Справа № 933/280/25
Суддя: Шинкаренко А. І.
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 933/280/25
Провадження № 2-а/933/12/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року селище Олександрівка

Олександрівський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Шинкаренко А.І.,

за участі:

секретаря судового засідання - Пліскачової Н.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

особи, яка винесла постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Олександрівка в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Донецькій області, про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

у с т а н о в и в:

06.05.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Олександрівського районного суду з адміністративним позовом до відділення поліції №1 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, від імені якого діє поліцейський відділення поліції № 1 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, старший сержант поліції Друзік Геннадій Олександрович, та Головного управління Національної поліції в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Краматорське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, про скасування постанови серії ЕНА № 4606105 від 28.02.2025 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Зазначену постанову ОСОБА_1 вважає протиправною та необґрунтованою, внаслідок чого вона підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього закриттю. На підтвердження своєї позиції ОСОБА_1 зазначив, що обставини та факти викладені у спірній постанові, не відповідають фактичним обставинам, а сама постанова не містить жодних доказів, як і посилання на них, на основі яких можна встановити наявність у діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. Таким чином, спірна постанова є необґрунтованою та суперечить фактичним обставинам справи про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив вищезазначену постанову скасувати та закрити відносно нього провадження у справі про адміністративне правопорушення за фактом вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Ухвалою від 07.05.2025 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено на 13 год. 30 хв. 16 травня 2025 року за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, з урахуванням особливостей розгляду даної категорії справ, передбачених ст. ст. 268, 269, 270-272, 286 КАС України.

12.05.2025 представник ГУ НП в Донецькій області звернулась до суду з клопотанням, у якому просить надати додатковий строк для подання відзиву. Клопотання обґрунтовано тим, що ухвалою суду від 07.05.2025 відповідачам було установлено п`ятиденний строк для подання відзиву на позов. Станом на день подання зазначеного клопотання, працівниками Головного управління в Донецькій області здійснюється представництво інтересів у понад 250 судових справах. Тому, з огляду на велику завантаженість уповноважених осіб, представник просить надати додатковий строк для подання відзиву.

Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 12.05.2025 року задоволено клопотання відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області, та продовжено строк на подання відзиву до 13 год. 30 хв. 16 травня 2025 року.

16.05.2025 року на електронну адресу Олександрівського районного суду Донецької області від представника Головного управління Національної поліції в Донецькій області Саламатіної Марії Романівни надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що поліцейським відділення поліції № 1 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області були здійсненні усі можливі заходи, щодо встановлення наявності у позивача водійського посвідчення відповідної категорії, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, який додано до відзиву. Відтак, при винесенні постанови поліцейським було повно та всебічно з`ясовано обставини справи з урахуванням усіх наявних на момент вчинення правопорушення, тому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. В обґрунтування своєї позиції по справі зазначив, що під час складання постанови неодноразово звертав увагу поліцейського, що у нього є право на керування транспортними засобами для категорій А1 та А з 19.04.1990 року, але на той момент він не зміг знайти водійське посвідчення. Сідаючи за кермо мопеда, був впевнений що водійське посвідчення на категорію А у нього було. 01.05.2025 року звернувся до Сервісного центру МВС у Добропіллі, де йому було видано посвідчення водія НОМЕР_1 , в якому зазначено категорії: А1, А право на керування з 19.04.1990, В1, В право на керування з 09.07.1992, С1, С право на керування з 19.06.1992. Права керування за вказаними категоріями не позбавлений.

Старший сержант поліції відділення поліції №1 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Друзік Геннадій Олександрович, в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що ним були вчиненні всі дії по встановленню у позивача водійського посвідчення категорії А1, проте це не дало результату і він склав постанову. При розгляді справи та складанні постанови діяв в межах закону.

Представник Головного управління Національної поліції в Донецькій області в судове засідання не з`явився, проте у відзиві на позовну заяву просив суд розглянути справу без їх участі.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документа.

Суд, заслухавши позивача, особу, яка винесла постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 , дослідивши матеріали адміністративної справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може мати вигляд індивідуального акта, яким відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС є акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Одним з таких актів може бути постанова про накладання адміністративного стягнення, оскільки зазначений акт виноситься суб`єктом владних повноважень на виконання своїх владних функцій щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності та стосується лише прав та інтересів конкретно визначеної особи, яка піддається впливу накладеного адміністративного стягнення як форми адміністративної відповідальності, а дія такого акта вичерпується його виконанням.

Судом встановлено, що 28 квітня 2025 року поліцейським відділення поліції № 1 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, старшим сержантом поліції Друзіком Геннадієм Олександровичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4606105 за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. Оскільки із зазначеною постановою ОСОБА_1 не погоджується, вважає її протиправною, тому звернувся до суду з адміністративним позовом з метою захисту своїх прав, свобод та законних інтересів.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що між сторонами виникли спірні публічні правовідносини щодо оскарження особою індивідуального акта суб`єкта владних повноважень у вигляді постанови про накладання адміністративного стягнення.

Положення щодо розгляду справ відповідних категорій містяться у ст. 286 КАС, відповідно до ч. 1 адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

У цей же час відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, зазначені категорії справ стосуються перевірки судом рішень суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності на предмет відповідності вимогам законності, верховенства права, правам, свободам та законним інтересам осіб, вимогам розумності, добросовісності, безсторонності (неупередженості).

Постанова про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4606105 від 28 квітня 2025 року була винесена поліцейським відділення поліції № 1 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, старшим сержантом поліції Друзіком Геннадієм Олександровичем, як результат розгляду і вирішення справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.126 КУпАП та відповідно до ст. 222 КУпАП відноситься до компетенції органів Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст. 222-244-20 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 року у справі № 742/2298/17 та від 26.12.2019 у справі за № 724/716/16-а. Так, Верховний Суд у вказаній справі виклав правовий висновок про те, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Суд звертає увагу на те, що органом Національної поліції, у даній справі є Головне управління Національної поліції в Донецькій області, від імені якого виступає старший сержант поліції відділення поліції № 1 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області - Друзік Геннадій Олександрович, уповноважений накладати адміністративні стягнення та розглядати справи про адміністративні правопорушення, тому відповідач 1 - відділення поліції № 1 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області від імені якого діє поліцейський Друзік Г.О. є неналежним відповідачем по даній справі.

Частиною 2 статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Пунктом 1 розділу I загальних положень «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністра МВС України №1395 від 07.11.2015, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 (далі - Інструкція) визначено процедуру оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п. 4 розділ 1 Інструкції).

Пункт 1 розділу III Інструкції, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Отже, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, виноситься без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Винесення постанови про накладення адміністративного стягнення відповідно до ст.284 КУпАП є одним з рішень суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийнято за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення і одночасно з цим яке становить найбільше втручання в особисті права, свободи особи, оскільки передбачає створення для особи негативних наслідків особистого, майнового характеру у вигляді адміністративного стягнення.

Внаслідок цього, суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення можливо лише за умови, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувався у встановленому законодавством порядку, а факт вчинення адміністративного правопорушення і вина особи у його вчиненні доведені у встановленому порядку належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Отже, визначальним для такого рішення суб`єкта владних повноважень є доведення факту вчинення адміністративного правопорушення та вини особи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суб`єкт владних повноважень, що здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виконання вищезазначеного обов`язку є визначальним для прийняття правомірного рішення суб`єктом владних повноважень, яке буде становити пропорційне та законне втручання у права та свободи особи, а також підтверджувати належне виконання владних (управлінських) функцій самим суб`єктом владних повноважень.

Виконання цього обов`язку здійснюється у процесі розгляду справи про адміністративне правопорушення шляхом заслуховування осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідження доказів, вирішення клопотань, про що зазначено у ст.279 КУпАП.

При цьому відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо.

Зазначені докази відповідно до ст. 252 КУпАП оцінюються суб`єктом владних повноважень за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, після чого та на основі чого виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, дотримання вимог законодавства у процесі розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення сприяє правомірності рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а отже, сприяє правомірному та пропорційному втручанню у сферу особистих прав і свобод особи, яка зазнає негативних наслідків особистого та майнового характеру внаслідок накладення на неї адміністративного стягнення.

Одночасно з цим, з приводу правомірності оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, суд вважає за необхідним вказати на наступні обставини.

Судом встановлено, що спірна постанова серії ЕНА № 4606105 від 28.04.2025 року була винесена відносно ОСОБА_1 у зв`язку з вчиненням останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 28 квітня 2025 року о 20 год. 12 хв. у селищі Олександрівка по вул. Самарська, 58 керував мопедом Honda Dio, без посвідчення водія відповідної категорії, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1а ПДР України, не мав полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1 ґ ПДР та без мотошолома, чим порушив п. 2.3 в ПДР.

У п. 2.1а ПДР України встановлюється, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

У п. 2.1 ґ ПДР України встановлюється, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У п. 2.3. в ПДР України (на який працівник поліції посилається у постанові) встановлюється, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям-інвалідам, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі. Проте, відповідно до постанови, ОСОБА_1 керував мопедом без мотошолома, чим порушив п. 2.3. г ПДР України, що свідчить про те, що працівником поліції не правильно визначено пункт ПДР, який порушив ОСОБА_1 .

Крім того, в оскаржуваній постанові не зазначено, водійські права якої категорії відсутні у позивача, не наведено характеризуючі ознаки транспортного засобу, які вказують на необхідність мати права, відповідної категорії.

Відповідно до п. 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, що затверджено Постановою КМУ від 08.05.1993 року № 340 (далі по тексту Положення № 340), у редакції чинній на момент здійснення судового розгляду встановлено - особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Посвідчення водія відповідної категорії дійсне протягом 30 років з дати його видачі, крім посвідчення водія, що видане особі вперше.

Таким чином, здійснення права керування транспортними засобами може здійснюватися лише за наявності в особи національного посвідчення водія України, що є документом, який підтверджує спеціальний статус особи в аспекті наявності у неї права керування транспортними засобами. У зв`язку з цим законодавством у п. 2.1а ПДР України встановлюється логічно узгоджений та розумно обумовлений обов`язок водіїв мати при собі посвідчення водія, що засвідчує наявність у них права керування транспортними засобами відповідної категорії.

У свою чергу право керування транспортними засобами видається особі шляхом наділення її правом керування транспортними засобами відповідної категорії.

Так, відповідно до п. 3 Положення № 340 - транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії:

А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт;

А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. сантиметрів і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше;

В1 - квадро- і трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) транспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів;

В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми;

С1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів);

С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів);

D1 - призначені для перевезення пасажирів автобуси, в яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, не перевищує 16;

D - призначені для перевезення пасажирів автобуси, в яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, більше 16;

ВЕ, С1Е, СЕ, D1E, DE - состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 або D, яким водій має право керувати, але який не належить до зазначених категорій составів транспортних засобів;

Т - трамваї та тролейбуси.

Судом, зі змісту спірної постанови, встановлено, що ОСОБА_1 28 квітня 2025 року здійснював керування транспортним засобом мопедом Honda Dio, який належить до категорії А1 транспортних засобів.

Судом досліджено наданий відповідачем відеозапис з місця події, де відображено обставини зупинки позивача та притягнення його до адміністративної відповідальності.

З відеозапису слідує, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, у зв`язку з відсутністю мотошолома. На вимогу поліцейського надати посвідчення на право керування транспортним засобом, ОСОБА_1 , повідомив, що у нього при собі прав не має, проте зазначив що у 1990 році отримував посвідчення на право керування транспортними засобами категорії А, у формі книжечки. Працівник поліції почав перевіряти інформацію на водія, але відомості про отримання ОСОБА_3 посвідчення водія категорії А, були відсутні. Зазначалося лише про наявність прав на керування транспортними засобами категорії В та С. Працівники поліції ОСОБА_4 , щоб дружина сфотографувала права, на що він повідомив, що вона їх не знайде, у зв`язку з чим вирішили проїхати за його місцем проживання. Працівники поліції під`їхали до двору, через деякий час вийшов ОСОБА_1 і повідомив, що він не зміг знайти посвідчення водія на категорію А і надав права на категорію В та С, на що працівник поліції, в ствердній формі, зазначив, «що значить їх немає». ОСОБА_1 просив перевірити інформацію через портал Національної поліції, оскільки в базі Сервісного центру МВС у Добропіллі, вони значаться. Через деякий час, ОСОБА_1 в ході бесіди, повідомив що він права втратив. Працівники поліції почали складати протокол.

На спростування обставин викладених у постанові, позивачем в судовому засіданні було надано копію водійського посвідчення серії НОМЕР_1 від 01.05.2025 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має право керування транспортними засобами наступних категорій: А1, А - з 19.04.1990 по 01.05.2055, В1, В з 09.07.1992 по 01.05.2055, С1, С з 19.06.1992 по 01.05.2055.

Суд доходить висновку, що позивач має право керування транспортними засобами категорії А1. Зазначене право було отримано ним ще у 1990 році, що в силу вимог тодішнього законодавства отримувалося без обмеження його дії будь-яким строком. Тому, 28 квітня 2025 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом мопедом марки Honda Dio, що є транспортним засобом категорії А1, маючи при цьому безстрокове право керування транспортними засобами цієї категорії.

У свою чергу у ч. 2 ст. 126 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Таким чином, невиконання особами, які у розумінні чинного законодавства є водіями транспортних засобів, обов`язку, що передбачений у п. п. 2.1а, 2.1 ґ ПДР України має наслідком адміністративну відповідальність, що передбачена ч. 1 ст.126 КУпАП.

Однак всупереч вимогам ст. 280 КУпАП посадова особа, що в даному випадку діяла від імені органу Національної поліції, не з`ясувала всіх обставин та фактів вчинення адміністративного правопорушення, не дослідила всі необхідні докази, внаслідок чого було винесено рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності на обставинах та фактах, що не відповідають об`єктивній дійсності, що є безумовною підставою для скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень.

Отже, суд приходить до висновку, що спірна постанова серії ЕНА № 4606105 від 28.04.2025 року є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП закриттю, у зв`язку з відсутністю у його діях ознак складу адміністративного правопорушення.

Щодо стягнення судових витрат, то суд зазначає наступне.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З матеріалів позовної заяви судом встановлено, що судові витрати по справі складаються зі сплати судового збору у розмірі 605 грн. 60 коп., що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» від 06.05.2025.

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Донецькій області судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 77, 78, 242, 244, 245, 246, 255, 286, 295, 297КАС України, суд,

у х в а л и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Донецькій області, про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4606105 від 28.04.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, - закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях ознак складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Донецькій області, , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Донецькій області, адреса: вулиця Мандрика, буд. 7, м. Покровськ, Донецької області, .

Повний текст судового рішення виготовлено 21 травня 2025 року.

Суддя А.І. Шинкаренко