Справа № 280/438/25
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

21 травня 2025 року Справа № 280/438/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Запоріжжі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та стягнення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 рзвернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , у якій просить:

1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), яка полягає у нездійсненні мені виплати додаткової винагороди, передбаченої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, п. 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міноборони від 07 червня 2018 року №260 за період з 01 січня по 15 квітня 2023 року в сумі 350 000 (триста п`ятдесяти тисяч) гривень та одноразової грошової допомоги відповідно до частини 2 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, в розмірі 37 576 (тридцять сім тисяч п`ятсот сімдесят шість) гривень.

2. Стягнути на мою користь з військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) додаткову винагороду, передбачену п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, п. 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міноборони від 07 червня 2018 року №260, в сумі 350 000 (триста п`ятдесяти тисяч) гривень за період з 01 січня по 15 квітня 2023 року та одноразову грошову допомогу відповідно до частини 2 етапі 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, в розмірі 37 576 (тридцять сім тисяч п`ятсот сімдесят шість) гривень.

Ухвалою від 17.02.2025 судом відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27 вересня 2022 року, під час виконання бойового завдання по відбиттю збройного нападу ворога в районі населеного пункту Спірне Донецької області, внаслідок обстрілу артилерії та танка Збройних сил Російської Федерації, позивач отримав тяжке поранення, у зв`язку з чим до 15 квітня 2023 року перебував на лікуванні та реабілітації, пов`язаних з тяжким пораненням, в різних медичних закладах країни. Однак всупереч вимог чинного законодавства відповідачем за час лікування та реабілітації (відпусток), пов`язаних з отриманим пораненням, виплати (складові грошового забезпечення) позивачу здійснював не у повному обсязі, а саме: додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 (із розрахунку 100 000,00 грн. на місяць) не виплачена за період з 01 січня по 15 квітня 2023 року, коли я позивач перебував на лікуванні та реабілітації (відпустках), пов`язаних з отриманим пораненням, загальний розмір якої становить 350 000,00 грн.: - січень 2023 р. - 100 000,00 грн., лютий 2023 р. - 100 000,00 грн., березень 2023 р. - 100 000,00 грн., 15 днів квітня 2023 р. - 50 000,00 грн. Також позивач зазначає, що в порушення положень Порядку №975 відповідачем не було підготовано відповідного висновку та не проведено виплати одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку з частковою втратою працездатності внаслідок отриманого поранення у визначеному законодавством розмірі, яка на час виникнення спірних правовідносин становила 37 576,00 грн. Відтак, з урахуванням обставин, викладених у позові, просить позовні вимоги задовольнити уповному обсязі.

19.02.2025 на адресу суду надійшов відзив, відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечує, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вказує, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства. Зокрема щодо позовних вимог про стягнення додаткової винагороди за період січень квітень 2023 року вказує, що безперервне лікування (включно з відпусткою після такого лікування) Позивач закінчив 17.02.2023. Після завершення безперервного лікування (та відпустки) Позивач вже не має права на отримання додаткової винагороди у максимальному розмірів (100 т.). Відповідач вважає, що Позивач не має права на отримання додаткової винагороди в розмірі до 100 т. гривень пропорційно в розрахунку на місяць, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у період січень-квітень 2023 року. Щодо позовної вимоги про стягнення одноразової грошової допомоги відповідно до частини 2 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 відповідач зазначає, що не має у своєму розпорядженні підтвердження того, що Позивач у 2023 році звернувся до керівництва військової частини НОМЕР_1 із відповідною заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з пораненням. Позивачем до позовної заяви не долучено доказів подання відповідної заяви (рапорту) з додатками керівництву військової частини НОМЕР_1 . Отже, спір між Позивачем та військовою частиною НОМЕР_1 з приводу обробки рапорту Позивача про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою частини працездатності внаслідок поранення відсутній у зв`язку із тим, що таку заяву (рапорт) Позивач до керівництва військової частини НОМЕР_1 не подавав. Позовні вимоги Позивача у цій частині задоволенню не підлягають. На підставі наведеного у відзиві просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач з липня 2022 року перебуває на військовій службі в Збройних Силах України за контрактом (а.с. 22-25).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України за №130 (по стройовій частині) від 10 травня 2022 року, позивача було зараховано до списків особового складу цієї військової частини на всі види забезпечення на посаду номера обслуги 3 кулеметного відділення кулеметного взводу 1 стрілецького батальйону, із встановленням окладу за посадою 2820 гривень на місяць та виплатою щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 166% посадового окладу і надбавки за особливості проходження військової служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років (а.с. 44).

27 вересня 2022 року, під час виконання бойового завдання по відбиттю збройного нападу ворога в районі населеного пункту Спірне Донецької області, внаслідок обстрілу артилерії та танка Збройних сил Російської Федерації, позивач отримав тяжке поранення (а.с. 26), у зв`язку з чим до 15 квітня 2023 року перебував на лікуванні та реабілітації, пов`язаних з тяжким пораненням, в різних медичних закладах країни.

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 02 листопада 2022 року № 3046 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) 27 вересня 2022 року позивач одержав «МВТ (мінно-вибухову травму). Відкритий перелом 1,2 плюсневих кісток лівої стопи зі зміщення. Дефект кісткової тканини. Відкритий перелом основної фаланги 1.2 пальців лівої стопи з дефектом кісткової тканини (а.с. 28).

Перша медична допомога з первинними хірургічними операціями була надана позивачу 27 вересня 2022 року в ЛРБ Краматорськ 2 з подальшою евакуацією до Дніпра, що підтверджується даними Первинної медичної картки №10653/63 (а.с. 26).

В період з 28 вересня по 21 листопада 2022 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в медичних закладах, а саме:

Відповідно до Виписки б/н КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» Дніпропетровської міської ради» позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в цьому медичному закладі з 28 по 30 вересня 2022 року, де була проведена ексцизія на оборка рани з видаленням некротичних тканин, з переведенням на наступний етап евакуації для подальшого до обстеження та лікування (а.с. 30).

Згідно виписного епікризу в/ч НОМЕР_3 МО України ( АДРЕСА_1 ) за №2991 від 20 жовтня 2022 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в цьому медичному закладі з 01-го по 20-е жовтня 2022 року, де йому було проведено ряд хірургічних операцій, пов`язаних з пораненням та зроблено висновок про необхідність подальшого лікування в Міській клінічній лікарні №2 на 10 календарних днів та наданням відпустки (а.с. 31-32).

20 жовтня 2022 року в м. Рівне позивача було оглянуто військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_3 в АДРЕСА_2 , результати якої викладені в Довідці за №2018 від 20.10.2022 року, згідно яких була підтверджена необхідність подальшого лікування (медичної реабілітації) в КНП «Міська клінічна лікарня №2» м. Рівне терміном на 10 календарних днів (а.с. 34).

28 жовтня 2022 року в м. Рівне позивача було повторно оглянуто військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_3 в АДРЕСА_2 з висновком про подальше лікування (медичну реабілітацію) в КНП «Міська клінічна лікарня №2» м. Рівне терміном 15 календарних днів, про що зазначено в Довідці за №3250 від 28.10.2022 року (а.с. 35).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.10.2022 року №1526 «Про підсумки службового розслідування стосовно поранення солдата ОСОБА_2 » за результатами проведеного службового розслідування ...» 1. Вважати поранення: «МВТ. Відкритий перелом 1,2 плюсневих кісток лівої стопи зі зміщення. Дефект кісткової тканини. Відкритий перелом основної фаланги 1. 2 пальців лівої стопи з дефектом кісткової тканини» таким, що отримане солдатом ОСОБА_3 під час виконання обов`язків військової служби, а саме під час бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку Збройних Сил Російської Федерації на території Донецької області» (а.с. 45-51).

11 листопада 2022 року в м. Рівне позивача було втретє оглянуто військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_3 в АДРЕСА_2 та продовжено лікування в КНП «Міська клінічна лікарня №2» м. Рівне терміном 10 календарних днів, про що зазначено в Довідці за №3647 від 11.11.2022 року (а.с. 36).

21 листопада 2022 року, після четвертого огляду військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_3 в АДРЕСА_2 , було зроблено висновок про потребу у відпустці за станом здоров`я терміном 30 календарних днів, згідно довідки за №3888 від 21.11.2022 року, на підставі якого позивача було направлено до Запорізького шпиталю (а.с. 37).

Позивач стверджує, що у період з 22 листопада 2022 року до 21 лютого 2023 року позивач проходив лікування (медичну реабілітацію), пов`язане з отриманим пораненням у військовому шпиталі міста Запоріжжя Запорізької області, під час якого проводилися медичні обстеження військово-лікарськими комісіями, оформлені Довідками військово-лікарських комісій у м. Запоріжжя за №24 від 19.12.2022 року та №824 від 17.01.2023 року, якими підтверджувалася необхідність подальшої медичної реабілітації та надання для цього відпустки за станом здоров`я терміном по 30 календарних днів за кожною. Однак в матеріалах справи за цей період міститься лише одна довідка військово-лікарської комісії частини НОМЕР_4 №24 від 19.12.2022 (а.с. 38) за наслідком проведення медичного огляду зроблено висновок про те, що позивач потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів. Інших доказів на підтвердження вищезазначених обставин позивачем суду надано не було.

Разом з тим, відповідач у відзиві не заперечує, а навпаки підтверджує той факт, що у період часу з 22.11.2022 по 18.01.2023 позивач перебував у відпустці за станом здоров`я, у період з 20.01.2023 по 17.02.2023 перебував у відпустці за станом здоров`я після поранення (довідка військово-лікарської комісії №824 від 17.01.2023), у період з 27.02.2023 по 14.03.2023 лікування у шпиталі на підставі направлення начальника медичної служби №1199 від 26.02.2023 на лікування після отриманої травми, 15.03.2023 31.03.2023 лікування у шпиталі на підставі направлення начальника медичної служби №1658 від 15.03.2023 на лікування після отримання травми; 11.04.2023 15.04.2023 позивач був направлений для проходження ВЛК.

Крім того, у цей період згідно довідки військово-лікарської комісії ВЧ НОМЕР_5 №2684 від 11.03.2023 (а.с. 39) позивач потребує лікування (реабілітації) у ВМКЦ СхідР (м. Дніпро).

15 квітня 2023 року за результатами медичного обстеження військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_6 , оформленого Довідкою №199 від 15.04.2023 року (а.с. 40), у зв`язку з отриманою тяжкою травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини, позивача було визнано обмежено придатним до військової служби та направлено до військової частини НОМЕР_1 для проходження подальшої військової служби.

Таким чином, з 27 вересня 2022 року по 15 квітня 2023 року (6 місяців і 20 днів) позивач перебував на лікуванні та відпустках через тяжке поранення, пов`язане із захистом Батьківщини під час виконання бойового завдання.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу додаткової винагороди за період з 01.01.2023 по 15.04.2023 та одноразової грошової допомоги у зв`язку з частковою втратою працездатності через поранення позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їх джерела права.

Частиною другоюстатті 19 Конституції Українивстановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»(далі - Закон № 2011), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 1-2 Закону № 2011, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначенізакономпільги, гарантії та компенсації.

Згідно з частиною четвертоюстатті 9 Закону № 2011, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»(далі - Постанова № 168), встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Абзацем 4 пункту 1 Постанови № 168 (в редакції до 19.07.2022) встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Відповідно до абзацу 4 пункту 1 Постанови № 168 (в редакції після 19.07.2022) відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Відповідно до абзацу 4 пункту 1-2 Постанови №168 (в редакції постанови КМУ від 24.01.2025 №77) Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені упунктах 1та1-1, у тому числі такі, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні (отримують медичну та/або реабілітаційну допомогу у сфері охорони здоров`я в стаціонарних умовах) в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Тобто даними змінами здійснено уточнення перебування на стаціонарному лікуванні, а саме такі що отримують медичну допомога та/або реабілітаційну допомогу.

З аналізу наведених норм Постанови № 168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 грн винагороди за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Суд звертає увагу, що пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини встановлюється довідкою про обставини поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженогонаказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402. У свою чергу, належним доказом перебування на стаціонарному лікуванні є виписка із медичної карти стаціонарного хворого, видана медичною установою, у якій військовослужбовець перебував на лікуванні (форма №027/о), а необхідність перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення підтверджується постановою військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, яка оформлюється у формі довідки.

Як слідує з наявних матеріалів справи, у період з 01.01.2023 по 15.04.2023 позивач перебував у відпустках за станом здоров`я після поранення та на лікуванні у шпиталі після отриманої травми. При цьому відповідач у відзиві сам зазначає про те, що позивач перебував у відпустці за станом здоров`я з 22.11.2022 по 18.01.2023; з 20.01.2023 по 17.02.2023 - відпустка за станом здоров`я після поранення (довідка військово-лікарської комісії № 824 від 17.01.2023); з 27.02.2023 по 14.03.2023 лікування у шпиталі на підставі направлення начальника медичної служби № 1199 від 26.02.2023 на лікування після отриманої травми; з 15.03.2023 по 31.03.2023 лікування у шпиталі на підставі направлення начальника медичної служби № 1658 від 15.03.2023 на лікування після отримання травми; з 11.04.2023 по 15.04.2023 - позивач був направлений для проходження ВЛК . Однак у тому ж відзиві позивач чомусь зазначає, що безперервне лікування (включно з відпусткою після такого лікування) Позивач закінчив 17.02.2023. Після завершення безперервного лікування (та відпустки) Позивач вже не має права на отримання додаткової винагороди у максимальному розмірів (100 т.). Відповідч у відзиві лише цитує норми чинного законодавства та зазначає остаточний висновок про те, що «Виходячи з вищенаведеного Відповідач вважає, що Позивач не має права на отримання додаткової винагороди в розмірі до 100 т. гривень пропорційно в розрахунку на місяць, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у період січень-квітень 2023 року. Однак відповідач не наводить у відзиві своїх міркувань щодо того, яким чином він дійшов з наведених ним норм права саме такого висновку. У зв`язку з чим суд позбавлений можливості надати оцінку доводам відповідача.

Таким чином, у період часу з 01 січня по 15 квітня 2023 року позивачу мало бути нараховано та виплачено додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, збільшену до 100000 грн. за весь час перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку із пораненням, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та за час перебування позивача у відпустці для лікування після поранення, чого відповідачем, чого відповідачем зроблено не було.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. При цьому суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми додаткової винагороди у визначеному позивачем розмірі такими що не підлягають задоволенню, оскільки наразі відсутній спір щодо розміру такої винагороди, натомість відповідач заперечував взагалі наявність підстав для відповідних виплат позимачу протягом спірного періоду. Виходячи з обставин справи, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача наразі буде зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, п. 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міноборони від 07 червня 2018 року №260 за період з 01 січня по 15 квітня 2023 року за весь час перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку із пораненням, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та за час перебування позивача у відпустці для лікування після поранення.

Щодо позовної вимоги про стягнення одноразової грошової допомоги суд зазначає наступне.

Згідно статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №2011-ХІІ), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації Відповідно до підпункту 7 пункту 2 статті 16 цього Закону у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби, призначається та виплачується одноразова грошова допомога.

Відповідно до частини 2 статті 16-2 Закону №2011-ХІІ «Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 етапі 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 етапі 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначений «Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі Порядок №975).

Відповідно до пункту 7 Порядку №975 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) «У разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається у відсотках від:

70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби...».

Відповідно до п. 11 Постанови №975, військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:

заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;

завірену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії:

постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;

документа (відповідних сторінок за наявності), що посвідчує особу (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту), з даними про прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи і про реєстрацію місця проживання (за наявності);

документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

У разі наявності рішення суду, яке набрало законної сили, з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, або особа, звільнена з військової служби, якому (якій) виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, подає уповноваженому органові документи, копії документів, зазначені в абзацах другому - восьмому цього пункту, та копію відповідного рішення суду.

Позивач у позові зазначив, що подав керівництву військової частини НОМЕР_1 заяву разом з довідкою про обставини травми і висновками ВЛК, однак доказів звернення з такою заявою до відповідача позивач суду не надав. Заперечує отримання такої заяви від позивача і відповідач. З огляду на наведене, у суду наразі відсутні підстави для задоволення цієї частини позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частин 1, 2статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України, суд зазначає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового збору, отже судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, не стягуються.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльність та стягнення задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у нездійсненні нарахуання та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, п. 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міноборони від 07 червня 2018 року №260 у період з 01 січня по 15 квітня 2023

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, п. 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міноборони від 07 червня 2018 року №260 за період з 01 січня по 15 квітня 2023 року за весь час перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку із пораненням, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та за час перебування позивача у відпустці для лікування після поранення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Н.В. Стрельнікова