Справа № 460/15403/23
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/15403/23 пров. № А/857/27572/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року (ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) у м. Рівне суддею Дудар О. М.) в адміністративній справі № 460/15403/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду із вказаним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управлінням ДПС у Рівненській області (далі також - ГУ ДПС у Рівненській області) від 22.02.2023 № 0-1715, від 22.02.2023 №0-1715, від 02.05.2023 № 0-1715, від 02.05.2023 №0-1715.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він використовує належне йому на праві власності нерухоме майно в сільськогосподарській діяльності у формі Селянського (фермерського) господарства «Джерело», керівником та єдиним власником якого він є. Відтак, відповідно до п. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України (далі ПК України) має право на користування пільгою зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив ОСОБА_1 , який вважає, що рішення суду першої інстанції винесене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, що в свою чергу є підставою для скасування такого судового рішення. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що він займається сільськогосподарською діяльністю та здійснював свою підприємницьку діяльність через створене ним, як єдиним засновником фермерське господарство, а нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (автовага тік бригади), нежитлове приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , (КС-10 бригади), нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (майстерня тракторної бригади з огорожею) є будівлями сільськогосподарського призначення та використовувалися ним, в т ч. і як засновником ФГ «Джерело» безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а саме для зберігання сільськогосподарської продукції та господарського інвентаря, а від так є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника. Отже, на перелічені вище нежитлові приміщення, розповсюджується дія положення пп."ж" пп. 266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд апеляційної інстанції відповідно до статті 308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 9-11), ОСОБА_1 на праві власності належать такі об`єкти нерухомого майна:

- нежитлове приміщення - автовага тік бригади № НОМЕР_1 , загальною площею 84,2 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

- нежитлове приміщення - зерносклад, загальною площею 791,8кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

- нежитлове приміщення - КЗС-10 бригади № 1, загальною площею 90,7кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

- нежитлове приміщення - майстерня тракторної бригади з огорожею, загальною площею 378,3кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Головним управлінням ДПС у Рівненській області прийнято податкові повідомлення-рішення форми "Ф", якими ОСОБА_1 на зазначені вище об`єкти нерухомого майна нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік, а саме:

- від 22.02.2023 № 0-1715 на суму 1094,60 грн. Об`єктом оподаткування є нежитлова будівля площею 84,20 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5);

- від 22.02.2023 № 0-1715 на суму 10 293,40 грн. Об`єктом оподаткування є нежитлова будівля площею 791,80 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6);

- від 02.05.2023 № 0-1715 на суму 1179,10 грн. Об`єктом оподаткування є нежитлова будівля площею 90,7 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7);

- від 02.05.2023 № 0-1715 на суму 4917,90 грн. Об`єктом оподаткування є нежитлова будівля площею 378,30 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 22.02.2023 № 0-1715, від 22.02.2023 № 0-1715 були оскаржені ОСОБА_2 в адміністративному порядку.

Рішенням Державної податкової служби України від 23.05.2023 № 12737/6/99-00-06-01-04-06 оскаржені позивачем податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення (а. с. 25-26).

Позивач, вважаючи вищевказані податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся до суду із цим позовом.

Приймаючи рішення відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що суду не надано доказів передачі будівель автоваги, зерноскладу, КЗС та майстерні до складу майна СФГ «Джерело» позивачем як засновником (власником) означеного фермерського господарства.

Таким чином, позивачем не підтверджено одну з умов для звільнення об`єктів нерухомості від оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, а тому ці об`єкти нерухомого майна не належать до об`єктів нерухомості, визначених пп."ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

З огляду на викладене, спірні податкові повідомлення-рішення, якими позивачу визначено суми податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податковий період 2022 року, прийняті відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та ПК України.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені вказаним Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених вказаним Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених вказаним Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до пункту 10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок.

Згідно з статтею 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За приписами статті 30 ПК України податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в цьому випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Так, поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18.01.2001 № 2238-III далі - Закон № 2238), під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Крім того, до виробників сільськогосподарської продукції відносять юридичних осіб, фізичних осіб (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності (далі - КВЕД), мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин (ст. 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23 вересня 2008 року № 575-VI).

Поняття «сільськогосподарський товаровиробник», що міститься у Законі України «Про сільськогосподарський перепис» та у ПК України, не суперечить один одному, оскільки визначення, закріплене законодавцем у пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України, має чітко обмежену сферу застосування та, як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень п. 5.3 ст. 5 ПК України.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», що включає підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва», 1271.2 «Будівлі для птахівництва», 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна», 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні», 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 «Будівлі тепличного господарства», 1271.7 «Будівлі рибного господарства», 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва», 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 127) «Будівлі нежитлові» належить клас (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.

З наведеного видно, що для цілей застосування податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, звільняються від оподаткування цим податком споруди, які використовуються сільськогосподарським товаровиробником (особою, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією) безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, незалежно від того, власником таких споруд є фізична чи юридична особа.

Відповідний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 01.02.2023 у справі № 2240/3410/18.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що позивачу на праві постійного користування землею ОСОБА_1 належать земельні ділянки площею 44,90 га з цільовим призначенням (використанням) для ведення селянського (фермерського) господарства, що підтверджується Державним актом від 22.12.1999.

ОСОБА_3 є єдиним засновником та власником Селянського (фермерського) господарства «Джерело» (далі - СФГ «Джерело»).

Ця обставина підтверджується Статутом СФГ «Джерело» (далі Статут) та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.а.с.15-17, 18-20).

Основним видом діяльності СФГ «Джерело» за КВЕД є 01.11.Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Другорядними видами діяльності за КВЕД є: 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; 46.21.Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 47.89.Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами.

Управління підприємством здійснюється на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і землі та принципів самоврядування трудового колективу (п.п. 4.1 п. 4 Статуту).

Управління підприємством здійснюється власником безпосередньо або уповноваженою ним особою (п.п. 4.4 п. 4 Статуту).

Засновник підприємства є власником майна, проданого у власність на підставах, незаборонених законом. Майно підприємства становлять основні фонди та оборотні кошти, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства (п.п.5.1 п.5 Статуту).

Також судом встановлено, що відповідно до акта обстеження нежитлових приміщень №07-11/34/23, складеного 10.04.2023 комісією у складі старости Пустоіваннівського старостинського округу, депутата Козинської сільської ради та інспектора з питань землекористування та екології відділу земельних відносин, екології та благоустрою, екологічного розвитку, інвестиції, транспорту та регуляторної діяльності і сільської ради, ОСОБА_1 використовує спірні об`єкти у сільськогосподарській діяльності СФГ «Джерело», власником та засновником якого він є (а.с.24).

Звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду форми № 29-сг за 2022 рік підтверджує факт вирощування СФГ «Джерело» у зазначеному періоді сільськогосподарських культур (а. с. 21-22).

З наведеного видно, що належні позивачу на праві власності будівлі використовуються ним для ведення фермерського господарства.

Отже, позивач є єдиним засновником СФГ «Джерело», яке є сільськогосподарським виробником, видами економічної діяльності якого є: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; допоміжна діяльність у рослинництві; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами, а нежитлові будівлі, що належать позивачу на праві власності, за вимогами ДК 018-2000 віднесені до класу (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", використовуються ним безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником, тому не є об`єктом оподаткування, відповідно до пп. "ж" п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Слід зауважити, що встановлена пп.ж пп.266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Отже, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що спірні об`єкти нерухомого майна відносяться до будівель сільськогосподарського призначення та фактично є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника.

Доказів використання зазначеного нерухомого майна не за цільовим призначенням суб`єктом владних повноважень суду не надано.

Таким чином, вказана нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень п.п. ж п.п.266.2.2. п.266.2 ст.266 ПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду 04.12.2018р. у справі № 649/593/16-а, від 24.04.2020 у справі № 540/2206/19, у яких судами застосовано п.п.ж п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України у подібних правовідносинах.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління ДПС у Рівненській області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Згідно статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновків, що доводи апеляційної скарги є суттєвими та складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції слід скасувати з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Що стосується розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає, що, відповідно до ч.1 та ч. 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року в адміністративній справі № 460/15403/23 скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управлінням ДПС у Рівненській області від 22.02.2023 №0-1715, від 22.02.2023 №0-1715, від 02.05.2023 №0-1715, від 02.05.2023 №0-1715.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп., та за подання апеляційної скарги в сумі 1610 (одна тисяча шістсот десять) грн 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин