професійне училище та центр професійно-технічної освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 20 червня 2000 року № 225, вище професійне училище (надалі - ВПУ) є професійно-технічним навчальним закладом третього атестаційного рівня, що здійснює підготовку робітників високого рівня кваліфікації з технологічно складних, наукоємких професій та спеціальностей або робітників, діяльність яких пов`язана зі складною організацією праці, як правило, з числа випускників загальноосвітніх шкіл. ВПУ може здійснювати перепідготовку та підвищення кваліфікації працюючих робітників і незайнятого населення.

Отже, Дипломом кваліфікованого робітника серії НОМЕР_3 , виданим 30 червня 2016 року Головинським вищим професійним училищем нерудних технологій, підтверджено професійну (професійно-технічну) освіту позивача третього (вищого) рівня, натомість згідно з довідкою Єдиної державної електронної бази з питань освіти, доданої позивачем до заяви про відстрочку (як від 26 серпня 2024 року, так і від 28 вересня 2024 року) позивач за освітнім рівнем "молодший бакалавр" є здобувачем початкового рівня (короткого циклу) вищої освіти, що спростовує висновки про порушення послідовності освіти згідно з частиною другою статті 10 Закону № 2145-VIII.

Такі висновки суду також узгоджуються і з роз`ясненням Міністерства освіти та науки України у листі від 03 червня 2024 року № 1/9758-24, на який покликається відповідач: "якщо в даних здобувача освіти, що містяться в ЄДЕБО, зокрема, у Реєстрі документів про освіту, є діючий документ про освіту з рівнем, не нижчим ніж рівень поточного навчання за денною або дуальною формою, за яким формується Довідка (за таблицею послідовності рівнів), в полі "На підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту" зазначається "Ні, порушує". Послідовність рівнів зазначено у таблиці за зростанням значення НРК (рівні з однаковим НРК за алгоритмом вважаються однаковими)".

Відповідно до вказаної таблиці ОКР/ОС "Кваліфікований робітник", тип документа про освіту "Диплом кваліфікованого робітника" відповідає НРК "4", в той час як за ОКР/ОС "Фаховий молодший бакалавр", тип документа про освіту "Диплом фахового молодшого бакалавра" відповідає НРК "5".

Наведене дає підстави для висновку, що оскільки попередньо здобутий позивачем рівень освіти - професійна (професійно-технічна) освіта, то навчання позивача у відокремленому структурному підрозділі "Новокаховський фаховий коледж Таврійського державного агротехнологічного університету ім. Д. Моторного" за рівнем освіти "Фаховий молодший бакалавр" є здобуттям позивачем рівня освіти, що є вищим за раніше здобутий ним рівень освіти, що в свою чергу надає позивачу право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону № 3543-XII, порядок якої деталізовано у пункті 62 Порядку № 560.

Пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154 (надалі - Положення № 154; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.

Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони.

Відповідно до пункту 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема, розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.

Відповідно до пунктів 56, 57 Порядку № 560 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону № 3543-XII.

Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:

голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);

члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

Згідно з пунктами 58 та 60 Порядку № 560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

Визначаючись у цьому спорі суд враховує, що обґрунтовуючи заявлені вимоги у позовній заяві позивач доводить порушення його прав ненаданням відповіді на подану заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та за змістом заявлених вимог позивач просить зобов`язати відповідача розглянути таку заяву від 26 серпня 2024 року й надати відповідь у встановленому законом порядку, визнавши протиправними дії щодо вручення повістки на відправку на 29 вересня 2024 року.

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), а у силу частини другої статті 77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

Тому відповідність закону рішення чи діяння (управлінського волевиявлення) суб`єкта владних повноважень, зокрема, за критеріями дотримання компетенції, меж повноважень, способу дій, підстави реалізації владної функції, обґрунтованості, безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, рівності перед законом, унеможливлення дискримінації, пропорційності, своєчасності, права особи на участь у процесі прийняття рішення, - має доводитись, насамперед, відповідачем - суб`єктом владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07 листопада 2019 року у справі № 826/1647/16, де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав (інтересів) та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Відповідно до викладеного, на переконання суду, порушуючи встановлений порядок згідно з пунктом 60 Порядку № 560 доведення до відома військовозобов`язаного рішення про відмову у наданні відстрочки ненаданням письмового повідомлення із зазначенням підстав відмови за формою, визначеною у додатку 7, що, власне, зумовлює обізнаність військовозобов`язаного із відмовою у відстрочці та причинами, а відповідно, й оскарженням такого рішення у судовому порядку, бездіяльність відповідача, що виявилась у ненаданні у встановленому порядку письмового повідомлення із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7 до Порядку № 560, не відповідає критеріям добросовісності та розсудливості згідно з частиною другою статті 2 КАС України, а тому визнається судом протиправною.

Вирішуючи питання способу захисту порушеного права позивача суд, насамперед, враховує, що у межах заявлених вимог у цій справі позивачем не оскаржується ані бездіяльність відповідача щодо надання письмового повідомлення у встановленому порядку щодо відмови у відстрочці від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ані рішення про відмову у наданні відстрочки. Водночас суд враховує й те, що відповідне рішення, яке відповідно до пункту 60 Порядку № 560 може бути предметом оскарження у суді, позивачу не надавалось, докази протилежного відповідачем не надані та ним не стверджується.

Незважаючи на те, що в рамках цього спору позивач не оскаржує дії уповноваженого суб`єкта владних повноважень, відповідального за формування змісту довідок про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти, суд не може оминути того, що формальний зміст такої довідки не може утворювати обґрунтовану підставу для відмови у відстрочці від призову під час мобілізації за нормою пункту 1 частини третьої статті 23 Закону № 3543-XII виходячи з кореспондуючому праву позивача на подання заяви про відстрочку обов`язку відповідача вивчення заяви та підтвердних документів та оцінки законності підстав для надання відстрочки. При цьому суд враховує, що відповідна заява та підтвердні документи підлягають "розгляду" комісією, що означає певну аналітичну діяльність щодо дослідження та аналізу поданих документів на предмет їх відповідності вимогам закону в аспекті ініційованого/порушеного питання.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України та статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає цій міжнародній нормі.

Відповідно до параграфу 47 рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі "Корецький та інші проти України", щоб положення національного закону відповідали цим вимогам (бути доступний для конкретної особи і сформульований з достатньою чіткістю), він має гарантувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади у права, гарантовані Конвенцією. У питаннях, які стосуються основоположних прав, надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права, одним з основних принципів демократичного суспільства, гарантованих Конвенцією. Відповідно закон має достатньо чітко визначати межі такої дискреції та порядок її реалізації. Ступінь необхідної чіткості національного законодавства - яке безумовно не може передбачити всі можливі випадки - значною мірою залежить від того, яке саме питання розглядається, від сфери, яку це законодавство регулює, та від числа та статусу осіб, яких воно стосується ("Маестрі проти Італії").

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки процесуальні засоби відновлення порушеного права мають бути гнучкими та ефективними, виходячи зі встановлених обставин цієї справи задля захисту встановленого судом порушеного права позивача суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог у цій справі визнанням протиправною бездіяльності щодо повідомлення позивача у встановленому порядку щодо рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 , оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 12 серпня 2024 року № 12, зобов`язавши відповідача розглянути заяву позивача про надання йому відстрочки від призову під час мобілізації від 26 серпня 2024 року на підставі абзацу 1 частини третьої статті 23 Закону № 3543-XII з урахуванням висновків суду у цій справі, надавши у встановленому порядку відповідь.

У таких висновках суд також виходить з того, що звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд перевіряє доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі відповідність обраного способу захисту порушеному праву, та не вправі визначатись за позивача.

Відповідно, позивач у позовній заяві виклав зміст дій відповідача, описав, у чому полягало порушення його прав, сформулював наслідки, які, з його погляду, настали внаслідок дій відповідача, пояснив, яким чином і чому дії відповідача зачіпають його права, - протиправне вручення повістки на відправку від 29 вересня 2024 року за умов не розгляду по суті заяви позивача про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації (стор. 2 позовної заяви). А тому суд виходить з того, що зміст заявлених позивачем вимог визначає й характер спірних правовідносин у цій справі, що покладає на суд обов`язок з дотриманням встановленого процесуальним законом порядку ухвалити одне з рішень, продиктованих їхнім змістом.

Вирішуючи вимогу щодо визнання протиправними дій відповідача щодо вручення повістки "на відправку" суд звертає увагу, що відповідно до пункту 60 Порядку № 560 до ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Тому визначаючись у питанні щодо достатності юридичних підстав для вчинення з боку відповідача дій щодо призову позивача на військову службу врученням відповідної повістки суд враховує, що доданим відповідачем протоколом засідання комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 12 серпня 2024 року № 12 підтверджено ухвалення комісією рішення, водночас суд зважає на те, що за встановлених обставин цієї справи та зроблених судом висновків відсутні підстави вважати оскаржувані дії вчиненими відповідачем з дотриманням критеріїв обґрунтованості (тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісності, розсудливості, пропорційності (зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Наведене дає підстави для висновку про обґрунтованість заявлених у цій частині позовних вимог та протиправність оскаржуваних дій відповідача щодо вручення позивачу повістки на відправку, які, відповідно, підлягають задоволенню.

На підставі положень частини першої статті 139 КАС України судовий збір в сумі 1211,20 грн, сплачений на підставі квитанції від 01 жовтня 2024 року № 7305-7762-2593-0524, підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн, суд зазначає таке.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 134 КАС України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС України).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

У позовній заяві представником позивача заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у сумі 10000 грн, на підтвердження понесення яких до позову додано: копію договору про надання правової допомоги від 30 вересня 2024 року № б/н, детальний опис витрат адвоката за надану правову допомогу до договору про надання правової допомоги від 30 вересня 2024 року, платіжну інструкцію від 30 вересня 2024 року на суму 10000 грн.

За умовами пункту 1.1 договору про надання правової допомоги від 30 вересня 2024 року № б/н адвокат Ковальчук М.О. (адвокат) бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу ОСОБА_1 (замовник) в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки, обумовлені сторонами.

Згідно з пунктом 1.2 цього ж договору адвокат відповідно до узгоджених сторонами доручень: надає замовнику консультаційні та юридичні послуги щодо захисту його інтересів, з-поміж іншого, в загальних, адміністративних, господарських судах усіх інстанцій; представляє замовника з усіма правами, які надано, зокрема, позивачу, у тому числі з правом підписання та пред`явлення позову, зміни підстави або предмета позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання заяв, клопотань, заперечень, уточнень, пояснень, оскарження судових рішень.

Як визначено у пунктах 3.1 та 3.2 цього договору, за правову допомогу, передбачену у пункті 1.2 цього договору, замовник сплачує попередньо обумовлену винагороду під час підписання договору у повному обсязі 10000 грн. В ціну договору не включені фактичні витрати щодо виконання адвокатом зобов`язань за договором. Витрати, понесені адвокатом під час виконання доручень до договору сплачуються клієнтом окремо згідно з наданими підтверджуючими документами (квитанції, чеки, ордери).

Платіжною інструкцією від 30 вересня 2024 року підтверджено сплату ОСОБА_1 адвокату Ковальчуку М.О. 10000 грн.

Згідно з детальним описом витрат адвоката за надану правову допомогу до договору про надання правової допомоги від 30 вересня 2024 року адвокатом у межах договору про надання правової допомоги надано такі послуги такої вартості: 30 вересня 2024 року «Зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції» 1 год. 2000 грн; 30 вересня 01 жовтня 2024 року "Підготовка позовної заяви та пакету документів" 4 год. 8000 грн з розрахунку 2000 грн/1 год.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Верховний Суд, розглядаючи питання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу послідовно у своїй судовій практиці дотримується того, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Отже, ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення "гонорару успіху" є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.

Вирішуючи питання обґрунтованості та співмірності заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу у цій справі суд враховує, що адвокатом позивача Ковальчуком М.О. подано суду позовну заяву через підсистему "Електронний суд", а також відповідь на відзив.

Суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, надаючи оцінку співмірності заявленої до відшкодування суми коштів за критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 КАС України, виходить з того, що ця справа розглянута за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами та віднесена за категорією до незначної складності. При цьому суд також враховує заперечення ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо заявленого до відшкодування розміру витрат на правничу допомогу у цій справі у відзиві на позовну заяву, який наполягає на безпідставності нарахованої суми витрат та її завищення з огляду на надмірне визначення годинної вартості послуг адвоката у співвідношенні до складності цієї справи та обсягу виконаних представником робіт.

Визначаючись у питанні співмірності заявленої до відшкодування правничої допомоги у розмірі 10000 грн суд бере до уваги, що до позовної заяви представником додано такий "пакет документів", який входить у вартість наданих послуг згідно з детальним описом: копія паспорта та картки платників податків; копії заяв про надання відстрочки від 26 серпня 2024 року та 28 вересня 2024 року; довідка про здобувача освіта за даними ЄДЕБО; копія посвідчення про приписку до призовної дільниці; копії описів (3 шт.); копія повістки на відправку; копія заяви від 28 вересня 2024 року про повідомлення про рішення щодо відстрочки; копія квитанції Укрпошти від 28 вересня 2024 року; платіжна інструкція від 30 вересня 2024 року про сплату судового збору та документи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, що не складає значного обсягу.

Суд також враховує й те, що "Зустріч" не входить у спектр правничої допомоги за видами адвокатської діяльності, визначеної у статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а "Узгодження правової позиції" вочевидь охоплюється консультацією клієнта, вказаною у детальному описі правової допомоги.

Дослідивши надані документи на підтвердження обґрунтованості розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на доводи відповідача із запереченнями їх розміру, та враховуючи фактичне підтвердження долученими до позову доказами підготовку адвокатом позовної заяви та відповіді на відзив у цій справі, яка не є значної складності, суд дійшов висновку, що до відшкодування позивачу підлягає 3000 грн витрат на правничу допомогу адвоката у цій справі, як такі, що є обґрунтованими та співмірними зі складністю справи та обсягом наданої правничої допомоги та відповідатимуть критерію розумності та реальності.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) задовольнити.

Визнати протиправними бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо повідомлення ОСОБА_1 у встановленому порядку щодо рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 , оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 12 серпня 2024 року № 12 за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період від 26 серпня 2024 року, та дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо вручення ОСОБА_1 повістки на відправку на 29 вересня 2024 року.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період від 26 серпня 2024 року на підставі абзацу 1 частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" з урахуванням висновків суду у цій справі та надати відповідь у спосіб, визначений чинним законодавством.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.) сплаченого судового збору та 3000 грн (три тисячі гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Г. Приходько

20.05.25