Справа № 380/3199/24
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/3199/24 пров. № А/857/27194/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Ніколіна В.В., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції Кисильова О.Й.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

09 лютого 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просили: визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та не виплати їм - батькам загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 , компенсації невикористаної щорічної основної відпустки за 2022, 2023 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення ОСОБА_3 зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю; зобов`язати нарахувати та виплатити їм - батькам загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 компенсації невикористаної щорічної основної відпустки за 2022, 2023 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення ОСОБА_3 зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю.

На обґрунтування позовних вимог зазначають, що є батьками військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказують, що відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.02.2022 № 56-ос молодший сержант ОСОБА_3 зарахований на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, до списку особового складу загону на всі види забезпечення та виключений зі складу оперативного резерву 1 черги ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.07.2023 № 773-ос сержант ОСОБА_3 виключений зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю. Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 31/2023 від 03.07.2023 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 , причина смерті не встановлена через гниття. Вважають, що ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) з порушенням норм законодавства здійснено виплати, належні їм у зв`язку із загибеллю сина, а саме не виплачено грошову компенсація за невикористані ним дні щорічної основної відпустки за 2022 та 2023 роки, що підтверджується наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.07.2023 № 773-ос, особистими картками грошового забезпечення за 2022, 2023 рік та листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.12.2023 № 33/20061-23-Вих.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошової компенсації щорічної основної відпустки військовослужбовця за 2022-2023 роки, яка належала, але не виплачена, їх померлому сину ОСОБА_3 . Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошову компенсацію щорічної основної відпустки військовослужбовця за 2022-2023 роки, яка належала, але не виплачена, їх померлому сину ОСОБА_3 , виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення ОСОБА_3 зі списків особового складу.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що питання виплати членам сім`ї померлого військовослужбовця компенсації за не використані дні відпусток, що не були одержані ним за життя, не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Натомість, це питання врегульовано Кодексом законів про працю України, а саме ч. 5 ст. 83, відповідно до якої, у разі смерті працівника грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, що не була одержана за життя, виплачується членам сім`ї такого працівника, а у разі їх відсутності - входить до складу спадщини. Відтак, суд першої інстанції вважав, що позивачі мають право на отримання грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, яка належала, але не виплачена, їх сину ОСОБА_3 .

Не погодившись з прийнятим рішенням, ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що розділом V наказу МВС № 558 від 25.06.2018 (у редакції від 09.08.2019, яка була чинна на дату смерті ОСОБА_3 ) «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» (далі Інструкція № 558) визначений порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям залежно від умов проходження служби. Вказує, що пунктом 6 визначено порядок та умови виплати, що здійснюються сім`ям військовослужбовців, які оголошені померлими (загиблими), захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх; підпунктом 1 зазначеного пункту зазначено, що у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належні, але не отримані ним до дня смерті (загибелі) посадові оклади, оклади за військовими званнями і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер) передаються членам сім`ї померлого, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Зазначеним особам також виплачуються одноразові види грошового забезпечення та інші виплати, право на отримання яких виникло у військовослужбовця до дня його смерті (загибелі). Таким чином, вважає, що виплати компенсації за невикористані дні відпустки загиблого ОСОБА_3 на дату смерті Інструкцією № 558 не передбачено.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.02.2022 № 56-ос ОСОБА_3 зарахований на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, до списку особового складу загону.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.07.2023 № 773-ос сержант ОСОБА_3 виключений зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю.

27.11.2023 представник позивачів звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) із адвокатським запитом, у якому, серед іншого, просив вирішити питання передачі членам сім`ї померлого виплат належних, але не отриманих ОСОБА_3 до дня смерті, зокрема посадові оклади, оклади за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення за період із лютого по липень 2023 року, а також вирішити питання виплати зазначеним особам одноразових видів грошового забезпечення та інші виплати, право на отримання яких виникло у ОСОБА_3 до дня його смерті (допомоги на оздоровлення за 2022 та 2023 роки, компенсації за невикористані дні відпусток за 2022 та 2023 роки).

Листом від 06.12.2023 № 33/20061-23-Вих ІНФОРМАЦІЯ_5 повідомив представника позивача, що виплата компенсації за невикористані дні відпустки загиблого ОСОБА_3 на дату смерті Інструкцією № 558 не передбачено.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до п. 1 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до п. 17 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

За правилами п. 18 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до п. 19 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому, визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про оборону України».

За визначенням статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Демобілізація комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Стаття 1 Закону України «Про оборону України» визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини відпустки, право на яку військовослужбовці набувають за період проходження ними військової служби.

Згідно із п. 14 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Аналогічна правова норма міститься у ч. 1ст. 24 Закону України «Про відпустки», якою встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація, зокрема, за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що питання виплати членам сім`ї померлого військовослужбовця компенсації за не використані дні відпусток, що не були одержані ним за життя, не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України).

Відповідно до ч. 5 ст. 83 КЗпП України, у разі смерті працівника грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, що не була одержана за життя, виплачується членам сім`ї такого працівника, а у разі їх відсутності - входить до складу спадщини.

Крім того, згідно п. 1 глави 6 розділу V Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ № 558 від 25.06.2018, у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належні, але не отримані ним до дня смерті (загибелі) посадові оклади, оклади за військовими званнями і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер) передаються членам сім`ї померлого, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Зазначеним особам також виплачуються одноразові види грошового забезпечення та інші виплати, право на отримання яких виникло у військовослужбовця до дня його смерті (загибелі).

Судом першої інстанції встановлено, що з матеріалів справи слідує, що згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками померлого військовослужбовця ОСОБА_3 , який, як не заперечує відповідач, не використав основну відпустку за 2022-2023 роки.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачі мають право на отримання грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, яка належала, але не виплачена, їх сину ОСОБА_3 .

За наведених обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не виплати позивачам грошової компенсації щорічної основної відпустки померлого військовослужбовця, відтак, порушене право позивачів підлягає захисту шляхом зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити позивачам грошову компенсацію щорічної основної відпустки військовослужбовця за 2022-2023 роки, яка належала, але не виплачена, їх померлому сину ОСОБА_3 , виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення ОСОБА_3 зі списків особового складу.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року у справі № 380/3199/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. В. Ніколін
Т. В. Онишкевич