Справа № 420/6136/25
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6136/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Хмельницької митниці (вул. Північна, 95, м. Хмельницький, 29000) про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Хмельницької митниці, в якому позивачка просить суд визнати протиправними та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA400000/2024/000296/2 від 30.12.2024 року.

Представник позивачки в обґрунтування позовних вимог зазначив, що на виконання умов зовнішньоекономічного контракту №UA12/24 від 04.12.2024 оформлено поставку товару (мийних засобів, мила, засобів для прання та чищення, засобів для тіла та волосся та інших) та з метою здійснення його митного оформлення позивачем подано контролюючому органу митну декларацію (далі МД) №24UA56U6 від 30.12.2024.

За результатом розгляду поданих документів Хмельницькою митницею прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №UA400000/2024/000296/2 від 30.12.2024 року.

Представник позивачки вказує, що коригування митної вартості за допомогою другорядного методу (резервним) носить протиправний характер, оскільки документи надані до митного оформлення мали всі необхідні відомості для перевірки заявленої позивачем митної вартості за основним методом. Крім того, винесення оскаржуваного рішення, завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам позивачки, що полягає у значних матеріальних збитках які полягають у сплаті зайвих платежів. Відмова у визнанні заявленої митної вартості є безпідставною та протиправною оскільки ґрунтується на суб`єктивній думці посадової особи що винесла рішення, та спотворенні фактів на підставі яких відповідач обґрунтовує рішення.

Факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів.

При цьому, відповідачем не було доведено, яким чином умови оплати впливають на визначення складових митної вартості товару.

Також представник зазначив, що довідка про транспортні витрати від 25.12.2024, у якій зазначений розрахунок транспортних витрат, є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів. Крім того, в цій довідці зазначено, що навантаження товару здійснюється за рахунок вантажовідправника. Таким чином, оскільки відвантаження товару здійснювалось у приміщенні продавця, то і витрати на навантаження товару було здійснене за рахунок вантажовідправника.

Стосовно твердження відповідача у спірному рішенні, що тариф на перевезення до митного кордону України є нижчим ніж після кордону, то тарифи перевезення в різних країнах можуть відрізнятись в залежності від виду транспорту яким здійснюється перевезення та вартості паливно-мастильних матеріалів.

Представник позивачки зазначає, що всі основні документи, які свідчать про митну вартість товару відповідно до договору, були одразу надані митному органу. У вказаних документах відсутні будь-які розбіжності щодо визначення митної вартості товару, у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 03.03.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження по справі, вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в електронній формі.

Ухвалою суду від 20.05.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін по справі.

Представник відповідача подав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову, в обґрунтування чого зазначив, що під «дійсною вартістю» товару слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці. визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.

За поданою позивачкою МД від 30.12.2024 №24UA56U6 автоматизованою системою управління ризиками згенеровано ризики: - 105-2 «Контроль правильності визначення митної вартості товарів»; - 106-2 «Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів». МК України не допускається ігнорування та не виконання форм контролю встановлених системою управління ризиками.

На виконання вимог ст.54 МКУ під час здійснення Хмельницькою митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів за МД від 30.12.2024 №24UA56U6 у митного органу виникли сумніви у «дійсній вартості» та у правильності визначення митної вартості товарів №1,4,5,6,7,8 оскільки заявлений рівень даних товарів не відповідає мінімальному рівню митної вартості подібних товарів, митне оформлення яких здійснюється на інших митницях Держмитслужби.

Також за результатами опрацювання поданих документів виявлено розбіжності, а саме: у п.4.1 контракту №12/24 умовами оплати визначено: передоплата у розмірі 40%, решта 60% від загальної вартості товару сплачується покупцем не пізніше 5 банківських днів з дати отримання повідомлення покупцем від рродавця про готовність товару до відвантаження. Однак в рахунку-фактурі зазначено умови оплати 100% передоплата, а банківські документи надано ще й в іншому співвідношенні.

Крім того згідно даних граф, поданої до митного оформлення міжнародної товарно транспортної накладної CMR б/н від 20.12.2024 перевізником товару є ILLIA BULYHA (Чернівці/Україна). В той же час, на підтвердження вартості транспортних витрат Позивачем до митного оформлення надано довідку ELIF INTERNATIONAL LOJISTIK VE DIS TIC.LTD.STI (Стамбул/Туреччина).

При цьому до митного оформлення не подано документи на підтвердження витрат на транспортування відповідно до розділу III (графа 20) наказу Міністерства фінансів України 24.05.2012 №599, а саме: рахунок-фактуру, акт виконаних робіт (наданих послуг), банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг.

Водночас, в даному випадку імпорту тариф на перевезення товару до кордону України складає 1.80 дол США/км (2060,03 дол США/1143 км відстань між м.Стамбул/Туреччина до м/п Порубне (Україна), а після кордону України - 1.93 дол США/км (1493,97 дол США/746 км відстань м/п Порубне - Одеса), що в сукупності з іншими встановленими розбіжностями свідчить про обгрунтованість та правомірність сумнівів контролюючого органу щодо правильності визначення декларантом митної вартості оцінюваних товарів.

Відповідно до довідки про транспортно-експедиційні витрати, навантаження товару здійснюється за рахунок вантажовідправника, однак за умовами контракту у ціну товару вартість навантаження, розвантаження не включено.

Зазначении? в копіі? митноі? деклараціі? краі?ни відправлення електроннии? рахунок-фактура не подании? до митного оформлення.

Також, подані до митного оформлення документи не містять усіх, визначних ч.10 ст.58 МКУ, числових значень складових митноі? вартості, а саме належним чином підтвердженоі? вартості перевезення та експедиціи?них послуг, комісіи?ноі? та брокерськоі? винагороди.

Представник відповідача вважає, що оскільки надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, вказане виключало можливість перевірки митним ч.1 ст.54 МК України, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст.53 МКУ додаткові документи та відомості.

Вищевказані розбіжності усунені не були. Декларантом не подані документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МКУ. Зазначені обставини у відповідності до п.2 ч.6 ст.54 МКУ були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митниці у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Справа розглянута в письмовому провадженні.

Судом встановлено, що в ході здійснення зовнішньоекономічної діяльності 04.12.2024 між ФОП ОСОБА_1 (покупець) та компанією «ENDEKS KЭMYA SANAYЭ VE TЭCARET ANONЭM ЮЭRKETЭ» (продавець, Туреччина) укладено контракт №UA12/24, за умовами якого продавець зобов`язується поставити товар, а покупець прийняти та оплатити товар, на умовах передбачених цим контрактом. Найменування, ціни та асортимент товару вказуються в інвойсах до кожної конкретної поставки та є невід`ємною частиною цього контракту (п.1.1 контракту).

Відповідно до п.1.2 контракту продавець продає, а покупець купує товари турецького походження на умовах FCA, Стамбул згідно Інкотермс 2020 або інші умови відповідно до інвойсів, доданих до цього контракту і які є його невід`ємними частинами.

Ціни на товари, що постачаються за цим контрактом, зазначені в інвойсах, які є невід`ємними частинами цього контракту (п.2.1 контракту).

Згідно з п.2.4 загальна вартість контракту становить 200 000 дол. США.

20.12.2024 року контрагентом позивача складено інвои?с №EKS922 на поставку товару згідно контракту №UA12/24 від 04.12.2024 на суму 19 676,02 дол. США.

Позивачем сплачено на користь контрагента загальну вартість товару у сумі 19676,02 дол. США, що підтверджується платіжними інструкціями в іноземній валюті №1 від 12.12.2024 на суму 19 000 дол. США та №2 від 20.12.2024 на суму 676,02 дол. США.

На виконання умов контракту компанією «ENDEKS KЭMYA SANAYЭ VE TЭCARET ANONЭM ЮЭRKETЭ» поставлено ФОП ОСОБА_1 товар, у зв`язку з чим 30.12.2024 року декларантом подано митну декларацію №24UA56U6 для здійснення митного оформлення зазначеного товару. Митна вартість товару визначена декларантом самостійно за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Для підтвердження вказаних у деклараціях відомостей до митного органу був поданий відповідний пакет документів згідно з МК України (контракт, інвойс, платіжні інструкції в іноземній валюті та інші документи).

Проте відповідачем прийняте оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №UA400000/2024/000296/2 від 30.12.2024 року, в якому зазначено, що подані документи містять розбіжності та не підтверджують усі числові значення складових митної вартості, а заявлений рівень митної вартості ставить під сумнів задекларовану митну вартість товарів, зокрема:

- заявлений рівень митної вартості окремих товарів (1,4,5,6,7,8), не відповідає мінімальному рівню, за яким здійснювалось митне оформлення подібних товарів на інших митницях Держмитслужби;

- умови оплати передбачені пунктом 4.1 зовнішньоекономічного контракту не відповідають умовам оплати, передбачених рахунком-фактурою;

- особа, яка надає інформацію про вартість перевезення не відповідає особі, яка здійснює перевезення відповідно до даних товарно- транспортної накладної (CMR), що свідчить про наявність експедиційної винагороди експедитора, яка не включена до складових митної вартості товарів;

- до митного оформлення не подано документи, які підтверджують витрати на транспортування (рахунок-фактуру (акт виконаних робіт (наданих послуг)), банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг);

- тариф на перевезення до митного кордону України є нижчим ніж після кордону;

- відповідно до довідки про транспортно-експедиційні витрати, навантаження товару здійснюється за рахунок вантажовідправника, однак за умовами контракту у ціну товару вартість навантаження, розвантаження не включено;

- зазначений в копії митної декларації країни відправлення електронний рахунок-фактура не поданий до митного оформлення;

- подані до митного оформлення документи не містять усіх, визначних частиною 10 статті 58 МКУ, числових значень складових митної вартості, а саме належним чином підтвердженої вартості перевезення та експедиційних послуг, комісійної та брокерської винагороди.

В рішенні запропоновано декларанту додаткові документи, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації, банківські документи, прайс-листи виробника товарів.

У рішенні вказано, що у відповідь декларантом повідомлено про неможливість подання інших додаткових документів.

Хмельницька митниця приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів визначила їх митну вартість методом за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на підставі баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України у ввезення товарів, заявлених до митного оформлення, яка є більшим ніж заявлено декларантом, а саме: по товару №1 використано МД від 31.01.2024 №24UA60U0 (1,21 дол.США), по товару №4 МД від 12.09.2024 №24UA39U0 (2.81 дол.США), по товару №5 МД від 04.10.2024 №24UA98U0 (1,56 дол.США), по товару №6 МД від 02.11.2024 №24UA94U1 (7,01 дол.США), по товару №7 МД від 08.10.2024 №24UA66U3 (4,50 дол.США), по товару №8 МД від 04.12.2024 №24UA80U6 (12,02 дол.США).

Позивачу, як декларанту, роз`яснено, що у разі незгоди з вказаним рішенням права на його оскарження до органу вищого рівня відповідно до глави 4 МКУ або суду, а також права викладені у ч. 3 ст. 52 цього МКУ.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Статтею 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на органи доходів та зборів.

До митної справи відповідно до ст.7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.

Згідно з п.23,24 ст.4 МК України митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку; митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Згідно положень МК України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 2 ст.53 МК України визначений перелік документів, які декларант подає митному органу щодо підтвердження митної вартості товарів і обраний метод її визначення. Такими документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи, перелік яких визначений в даній нормі закону.

Таким чином, митний орган має право вимагати від декларанта додаткових документів лише при наявності визначених законом підстав, чітко зазначених в ч.3 ст.53 МКУ (- розбіжності у документах, - ознаки підробки документів, - або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари).

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів зазначено, що подані позивачем документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.

Проте жодного належного та допустимого доказу, що надані позивачем документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей про митну вартість товару - не надано. В той же час в контракті, додаткових угодах до нього, інвойсі, які є основними документами, містяться всі відомості про митну вартість.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача, що зазначені в оскаржуваному рішенні підстави для його прийняття є неспроможними, з огляду на наступне.

Суд вважає, що позивачем надано усі необхідні документи, що стосуються числового значення митної вартості товару або методу її визначення, документи містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Ціна товару була визначена позивачем згідно з умовами контракту. В той же час обставини, якими мотивоване рішення митного органу про необхідність витребування додаткових документів є необґрунтованими, оскільки надані позивачем документи у сукупності підтверджують визначену митну вартість товару позивачем (декларантом) за першим методом визначення митної вартості.

Водночас приписи МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено наявність підстав для витребування додаткових документів у позивача.

Частиною 5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Згідно з оскаржуваним рішенням недоліком, який на думку митного органу свідчить про розбіжність у вартості товару та не дає йому упевненості у правильності визначення митної вартості товару є те, що умови оплати передбачені п.4.1 контракту не відповідають умовам оплати, передбачених рахунком-фактурою.

За змістом п.4.1 контракту №12/24 від 04.12.2024 умовами оплати визначено: передоплата у розмірі 40%, решта 60% від загальної вартості товару сплачується покупцем не пізніше 5 банківських днів з дати отримання повідомлення покупцем від продавця про готовність товару до відвантаження.

Відповідно до інвойсу №EKS922 від 20.12.2024 визначено умови оплати 100% передоплата.

Згідно з платіжними інструкціями в іноземній валюті №1 від 12.12.2024 на суму 19 000 дол. США та №2 від 20.12.2024 на суму 676,02 дол. США позивачем сплачено на користь контрагента повну вартість товару у загальній сумі 19676,02 дол. США.

Між тим митним органом не обґрунтовано яким чином умови оплати товару впливають на митну вартість товару, чи які складові митної вартості внаслідок не відображення цих відомостей не підтверджено, чи які розбіжності і в чому спричинило відсутність вказаних відомостей.

Верховним Судом у постанові від 17.04.2018 у справі №815/329/17 сформовано правовий висновок, підтриманий 01.03.2023 року по справі №420/18880/21, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Таким чином, у процедурі контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. В той же час, умови, терміни та розміри оплати безпосередньо ціни товару не стосуються.

При цьому, суд не приймає доводи відповідача щодо недостовірності заявленої митної вартості товару в частині витрат на транспортування, з огляду на наступне.

Посилання відповідача на те, що особа, яка надала інформацію про вартість перевезення, не є перевізником згідно з даними CMR-накладної, саме по собі не є достатнім доказом наявності у вартості перевезення експедиційної винагороди, яка нібито не включається до митної вартості.

Згідно з п.6 ч.2 ст.53 МКУ документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Декларантом надавалась до митного оформлення довідка про транспортно-експедиційні витрати від 25.12.2024, видана компанією ELIF INTERNATIONAL LOJISTIK VE DIS TIC.LTD.STI, яка підтверджує суму витрат на перевезення товару за маршрутом м. Стамбул м. Одеса у розмірі 3500 дол. США. Зазначена довідка містить деталізований розподіл витрат за окремими ділянками маршруту та містить конкретні дані щодо транспортного засобу, державний номер якого відповідає транспортному засобу, що здійснював перевезення.

Факт того, що у CMR зазначено перевізника ILLIA BULYHA не виключає можливості здійснення перевезення за участі експедитора або субпідрядника. Водночас відповідач не довів, що склад сплачених декларантом транспортних витрат згідно довідки про транспортно-експедиційні витрати від 25.12.2024 не охоплюється сплата всіх послуг з перевезення вантажу.

Суд дійшов висновку, що доводи митного органу є припущенням, яке не підтверджено належними та допустимими доказами, а тому не можуть бути покладені в основу висновку про недостовірність задекларованої митної вартості.

Також митний орган зазначив, що декларантом не подано передбачені наказом МФУ від 24.05.2012 №599 документи на підтвердження витрат на транспортування оцінюваних товарів, а саме: рахунок-фактуру акт виконаних робіт (наданих послуг), банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг. Вказані обставини викликають у відповідача сумніви у митній вартості товару.

Згідно п.6 ч.10 ст.58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599, на який посилається Хмельницька митниця в оскаржуваному рішенні, до документів які містять відомості про транспорті витрати можуть належати перелічені документи, однак цей перелік, з огляду на застосовану для його конкретизації конструкцію «можуть належати», не є вичерпним та обов`язковим.

Оскільки законодавством не визначено вичерпного переліку документів, що надаються декларантом на підтвердження розміру витрат на транспортування товарів, суд вважає, що надана контролюючому органу довідка про транспортно-експедиційні витрати від 25.12.2024 є належним та допустимим доказом розміру таких витрат.

Також суд не приймає доводи відповідача, що різниця у вартості перевезення товару на ділянках до митного кордону України та після нього є достатньою підставою для визнання митної вартості недостовірною, враховуючи наступне.

За змістом п.2 ч.11 ст.58 МКУ витрати на транспортування після ввезення не включаються до митної вартості лише за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню.

У даному випадку декларант надав довідку про транспортно-експедиційні витрати від 25.12.2024, в якій чітко розмежовані витрати на перевезення до митного кордону (2060,03 дол. США) та після нього (1439,97 дол. США), із деталізацією маршрутів і транспортного засобу.

Посилання відповідача на відмінність вартості за кілометр на окремих ділянках маршруту (1,80 дол. США/км до кордону та 1,93 дол. США/км після кордону) саме по собі не свідчить про недостовірність митної вартості. Вартість перевезення залежить від багатьох чинників, зокрема типу дороги, вартості пального, тарифів перевізників, організаційних витрат, складності маршруту, обмежень дорожнього руху та інших логістичних факторів.

Суд вважає заявлені доводи Хмельницької митниці з цього приводу припущеннями, що унеможливлює їх використання як підстави для коригування заявленої митної вартості.

Крім того, згідно з довідкою про транспортно-експедиційні витрати від 25.12.2024, навантаження товару здійснюється за рахунок вантажовідправника.

Пункт 2.3 контракту №UA12/24 від 04.12.2024 визначає, що ціни встановлено на умовах FCA Стамбул (Інкотермс 2020), і вони включають вартість упаковки, маркування, податків, мит, зборів і витрат на виконання формальностей виключно на території країни продавця, однак не включають витрати на навантаження і розвантаження товару.

Таким чином, умови контракту виключають включення вартості навантаження до ціни товару.

В даному випадку витрати на навантаження поніс продавець (вантажовідправник), що підтверджено довідкою про транспортно-експедиційні витрати від 25.12.2024. За відсутності доказів з боку митного органу про те, що вартість навантаження була фактично оплачена покупцем суд вважає такі доводи відповідача примушеннями, що не можуть бути враховані при коригуванні митної вартості товару.

Також суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що електронний рахунок-фактура (TPS E-Fatura V 268/102 #20-12-24), зазначений у копії митної декларації країни відправлення, не був поданий до митного оформлення, з огляду на таке.

Згідно матеріалів справи, товар, експортований із Туреччини, був оформлений на підставі митної декларації країни відправлення від 20.12.2024 №24341300ЕХ01054499, наданої позивачем. Вказана декларація була отримана від турецького постачальника, компанії «ENDEKS KЭMYA SANAYЭ VE TЭCARET ANONЭM ЮЭRKETЭ», та передана митному органу не з метою підтвердження митної вартості товарів, а для підтвердження країни походження товару та прозорості комерційної операції.

За змістом ч.2 ст.53 МКУ митна декларація країни відправлення не належить до основних документів, на підставі яких визначається митна вартість товарів при їх декларуванні в Україні.

Відтак, відсутність електронного рахунку-фактури, згаданого у цій декларації, не може вважатися достатньою підставою для визнання митної вартості недостовірною чи для її коригування.

Суд також не приймає доводи відповідача щодо відсутності в поданих документах усіх відомостей про складові митної вартості, зокрема комісійної, брокерської винагороди чи страхування, оскільки частина друга статті 53 МКУ містить вичерпний перелік документів, які мають подаватися для підтвердження митної вартості, і не передбачає обов`язку надавати такі відомості, якщо вони не застосовуються при визначенні вартості.

В оскаржуваному рішенні також зазначено, що сумніви Хмельницької митниці в митній вартості товару обґрунтовані тим, що заявлений рівень товарів №1,4,5,6,7,8 не відповідає мінімальному рівню митної вартості подібних товарів, митне оформлення яких здійснюється на інших митницях Держмитслужби.

Оцінюючи вказане рішення відповідача суд вважає за необхідне на підставі ч.5 ст.242 КАС України врахувати правові висновки щодо застосування норм права до спірних правовідносин, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 26.01.2021 у справі №826/13892/16 дійшов висновку, що одна лише обставина, що рівень задекларованої митної вартості товару нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не може бути підставою для витребування додаткових документів. Цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК, є підставою для витребування додаткових документів.

Також ВС зазначив, що при відповідному спрацюванні автоматизованої системи аналізу та управління ризиками контролюючий орган повинен насамперед здійснити перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, і лише після цього у разі виявлення підстав може витребувати у декларанта додаткові документи.

ВС дійшов висновку, що інформація про вищу митну вартість ідентичних товарів не є перешкодою для визначення митної вартості товару на підставі укладеного між сторонами договору, оскільки в інформаційній базі відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо можливих судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення.

При цьому, ВС у постановах від 25.02.2020 у справі №260/718/19 та від 27.04.2020 у справі №140/804/19 наголошував, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

ВС вважав за необхідне зауважити, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

У постанові від 30.04.2020 року по справі №820/231/16 ВС вказує, що отримана з Центральної бази даних ЄАІС ДМСУ інформація про вантажну митну декларацію, на яку митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування(якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом. Тоді як матеріали справи таких доказів не містять.

Відповідачем здійснено коригування митної вартості товару на підставі відомостей бази даних, оскільки за попередніми МД від 31.01.2024 №24UA60U0, від 12.09.2024 №24UA39U0, від 04.10.2024 №24UA98U0, від 02.11.2024 №24UA94U1, від 08.10.2024 №24UA66U3, від 04.12.2024 №24UA80U6 вартість товару є більшою, ніж заявлено декларантом.

Однак суд вважає, що попередні митні декларації не можуть бути враховані для коригування митної вартості товару за МД позивача, оскільки відповідачем не надано доказів, що відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за кожною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом. Матеріали справи таких доказів не містять.

Між тим, митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали сумніви у заявленій митній вартості, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та достовірності, зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх оформленні.

Крім того за результатом дослідження додатково наданих документів відповідач зазначив, що в комерційній пропозиції від 18.11.2025 та прайс-листі від 11.08.2025 відсутнє посилання на зовнішньоекономічний контракт та інвойс, отже не містить всіх необхідних реквізитів для встановлення зв`язку з партією товару, яка ввозиться.

Однак суд такі доводи не приймає, оскільки прайс-лист та комерційній пропозиція не є основними документами відповідно до ч.2 ст.53 МКУ, які підтверджують митну вартість товарів, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість їх відомостей як на підставу для коригування митної вартості товару.

Відповідачем не вказано будь-якого іншого обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митницею у спірному рішенні.

Відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах (постанови ВС від 27.04.2020 року по справі №140/804/19, від 11.06.2020 року по справі №815/5464/16, від 30.04.2020 року по справі №820/231/16, від 31.03.2020 року, від 19.03.2020 року по справі №808/4127/15).

МК України встановлено, що при відсутності застережень щодо застосування основного методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу та наявності документів, перелік яких зазначений в ч.2 ст.53 МК України застосовується саме основний метод визначення митної вартості товарів.

Згідно ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядними методами: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Частинами 3,6 цієї статті визначено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Частиною 8 статті 57 МКУ встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, проте такі функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди з задекларованою митною вартістю, до яких відносить, зокрема, проведення консультацій та обов`язок послідовного вибору методів визначення митної вартості товарів.

Відповідно до п.2,4 ст.55 МКУ прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Між тим, спірне рішення про коригування митної вартості товарів такої інформації не містить, що не дає підстав вважати його обґрунтованим та мотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 ч.2 ст.55 МКУ.

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач не надав відзив на позов. Суд в силу приписів ч.4 ст.159 КАС України неподання відповідачем відзиву на позов без поважних причин кваліфікує як визнання позову.

Відповідно до ст.72,73,75,76 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням встановлених фактів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA400000/2024/000296/2 від 30.12.2024 року.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1,3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Позивачем подане до суду клопотання про стягнення судових витрат, а саме: сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат на правничу допомогу у фіксованому розмірі 7000 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн за вимогу майнового характеру оскарження рішення про коригування митної вартості товару.

Верховним Судом у постанові від 18.02.2020 року по справі №320/3053/19 сформований правовий висновок, що рішення про коригування митної вартості та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, лише в сукупності позбавляють позивача права оформити товар за основним методом визначення митної вартості та породжують обов`язок позивача задекларувати товар за визначеною відповідачем митною вартістю товару. Відповідно, скасування зазначених актів митного органу є способом захисту позивачем лише одного права - права оформити Товар за заявленою ним митною вартістю, що вказує на те, що це є однією позовною вимогою.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 16.03.2020 по справі №1.380.2019.001962 дійшов висновку, що при оскарженні рішення про коригування митної вартості товарів ціною позову в розумінні Закону «Про судовий збір» є різниця митних платежів, що підлягали сплаті з урахуванням митної вартості, розрахованої декларантом, та митної вартості, розрахованої митним органом в оскаржуваному рішенні.

Таким чином, 1,5% ціни позову (різниці митних платежів, що підлягали сплаті з урахуванням митної вартості, розрахованої декларантом, та митної вартості, розрахованої митним органом в оскаржуваному рішенні 73769,13 грн) становить 1106,54 грн, тобто за подання даного адміністративного позову сплаті підлягав судовий збір, з урахуванням коефіцієнта 0,8 за подання позову в електронній формі через підсистему «Електронний суд», у розмірі 2422,40 грн.

Суд вважає, що по даній справі з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 7000 грн правничої допомоги.

У відзиві на позов представник відповідача зазначив, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним із складністю справи, що розглядається, з урахуванням фактичних її обставин, предмету спору, змісту порушення, предмету доказування, аналізу наведених доказів, а також нормативна база, що регулює вказане питання фактично зосереджена в декількох статтях Митного кодексу України (розділ ІІІ МКУ), що потребує великих затрат часу для адвоката на підготовку процесуальних документів.

Згідно з п.1 ч. 3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.5-7 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У той же час відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на який такі дії вчинялись.

Вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

На підтвердження розміру витрат зі сплати професійної правничої допомоги у зв`язку з розглядом справи представником позивача надані укладені між ФОП ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Повразюк та партнери» копії договору про надання правничої допомоги №296-МВ від 07.02.2025, рахунку на оплату №019 від 07.02.2025, акту (звіту) прийому наданих послуг від 26.02.2025 до договору про надання правничої допомоги №296-МВ від 07.02.2025 з додатком до нього, а також платіжної інструкції №479 від 13.02.2025 року.

Згідно з п.1.1 договору про надання правничої допомоги №296-МВ від 07.02.2025 клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Сторони погодили що вартість роботи розраховується як фіксована оплата (п.4.1 договору).

Відповідно до п.4.5 договору клієнт сплачує адвокатському бюро, за підготовку та подання позовної заяви до Одеського окружного адміністративного суду з оскарження рішення Хмельницької митниці про коригування митної вартості товарів №UA400000/2024/000296/2 від 30.12.2024 гонорар у фіксованому розмірі в сумі 7000 грн без ПДВ протягом 5 днів від дати підписання цього договору та/або термін зазначений у рахунку виданому адвокатським бюро.

07.02.2024 АБ «Повразюк та партнери» складено ФОП ОСОБА_1 рахунок на оплату №019 за договором №296-МВ від 07.02.2025, згідно якого необхідно компенсувати послуги у загальній вартості 9 422,40 грн, з яких 7000 грн правничої допомоги та 2422,40 судового збору.

13.02.2025 ФОП ОСОБА_1 сплачено на користь АБ «Повразюк та партнери» 9 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №479 від 13.02.2025 року.

Згідно з додатком до акту (звіту) прийому наданих послуг від 26.02.2025 до договору про надання правничої допомоги №296-МВ від 07.02.2025 надана позивачу правнича допомога складається з: 1) ознайомлення з матеріалами від клієнта 1 год; 2) запит додаткових відомостей від клієнта, зустріч з клієнтом, узгодження правової позиції щодо майбутнього позову 1 год; 3) аналіз правових позицій ВС та підбір рішень апеляційної та касаційної інстанції з подібними правовідношеннями для позову; 4) підготовка позову, упорядкування документів, що додаються до позову, розрахунок судового збору 7 год; 5) формування позову в кабінеті Електронного суду, підпис КЕП, направлення в суд 0,5 год.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послу.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд вважає, що відсутня дійсна необхідність у наданні такої послуги як «аналіз правових позицій ВС та підбір рішень апеляційної та касаційної інстанції з подібними правовідношеннями для позову», оскільки вказана послуга охоплюється іншою підготовкою позову.

На підставі вищезазначеного, враховуючи складність справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін) час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг, та їх обсяг, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, суд вважає, що співмірним розміром судових витрат пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу є 4500 грн, які необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 2, 3, 6, 7, 9, 12, 13, 139, 241-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Хмельницької митниці (вул. Північна, 95, м. Хмельницький, 29000, код ЄДРПОУ ВП 43997560) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Хмельницької митниці про коригування митної вартості товарів №UA400000/2024/000296/2 від 30.12.2024 року.

Стягнути з Хмельницької митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 4500 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва