Справа № 300/9122/24
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" травня 2025 р. справа № 300/9122/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Главача І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача 1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач 2 ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє Буженко Юрій Сергійович (надалі, також представник позивача), звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі, також відповідач 1, ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі, також відповідач 2, ІНФОРМАЦІЯ_4 ), в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у зв`язку з наявністю батька, ОСОБА_2 , який має інвалідність ІІ групи, що підтверджується довідкою медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААА № 114282;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 25.09.2024 року та прийняти рішення за результатом розгляду даної заяви;
зобов`язати відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем було надіслано на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 25.09.2024 року на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" № 3543-ХІІ від 21.10.1993 року (надалі, також Закон № 3543-ХІІ), у зв`язку з наявністю батька з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААА № 114282. Дана заява була отримана відповідачем 1 27.09.2024 року. 08.10.2024 року представником позивача на адресу відповідача 1 надіслано адвокатський запит від 07.10.2024, який отримано відповідачем 1 15.10.2024. З огляду на бездіяльність відповідача 1, 29.10.2024 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 була направлена скарга про усунення порушень, які призвели до відсутності реагування на заяву позивача від 25.09.2024 року. Однак, у визначений законом термін, відповіді про результати розгляду вищезазначених заяв позивач не отримав. Відтак, просить позов задовольнити.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у щорічній відпустці з 16.12.2024 по 07.01.2025 згідно наказу від 02.12.2024 № 284-В.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі відкликався з відпустки 17.12.2024 згідно наказу від 17.12.2024 № 310-В.
27.12.2024 року судом зареєстровано відзив відповідача 2, який надійшов через підсистему "Електронний суд". У відзиві відповідач 2 вказує, що комісією з питань надання відстрочки було розглянуто заяву ОСОБА_1 від 25.09.2024 року, яка надійшла до ІНФОРМАЦІЯ_6 27.09.2024 року, і, протоколом № 18 від 04.10.2024 було прийнято рішення про відмову, оскільки відповідачем 1 було встановлено наявність у позивача рідного брата, про що не було зазначено в заяві та не було надано заяви ОСОБА_2 , за формою, встановленою додатком 15 до Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період" № 560 від 16.05.2024 року (надалі, також Постанова № 560). Про відмову було повідомлено позивача у формі, визначеній Постановою № 560, шляхом надсилання повідомлення № 4/3929-1 від 07.10.2024 на відому адресу проживання позивача. Щодо надісланого адвокатського запиту від 07.10.2024, який надійшов на адресу відповідача 1 15.10.2024 відповідач 2 зазначає, що ним у відповіді від 18.10.2024 вказано недоліки заяви та вказано про можливість звернутися із такою заявою повторно. З огляду на вищезазначене, відповідач 2 вважає, що діяв відповідно до вимог законодавства, а тому просив у задоволенні позову відмовити.
Також відповідачем 2 у відзиві заявлено клопотання про залучення його як належного відповідача, замість ІНФОРМАЦІЯ_6 , оскільки останній є структурним підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_7 і не має статусу окремої юридичної особи.
06.01.2025 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він повідомив, що брат позивача не може здійснювати догляд за батьком, ОСОБА_2 , оскільки він є непридатним до військової служби у зв`язку з наявністю в нього психічного захворювання. Також зазначається, що позивач ніяким чином не був повідомлений про прийняте щодо його заяви про надання відстрочки рішення. Натомість, як зазначає представник позивача, у листі-відповіді на поданий ним адвокатський запит про повідомлення № 4/3929-1 не згадується, натомість акцентовано увагу на тому, що така заява мала подається особисто на ім`я голови комісії з питань надання відстрочки. Відзначено, що відповідь відповідача 1 на адвокатський запит надійшла після подання позову до суду. Зважаючи на невиконання відповідачем 1 обов`язків щодо розгляду заяви та повідомлення позивача про результати її розгляду представник позивача просив відхили аргументи, визначені у відзиві та позов задовольнити.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.01.2025 року клопотання відповідача 2 про залучення ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено, залучено останнього як співвідповідача. Постановлено розгляд справи розпочати спочатку.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці 31.01.2025 згідно наказу від 27.01.2025 № 22-В.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці 14.02.2025 згідно наказу від 07.02.2025 № 41-В.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці 17.03.2025 згідно наказу від 10.03.2025 № 69-В.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у щорічній відпустці з 21.04.2025 по 16.05.2025 згідно наказу від 04.04.2025 № 80-В.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , 25.09.2024 звернувся із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_6 на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону № 3543-ХІІ, у зв`язку з наявністю батька з інвалідністю ІІ групи (а.с. 9-13).
Відповідно даних трекінгу з веб-сайту Укрпошти, заява позивача 27.09.2024 була вручена уповноваженій особі ІНФОРМАЦІЯ_6 за довіреністю (а.с. 14).
01.10.2024 року відповідачем 1 було подано запит до Рогатинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 4/3875-1 про надання інформації щодо наявних дітей у ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_9 (батька позивача) (а.с. 59).
Відповідачем 1 додано до відзиву на позовну заяву копію повідомлення № 4/3929-1 від 07.10.2024, в якому зазначається, що комісія з питань надання відстрочки при ІНФОРМАЦІЯ_10 розглянула заяву позивача від 25.09.2024 та прийняла рішення про відмову у наданні відстрочки у зв`язку з такими причинами: заява має бути подана особисто, згідно п. 58 Постанови КМУ № 560 від 16.05.2024; відсутній запис у довідці МСЕК про те, що особа потребує стороннього догляду або висновок ЛКК; наявний рідний брат (документи не надані); відсутня заява від батька згідно додатку 15 до Постанови КМУ № 560, відповідно подані позивачем документи не дають права на відстрочку від мобілізації (а.с. 60).
08.10.2024 представником позивача було надіслано адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_6 , в якому представник позивача просить надати йому відомості про результати розгляду заяви ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 25.09.2024 року (а.с. 15-16).
Даний адвокатський запит було отримано представником відповідача 1 за довіреністю 15.10.2024, що підтверджується даними трекінгу з веб-сайту Укрпошти (а.с. 17).
19.10.2024 відповідачем 1 було надано відповідь на поданий адвокатський запит представника позивача, в якій відповідач 1 не зазначає про розгляд комісією з питань надання відстрочки заяви ОСОБА_1 , однак вказує, що дана заява була відкладена для уточнення даних (відсутність інших осіб, які зобов`язані здійснювати догляд за хворою особою). Також звернено увагу на необхідність особистого подання заяви на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяви за формою, визначеною в додатку 4 до Постанови № 560 (а.с. 75).
29.10.2024 представником позивача було подано скаргу на бездіяльність відповідача 1 щодо розгляду заяви позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_11 (а.с. 18-19).
02.12.2024 Начальником ІНФОРМАЦІЯ_12 було надіслано подання відповідачу 2, в якому визначено необхідність вжиття заходів стосовно усунення порушень вимог Постанови КМУ "Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період" № 560 та накладення дисциплінарного стягнення на осіб, винних у ненаданні заявнику відповіді у встановленій законодавством формі (а.с. 61-62).
17.12.2024 відповідачем 2 була надіслана телеграма № 1/4429 до відповідача 1 щодо надання письмових пояснень з приводу обставин надання відстрочки громадянину ОСОБА_1 (а.с. 63).
19.12.2024 року відповідачем 1 було повторно подано запит до Рогатинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 4/3530 про надання інформації щодо наявних дітей у ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_9 (батька позивача) (а.с. 64).
20.12.2024 року тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_13 було надіслано телеграму № 4/3556 у відповідь на телеграму начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 № 1/4429 від 17.12.2024, в якій повідомлено про те, що заява позивача про надання відстрочки від 25.09.2024 року розглянута комісією з питань надання відстрочки 04.10.2024. Було прийняте рішення про відмову в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, про що міститься відповідний запис у протоколі № 18. Як причини відмови зазначено те, що заява має бути подана особисто, згідно п. 58 Постанови КМУ № 560 від 16.05.2024; відсутній запис у довідці МСЕК про те, що особа потребує стороннього догляду або висновок ЛКК; наявний рідний брат (документи не надані); відсутня заява від батька згідно додатку 15 до Постанови КМУ № 560, відповідно подані позивачем документи не дають права на відстрочку від мобілізації. Зазначено, що на запит ІНФОРМАЦІЯ_6 до органу ДРАЦС станом на момент складання телеграми відповіді не надано (а.с. 65).
Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, з метою зобов`язання розглянути заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд встановив таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 65 Конституції України, Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (надалі, також Закон № 2232-ХІІ).
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. Також Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
У подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (надалі, також Закон № 3543-XII).
Статтею 1 Закону № 3543-XII встановлено, що мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до частини 5 статті 22 Закону № 3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Підстави звільнення від призову на військову службу під час мобілізації передбачені статтею 23 Закону № 3543-XII.
Згідно з пунктом 13 частини 1 статті 23 Закону № 3543-XII, в редакції чинній на момент звернення до відповідача із заявою, передбачає, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:
які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.
Перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки (частина 7 статті 23 Закону № 3543-XII).
Відповідно до абзацу 1 пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (надалі, також Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Пунктом 8 Положення № 154 визначено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, здійснення контролю за його станом, зокрема в місцевих держадміністраціях, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та розвідувальних органів України), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів з приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.
Згідно із пунктом 11 вищевказаного Положення районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.
Одночасно суд враховує, що з 18.05.2024 набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, який визначає алгоритм отримання військовозобов`язаними особами відстрочки.
Відповідно до пунктів 56, 57 Порядку № 560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:
голова комісії керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);
члени комісії представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Згідно з пунктом 58 Порядку № 560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлятися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на відстрочку з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (пункт 59 Порядку № 560).
Відповідно до пункту 60 Порядку № 560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6. У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
У разі неможливості провести перевірку у військовозобов`язаного підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повідомляє про необхідність надання відповідних підтвердних документів.
Відповідач 2 стверджує, що заява ОСОБА_1 від 25.09.2025 ним була розглянута з дотриманням вимог законодавства. Зокрема, заяву позивача було розглянуто 04.10.2024 комісією з питань надання відстрочки при ІНФОРМАЦІЯ_10 , однак, суду не було надано копії протоколу № 18 від 04.10.2024 в частині, що стосується рішення по заяві ОСОБА_1 від 25.09.2024 року.
Стосовно наданого відповідачем 2 повідомлення № 4/3929-1 від 07.10.2024, яким позивачу було повідомлено про прийняте з питань надання відстрочки рішення, суд зазначає, що відповідачем не було додано доказів надсилання такого повідомлення позивачу. Сама лише наявність повідомлення про прийняте комісією з питань надання відстрочки при ІНФОРМАЦІЯ_13 рішення не підтверджує факту надсилання даного повідомлення позивачу.
Суд звертає увагу, що абзацом 6 пункту 60 Постанови № 560 визначено, що про прийняте комісією рішення заявникові повідомляється у спосіб, зазначений військовозобов`язаним у заяві про надання відстрочки, засобами телефонного, електронного або поштового зв`язку не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення. Однак, відповідач 1 цього обов`язку не виконав належним чином, що свідчить про неналежний розгляд заяви позивача щодо надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Крім того, суд підкреслює неоднозначність позиції відповідача 2, оскільки ним стверджується, що комісією з питань надання відстрочки 04.10.2024 було розглянуто заяву позивача і було прийняте рішення про відмову у наданні відстрочки відповідно до протоколу № 18, однак у відповіді на адвокатський запит представника позивача № 4/4102 відповідач 1 зазначає, що на момент написання відповіді (18.10.2024) заява ОСОБА_1 прийнята на розгляд комісії по наданню відстрочки та відкладена для уточнення даних, а саме даних щодо відсутності інших осіб здійснювати догляд за хворою особою.
Чинне законодавство, яке регулює порядок розгляду заяв про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не оперує поняттям "відкладення розгляду заяви про надання відстрочки". Крім того, законодавством не передбачено механізму такого відкладення, підстав, порядку та інших аспектів, що можуть стосуватися такого рішення. Як зазначалося вище, Порядок 560 передбачає два варіанти вирішення питання, порушеного в заяві про надання відстрочки: прийняття позитивного рішення з видачею довідки про надання відстрочки (абзац 7 пункту 60) або відмови у наданні відстрочки з направленням заявнику письмового повідомлення про відмову (абзац 8 пункту 60). Прийняття інших рішень комісією не передбачено.
Також суд звертає увагу на те, що у відповіді на адвокатський запит не вказано про прийняте відповідачем 1 рішення про відмову у наданні відстрочки, не вказані реквізити повідомлення про відмову з роз`ясненням причин відмови, не надано інформації щодо надсилання повідомлення № 4/3929-1 позивачу, хоча на момент написання відповіді на адвокатський запит дана інформація була відома відповідачу 1.
Стосовно наданих позивачем копій документів, що посвідчують хворобу брата позивача ОСОБА_4 суд звертає увагу, що в межах заявлених позовних вимог суд не вирішує питання про надання відстрочки чи відмову у її наданні, а тільки перевіряє наявність бездіяльності відповідача 1 та законність вчинених ним дій, якщо такі були вчинені, щодо розгляду поданої позивачем заяви про надання відстрочки від 25.09.2024, а тому дослідження даних доказів буде виходом суду за межі позовних вимог.
Водночас суд зазначає, що дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.
Тобто дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Суд зауважує, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
При цьому, згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За приписами вказаної норми у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом двох обставин: позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення; зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі).
Відтак, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
В даній ситуації відповідачем 1 не досліджувалися документи, що підтверджують наявність у рідного брата позивача захворювання, яке перешкоджає йому у здійсненні догляду за хворим батьком, тому даний доказ повинен бути в першу чергу досліджений уповноваженим суб`єктом з прийняттям ним відповідного рішення.
Отже, з огляду на встановлені вище обставини, суд вважає, що вчинені відповідачем 1 дії щодо розгляду заяви ОСОБА_1 є такими, що не відповідають чинному законодавству, та зважаючи на те, що відповідачем 1 не надано доказів прийняття ним рішення у формі, передбаченій законом, суд вважає, що відповідачем 1 допущено протиправну бездіяльність щодо розгляду заяви позивача.
Що стосується клопотання позивача щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, то суд вважає, що в його задоволенні слід відмовити, оскільки в розумінні статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком. Крім того, клопотання позивача не містить жодного обґрунтування, з посиланням на докази щодо необхідності чи наявності істотних підстав для його задоволення.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про часткове обґрунтування заявлених позовних вимог, тому позов підлягає задоволенню частково.
Суд вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд користується повноваженнями, передбаченими частиною другою статті 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: самостійно визначає формулювання резолютивної частини рішення суду, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.
Частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивачки на сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн згідно квитанції до платіжної інструкції № 7026-1345-8337-5530 від 26.11.2024 (а.с. 8).
Як наслідок, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає стягненню частина сплаченого судового збору в розмірі 847,84 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у зв`язку з наявністю батька, ОСОБА_2 , який має інвалідність ІІ групи, що підтверджується довідкою медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААА № 114282.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 25.09.2024 року та прийняти рішення за результатом розгляду даної заяви.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) сплачений судовий збір в розмірі 847 (вісімсот сорок сім) гривень 84 (вісімдесят чотири) копійки.
Представнику позивача та відповідачам копію рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 );

відповідач 1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 );

відповідач 2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).

Суддя Главач І.А.