Справа № 140/4136/25
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року ЛуцькСправа № 140/4136/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (відповідач) про:

- визнання протиправною та скасування постанови від 31.03.2025 про закінчення виконавчого провадження №77153190 щодо виконання виконавчого листа №140/7113/24;

- зобов`язання відновити виконавче провадження №77153190 щодо виконання виконавчого листа №140/7113/24;

- визнання протиправною бездіяльності старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні №77153190 щодо виконання виконавчого листа №140/7113/24, що полягає у невжитті заходів зі звернення стягнення на кошти боржника - військової частини НОМЕР_1 ;

- зобов`язання Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином вжити всіх встановлених заходів зі звернення стягнення на кошти військової частини НОМЕР_1 як боржника у виконавчому провадженні №77153190 щодо виконання виконавчого листа №140/7113/24.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 20.01.2025 Волинським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист, яким зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 100 000 грн за час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 31.01.2024 по 31.05.2024.

10.02.2025 старшим державним виконавцем Центрального відділу ДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) Сергієнко Т.С. було відкрито виконавче провадження за № 77153190 щодо виконання виконавчого листа № 140/7113/24. Надалі виконавцем двічі накладено на боржника штраф у зв`язку з невиконанням рішення суду у встановлений строк без поважних причин, закінчено виконавче провадження та направлено повідомлення до правоохоронних органів для притягнення боржника до кримінальної відповідальності.

Вказує на те, що рішення суду виконане не було, а належні позивачу кошти боржником не виплачено у повному обсязі, відтак, оскаржувана постанова від 31.03.2025 про закінчення виконавчого провадження № 77153190 щодо виконання виконавчого листа № 140/7113/24, а також бездіяльність виконавця, що полягає у невжитті усіх необхідних заходів для звернення стягнення на кошти боржника, не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та порушують право людини на справедливий суд.

З наведених підстав просив позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та розгляд справи постановлено проводити за правилами, визначеними розділом 2 глави 11 «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» КАС України (а.с.23).

Представник відповідача 06.05.2025 подав відзив на позовну заяву у якому вказав, що на виконанні у відділі ДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) перебував виконавчий лист №536/2025 виданий 20.01.2025 Волинським окружним адміністративним судом про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 100 000 грн за час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 31.01.2024 по 31.05.2024. Вказане виконавче провадження виконувалось у порядку, передбаченому ст.63 Закону України «Про виконавче провадження», яка регулює порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. За невиконання боржником рішення без поважних причин виконавцем двічі виносились постанови про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100 грн та 10200 грн відповідно з попередженням про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

31.03.2025 старшим державним виконавцем відділу Сергієнко Т.М., подано до Відділення поліції № 1 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України. Цього ж дня, керуючись вимогами пункту 11 частини 1 статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження та до Волинського окружного адміністративного суду разом з оригіналом виконавчого документа.

Вважає, що постанова про закінчення виконавчого провадження винесена з дотриманням вимог п. 2 ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки боржником рішення суду № 140/7113/24 станом на час винесення постанови не виконано, а державним виконавцем здійсненні всі заходи передбачені вимогами законодавства.

З наведених підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповіді на відзив, поданій до суду 19.05.2025 позивач підтримав позовні вимоги з мотивів та підстав, викладених у позовній заяві. Додатково вказав, що накладення штрафів та внесення подання (повідомлення) державним виконавцем правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання рішення суду чи вжиття вичерпних заходів з його виконання (а.с.44-47).

Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

У провадженні Волинського окружного адміністративного суду перебувала справа №140/7113/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

Рішенням суду від 30.08.2024 (залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2024) позов задоволено, зокрема, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн за час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, з 31.01.2024 по 31.05.2024. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 100 000 грн за час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 31.01.2024 по 31.05.2024.

20.01.2025 Волинським окружним адміністративним судом позивачу видано виконавчий лист №536/2025, яким зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 100 000 гри за час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 31.01.2024 по 31.05.2024 (а.с.33).

На підставі заяви ОСОБА_1 від 03.02.2025 старшим державним виконавцем відділу ДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) Сергієнко Т.М. 10.02.2025 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №77153190 (а.с.34, 40).

Вказаною постановою про відкриття виконавчого провадження на виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження» боржнику Військовій частині НОМЕР_1 надано десять робочих днів для виконання рішення суду.

11.03.2025 старшим державним виконавцем відділу Сергієнко Т.М. складено акт державного виконавця, яким встановлено, що боржником Військовою частиною НОМЕР_1 рішення суду не виконано (а.с.31).

11.03.2025 державний виконавець, керуючись ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», виніс постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 5100 грн, копії якої надіслав сторонам виконавчого провадження. У постанові про накладення штрафу боржника було зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду(а.с. 42).

31.03.2025 старшим державним виконавцем відділу Сергієнко Т.М. складено акт державного виконавця, яким встановлено, що боржником рішення суду не виконано (а.с. 32).

31.03.2025 керуючись ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повторним невиконанням рішення суду, незважаючи на попередження державного виконавця, винесено постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 10200 грн, копії якої надіслано сторонам виконавчого провадження (а.с. 43).

31.03.2025 старшим державним виконавцем відділу Сергієнко Т.М., подано до Відділення поліції № 1 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області повідомлення про вчинення боржником військовою частиною НОМЕР_1 кримінального правопорушення передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України (а.с.38-40).

31.03.2025 старшим державним виконавцем ДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) Сергієнко Т.М., керуючись вимогами п.11 ч.1 ст.39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову №77153190 про закінчення виконавчого провадження (а.с.41).

Вважаючи постанову про закінчення виконавчого провадження протиправною, а дії вчинені по виконавчому провадженню ВП №77153190 недостатніми та неефективними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регламентовані Законом України

«Про виконавче провадження» №1404-VIII (далі також Закон №1404-VIII), статтею 1 якого визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (п.1 ч.3, ч.4 ст.18 Закону №1404-VIII).

Статтею 39 Закону №1404-VIII закріплено підстави закінчення виконавчого провадження, однією з яких є надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону (п.11 ч.1 ст.39).

Частинами 1-3 статті 63 Закону №1404-VIII встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження

Таким чином закінченню виконавчого провадження передує послідовне виконання наступних виконавчих дій, зокрема перевірка виконання рішення боржником.

Отже спірним у даному випадку є повнота заходів, вжитих державним виконавцем задля примусового виконання рішення суду на користь позивача, а також правомірності постанови про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (п.1); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (п.10); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (п.22).

Отже, розглядаючи позов про законність дій державного виконавця, суд має враховувати, що Законом №1404-VIII на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.

У справі №826/14580/16 Верховний Суд дійшов висновку щодо безпідставності висновків судів попередніх інстанцій про те, що самі по собі вчинені державним виконавцем виконавчі дії (перевірка виконання судового рішення, винесення постанов про накладення на боржника штрафу і надіслання подання про вчинення злочину) є належними і достатніми заходами виконання судового рішення. У свою чергу, постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Крім того, Верховний Суд звернув увагу, що за наслідками прийняття постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Вказана позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 07.08.2019 року у справі №378/1033/17, від 04.09.2019 року у справі №286/1810/17, від 07.10.2020 року у справі №461/6978/19, від 25.11.2020 року у справі №554/10283/18, від 13.12.2021 року у справі №520/6495/2020, від 08.12.2022 року у справі 457/359/21.

На підставі ч.5 ст.242 КАС України суд при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що в межах спірних правовідносин виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження не перевіривши факт його реального виконання і, відповідно, більше не вживав заходів примусового виконання.

Матеріалами справи не підтверджено виконання державним виконавцем законодавчих приписів, передбачених ч.3 ст.18 Закону №1404-VIII.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Вищевказаний висновок сформований Верховним Судом у постанові від 02.11.2023 по справі №580/4398/22.

Таким чином суд дійшов висновку про неправомірність прийнятої постанови про закінчення виконавчого провадження та наявність підстав для її скасування.

Відповідно до положень ст.41 Закону №1404-VІІІ, у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Враховуючи вищезазначене, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження тягне за собою обов`язок державного виконавця відновити не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення про скасування постанови виконавця про закінчення виконавчого провадження.

З урахуванням встановлених фактів суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у спосіб визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 31.03.2025 про закінчення виконавчого провадження №77153190 щодо виконання виконавчого листа №140/7113/24 та зобов`язання відновити виконавче провадження №77153190 щодо виконання виконавчого листа № 536/2025, виданого Волинським окружним адміністративним судом 20.01.2025.

Водночас не підлягають до задоволення позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності державного виконавця щодо невжиття заходів зі звернення стягнення на кошти боржника - військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання вжити звернення стягнення на кошти військової частини НОМЕР_1 як боржника у виконавчому провадженні №77153190, оскільки у виконавчому листі №526/2025, виданому Волинським окружним адміністративним судом 20.01.2025 не йдеться про стягнення коштів з боржника, а зобов`язано військову частину вчинити дії щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 гри за час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 31.01.2024 по 31.05.2024.

Враховуючи викладене у даному випадку має місце виконання рішення немайнового характеру, а порядок виконання таких рішень (за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення) передбачений статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Державний виконавець керувався статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Водночас суд враховує, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження від 31.03.2025 рішення суду залишається невиконаним, що суперечить основним завданням виконавчого провадження та конституційним засадам судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, а його невиконання - тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Варто також зауважити, що у справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання.

Верховний Суд у постановах від 02.11.2023 у справі № 580/4398/22 та від 04.01.2024 у справі № 520/10601/20 наголошує, що накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

За цією позицією накладення штрафів та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Отже, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, необхідно враховувати, що Законом № 1404-VIII на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом № 1404-VIII заходи в межах встановлених повноважень.

Крім того, Верховний Суд звертає увагу, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

З урахуванням наведеного суд вважає, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження №77153190 від 31.03.2025 винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», інші судові витрати для розподілу відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 262, 241-246, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про закінчення виконавчого провадження №77153190 від 31.03.2025.

Зобов`язати Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відновити виконавче провадження №77153290.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його складення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (54030, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Артилерійська, 18, )

Повний текст постанови складений 19 травня 2025 року

Суддя Т.М. Димарчук