Справа № 461/470/25
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 461/470/25 пров. № А/857/14452/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
за участю секретаря судового засідання Носа С. П. Демидюк О. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної інспекції архітектури та містобудування України на рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 березня 2025 року у справі № 461/470/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції архітектури та містобудування України про скасування постанови,

місце ухвалення судового рішення м.Львів
Розгляд справи здійснено за правиламипозовного провадження в окремих категоріях термінових справ
суддя у І інстанціїЮрків О.Р.
дата складання повного тексту рішення28.03.2025 року
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 25 березня 2025 року у справі № 461/470/25 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом.

Постанову головного інспектора будівельного нагляду Другого відділу державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду Павліва Олега Тарасовича №6/24/02-08 від 30.12.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 7 ст. 96 КУпАП у виді штрафу у розмірі 34000, 00 грн. скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито.

Стягнуто з Державної інспекції архітектури та містобудування України на користь ОСОБА_1 1 484,48 грн. судового збору за рахунок державних асигнувань.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В доводах апеляційної скарги вказує, що на земельній ділянці з кадастровим номером :07:003:0027 є самовільно збудований об`єкт. Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, земельна ділянка з кадастровим номером :07:003:0027 (S=0,0571гa) має форму власності приватну, належить ОСОБА_1 (номер довідки щодо інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - 406834096). Отже ОСОБА_1 є замовником будівництва відповідно до пункту четвертого частини першої статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до пункту 5.1.1 ДБН В.1.2-14:2018 «Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель і споруд» класи наслідків (відповідальності) об`єктів визначаються рівнем можливих матеріальних збитків і (або) соціальних втрат, пов`язаних із припиненням експлуатації або із втратою цілісності об`єкта.

Зазначає, що вказане самовільне будівництво ведеться впритул до фундаментів пам`ятки архітектури місцевого значення «Житловий будинок. 1904 р.» за адресою: вул. Паркова, 9, Наказ МКІП від 18.01.2021 № 14, охоронний № 5098-Лв, несе ризики втрати ними конструктивної надійності за рахунок впливу на основи фундаментів.

Враховуючи вищенаведене стверджує, що об`єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , належить до значних класу наслідків (відповідальності), а отже відповідно до частини першої статті 376 Цивільного кодексу України є самочинним будівництвом.

Частина 7 статті 34 Закону №3038-VI зазначає, що виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Під час проведення позапланової перевірки виявлено порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, стосовно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення від 20.12.2024 та видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 20.12.2024.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення прийнято оскаржувану постанову від 30.12.2024 за №6/24/02-2-08, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною сьомої статті 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Також зазначає, що суд безпідставно переконаний (оскільки таких доказів матеріали справи не містять), що така споруда вже була побудована на земельній ділянці на час отримання її у власність позивачем, а відтак, правопорушника за вчинення самочинного будівництва в даних правовідносинах, на переконання суду, визначити та притягнути до відповідальності неможливо.

Просить урахувати правову позицію відображену у постанові Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №826/10130/18, згідно з якою відповідальність за зведення самочинно збудованого об`єкта несе саме особа, яка здійснила таке будівництво, за замовчуванням - особа, яка є власником самочинно реконструйованого об`єкта або власником чи користувачем земельної ділянки, на якій проведено нове будівництво.

Факт здійснення будівництва ОСОБА_1 після набуття ним права власності на об`єкт за адресою АДРЕСА_1 підтверджується актом перевірки та матеріалами справи, зокрема, також зверненнями Інспекції ДАБК Львівської міської ради.

Тобто, можна дійти обґрунтованого висновку, що будівництво самочинного об`єкта провадиться саме ОСОБА_1 , а визначення об`єкта будівництва завершеним можливе лише за фактом видачі сертифікату готовності.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням представника позивача у відпустці по 21.05.2025 року. Колегія суддів відхиляє обумовлене клопотання, позаяк вказана справа віднесена до справ позовного провадження в окремих категоріях термінових справ. При цьому ні позивач, ні відповідач не заявили клопотань про продовження строку розгляду апеляційної скарги.

Відповідач в судове засідання не прибув, про причини неприбуття не повідомив. Клопотань про відкладення слухання справи не направляв.

В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 96 КУпАП, посилаючись на те, що на момент набуття права власності на майно на АДРЕСА_1 (на підставі договору дарування від 09.08.2023), в тому числі протизсувної споруди (нежитлова будівля) літ. А-2 площею 730, 6 кв. м., гараж літ. «Б» площею 53,5 кв. м., така споруда вже була побудована.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 20.12.2024 року Державною інспекцією архітектури та містобудування Украни складено акт №18 від 20.12.2024 року за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудування за адресою АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :07:003:0027.

За результатом вказаного заходу контролю установлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером :07:003:0027, за адресою АДРЕСА_1 ведеться будівництво впритул до фундаментів пам`ятки архітектури місцевого значення «житловий будинок 1904 року, наказ МКІП №14 від 18.01.2021 року, охоронний договір №5098-Лв, що несе ризики втрати ними конструктивної надійності за рахунок впливу на основи фундаментів. Об`єкт вказаного будівництва за адресою АДРЕСА_1 відповідно до ст. 376 ЦК України є самочинним будівництвом. Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку з кадастровим номером :07:003:0027, за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 .

20.12.2024 року головним інспектором будівельного нагляду Другого відділу державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду Костівим Р.О. складено протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 228-233 т.1).

30.12.2024 року головним інспектором будівельного нагляду Другого відділу державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду Павлів Олегом Тарасовичем винесено постанову №6/24/02-08 від 30.12.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та накладено штраф, передбачений частиною 7 статтею 96 КУпАП, в розмірі 34000,00 грн. / Том 1, а. с. 32-38/.

Підставою для винесення вказаної постанови слугував акт № 18 від 20.12.2024 року за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудування за адресою АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :07:003:0027 та протокол про адміністративне правопорушення від 20.12.2024 року.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 16.12.2024 року під час перевірки за адресою: АДРЕСА_1 із залученням представника органу місцевого самоврядування (начальник відділу інспекційної роботи Інспекції державного-архітектурно будівельного контролю Львівської міської ради Літавий Василь Миколайович) візуально виявлено триповерхову залізобетонну споруду невідомого функціонального призначення, яка має вертикальні та горизонтальні конструктивні елементи. Шляхом перевірки відомостей, які містяться в Реєстрі будівельної діяльності посадовими особами ДІАМ інформації та документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, а також документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, змін до них, їх скасування чи анулювання за параметрами пошуку «адреса об`єкта будівництва: м. Львів, вул. Паркова, 9.» не виявлено. Відповідно до частини першої статті 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Таким чином, замовник здійснив самочинне будівництво за адресою: м. Львів, вул. Паркова, 9. Підставою для ініціювання перевірки стало звернення Інспекції державного-архітектурно будівельного контролю Львівської міської ради від 05.11.2021 року №0006-вих-102947, зареєстрованого ДІАМ, 15.11.2021 року за реєстраційним номером 2186/07-21. Відповідно до інформації викладеної у зверненні, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради було виявлено факт самочинного виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з переліком намяток архітектури та містобудування АДРЕСА_1 є пам`яткою архітектури місцевого значення, охоронний помер 5098-Лв.

В постанові зазначено, що замовником є ОСОБА_1 , який здійсним самочинне будівництво за адресою: АДРЕСА_1 , чим порушив п. 1 ч. 1 ст.34 та абз1 ч. 1 ст. 36 Закону «України «Про регулювання містобудівної діяльності», абзац 1 та 2 п. 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Постаново КМ України №747 від 26.08.2015 року. Відповідальність за встановлені порушення передбачена ч. 5 ст. 96 КУпАП.

Житловий будинок на АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0571 га на якій він знаходиться з кадастровим номером :07:003:0027 на підставі договорів дарування від 09 серпня 2023 р. та витягів з Державного реєстру речових прав №342190747 від 09.08.2023 року та з Державного реєстру речових прав №342191814 від 09.08.2023 року належить на праві власності ОСОБА_1 з 09.08.2023 року (а.с. 238-243 т.2).

Відповідно до п.1.1 і п 1.2 договору дарування, дарувальник ОСОБА_2 передала безоплатно у власність обдаровуваному ОСОБА_1 житловий будинок, розташований за адресою: на АДРЕСА_1 . Загальна площа будинку становить 699, 3 кв.м., житлова площа 367,8 кв.м. До будинку відносяться складові частини: протизсувна споруда (нежитлова будівля) літ. А-2 площею 730,6 кв.м., гараж літ. Б площею 53,5 кв.м. (а.с. 242-243 т.2)

За даними відомостей витягу з Державного реєстру речових прав №342190747 (а.с. 244 т.2) ОСОБА_1 набув 09.08.2023 року право власності на існуючу протизсувна споруда (нежитлова будівля) літ. А-2 площею 730,6 кв.м., згідно обумовленого вище договору дарування.

Таким чином, ОСОБА_1 набув майно на вул. Парковій 9 - 09 серпня 2023 р., на той час протизсувна споруда вже була побудована.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоячих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями статті 280 КУпАП закріплено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Зі змісту норм статей 251, 252, 280 КУпАП колегія суддів доходить до висновку, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема за частиною 7 статтею 96 КУпАП, є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частиною 7 ст. 96 КУпАП передбачена відповідальність задіяння, передбачене частиною шостою цієї статті (виконання будівельних робіт без дозволу на їх виконання, вчинене щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми наслідками (СС2)), вчинене щодо об`єктів, що закласом наслідків(відповідальності)належать до об`єктів із значними наслідками(СС3), та тягне за собою накладення штрафу від двох до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктом цього правопорушення є встановлений порядок проектування, розміщення, будівництва, реконструкції та експлуатації об`єктів чи споруд. Такий порядок встановлюється, зокрема, Законом України «Про основи містобудування».

З об`єктивної сторони розглянуте правопорушення складається в порушенні обов`язкових вимог державних стандартів, технічних умов, будівельних норм і правил, затверджених проектів і інших нормативних документів в сфері будівництва, реконструкції, прийняття в експлуатацію об`єктів чи споруд, надання недостовірної інформації про умови проектування і будівництва чи необґрунтована відмова у наданні такої інформації, проектування об`єктів і споруд з порушенням затвердженої у встановленому порядку містобудівної документації, виконання будівельних або реставраційних робіт без дозволу чи затвердженого проекту або з відхиленням від нього. Стаття 5 Закону України «Про основи містобудування» встановлює, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови. Державні стандарти, норми і правила встановлюють комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують розробку і реалізацію містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів з урахуванням соціальних, природно-кліматичних, гідрогеологічних, екологічних та інших умов спрямованих на забезпечення формування повноцінного життєвого середовища. Державні стандарти, норми і правила щодо планування, забудови та іншого використання територій, проектування і будівництва об`єктів містобудування розробляються і затверджуються спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань містобудування та архітектури, іншими центральними органами виконавчої влади в порядку, визначеному законом.

Суб`єкт вказаного правопорушення - є особа, яка замовляла або виконувала будівельні роботи без реєстрації декларації про початок виконання зазначених робіт або ж навела недостовірні дані у такій декларації (забудовник, власник об`єкта будівництва - замовник будівельних робіт, інший суб`єкт містобудування);

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується умисною формою вини (наявність умислу).

Таким чином суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 96 КУпАПє загальний суб`єкт, а саме: забудовник (замовник) - в разі, якщо замовник та забудовник поєднані в одній особі (замовник самостійно проводить будівельні роботи); замовник - в разі, якщо замовник та забудовник не поєднані в одній особі (будівельні роботи здійснюються сторонньою особою за завданням замовника).

Підсумовуючи викладене, відповідальність за здійснення самочинного будівництва несе саме та особа, яка його здійснила, навіть якщо вона не подавала до уповноваженого органу державного архітектурно-будівельного контролю відповідної заяви на реалізацію наміру такого будівництва і у встановленому законом порядку не набула статусу замовника.

Аналогічна позиція відображена у постанові Верховного Суду №160/6457/22 від 25.07.2023.

Повертаючись до матеріалів цієї справи колегією суддів установлено, що житловий будинок разом із протизсувною спорудою (нежитлова будівля) літ. А-2 площею 730,6 кв.м., за адресою на АДРЕСА_1 та земельна ділянка з кадастровим номером :07:003:0027, площею 0,0571 га (на якій знаходяться вказані об`єкти будівництва) набуті позивачем у власність на підставі договорів дарування від 09 серпня 2023 р.

За даними витягів з Державного реєстру речових прав №342190747 від 09.08.2023 року та з Державного реєстру речових прав №342191814 від 09.08.2023 року право власності ОСОБА_1 на вказані об`єкти, в тому числі і на об`єкт про який йдеться, як самочинне будівництво - протизсувна споруда (нежитлова будівля) літ. А-2 площею 730,6 кв.м., зареєстровано - 09.08.2023 року (а.с. 238-243 т.2).

Як наслідок, ОСОБА_1 не є особою яка здійснила самочинне спорудження протизсувної споруди (нежитлова будівля) літ. А-2 площею 730,6 кв.м., позаяк набув на неї право власності лише - 09.08.2023 року, коли протизсувна споруда вже існувала.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Натомість всупереч вимогам. 2 ст. 77 КАС, відповідач не довів належними доказами правомірності оскаржуваної постанови, позаяк не довів обставин щодо порушення саме ОСОБА_1 п. 1 ч. 1 ст.34 та абз.1 ч. 1 ст. 36 Закону «України «Про регулювання містобудівної діяльності», абзаців 1 та 2 п. 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Постановою КМ України №747 від 26.08.2015 року, що виразилося у самочинному будівництві саме ним протизсувної споруди (нежитлова будівля) літ. А-2 площею 730,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Приймаючи до уваги, що відсутні належні докази щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення за ч.7 ст. 96 КУпАП, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вина позивача в установленому порядку не доведена.

В силу вимог ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної інспекції архітектури та містобудування України залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 березня 2025 року у справі №461/470/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 20 травня 2025 року