Справа № 380/17936/24
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/17936/24 пров. № А/857/11297/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.
за участю секретаря судового засідання Демидюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі № 380/17936/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення,

місце ухвалення судового рішення м.Львів
Розгляд справи здійснено за правиламизагального позовного провадження
суддя у І інстанціїМартинюк В.Я.
дата складання повного тексту рішенняне зазначена

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася в суд з позовом до Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області (далі відповідач), в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення №28 від 25.07.2924 року, яким вирішено достроково припинити повноваження Желдецького старостинського округу; поновити на посаді старости Желдецького старостинського округу; стягнути моральну шкоду в розмірі 100000 грн. 00 коп.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі № 380/17936/24 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В доводах апеляційної скарги вказує, що Львівським окружним адміністративним судом не дотримано принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи, позаяк суд ухилився від безпосереднього, всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів, а саме: додатку № 2 до рішення від 25.06.2020 № 8, рішення виконавчого комітету від 18.06.2019 № 109, від 30.09.2022 № 192, які були у розпорядженні відповідача.

Також зазначає, що Львівський окружний адміністративний суд втрутився в дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування, зокрема старости Желдецького старостинського округу Ковальської Ольги Михайлівни, чим порушив п. 4 ч. 5 ст. 54-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та п. 4 ст. 5.2 Положення про старостинські округи Кам`янка-Бузької територіальної громади, затверджене рішенням Кам`янка-Бузької міської ради від 25.11.2021 № 59.

Аналізуючи в системному зв`язку акти обстеження житлово-побутових умов від 20.05.2024 № 213, від 13.02.2024 № 95, від 22.01.2024 № 60 та № 36 позивач стверджує, що діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. Зазначені акти були предметом судового розгляду Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області в справі № 446/2025/23 та № 446/1422/23 і суд їх вивчив та визнав підставними та обґрунтованими.

Вважає, що ці акти обстеження житлово-побутових умов від 20.05.2024 № 213, від 13.02.2024 № 95, від 22.01.2024 № 60 та № 36 винесені старостою в межах посадових обов`язків.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Про розгляд апеляційної скарги відповідач та представник позивача повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

В судовому засіданні представник позивача Снігур Г.М. надала пояснення та підтримала доводи апеляційної скарги. Представник відповідача Маценко О.О. в судовому засіданні надала пояснення та заперечила проти доводів апеляційної скарги.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач оформляючи акти обстеження житлово-побутових умов, в яких викладено висновки про потребу особи в постійному сторонньому догляді вийшла за межі наданих їй законодавством повноважень недотримуючись у своїй діяльності Конституції України та законів України.

При цьому, судом не беруться до уваги покликання позивача на додаток 2 до рішення відповідача від 25.06.2020 року за №8, рішень виконавчого комітету відповідача від 18.06.2019 №109, від 30.09.2024 №192 оскільки у них не йдеться про надання повноважень старості на встановлення факту потреби у постійному сторонньому догляді у актах обстеження житлово-побутових умов.

ІІІ. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням відповідача від 27.10.2022 року за №23 позивача затверджено на посаду старости Желдецького старостинського округу на строк, передбачений Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Розпорядженням від 30.05.2024 року за №102 утворено комісію та доручено провести останній службове розслідування щодо можливих порушень службових обов`язків та присяги посадової особи місцевого самоврядування ОСОБА_1 , старостою Желдецького старостинського округу.

18.07.2024 року відповідачем складено акт службового розслідування №2, у п.24 зроблено висновки за результатами службового розслідування, а саме: старостою Желдецького старостинського округу Кам`янка-Бузької міської ради порушено законодавство про службу в органах місцевого самоврядування ст.54-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 7, 8, 11 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також пункти 5.2 (в частині підпунктів 2, 4, 9, 10, 12, 15), 6.3 Положення про старостинські округи Кам`янка-Бузької територіальної громади, затвердженого рішенням Кам`янка-Бузької міської ради від 25.11.2021 року №59 (із змінами від 02.02.2023 року №33).

Рішенням відповідача від 25.07.2024 року за №28 достроково припинено повноваження старости Желдецького старостинського округу ОСОБА_1 та звільнено із займаної посади за порушення нею Присяги посадової особи місцевого самоврядування на підставі абзацу 2 ч.1 ст.20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», п.9 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Змістом спірних правовідносин є відповідність рішення від 25.07.2024 року за №28 критеріям правомірності, передбачених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України від 6 липня 2005 року № 2747-IV, з наступними змінами та доповненнями (далі - КАС України).

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Згідно з частиною першою статті 143 Основного Закону України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування вирішують, крім передбачених в Основному Законі України, й інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Законом України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР).

Статтею 2 Закону № 280/97-ВР установлено, що місцеве самоврядування в Україні -це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади, утвореної відповідно до Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад», крім питань, зазначених у частині першій цієї статті, вирішуються такі питання: 1) утворення старостинських округів; 2) затвердження Положення про старосту; 3) прийняття рішення щодо дострокового припинення повноважень старости у випадках, передбачених цим Законом.

Водночас, частина четверта статті 42 Закону № 280/97-ВР визначає повноваження сільського, селищного, міського голови, до яких, зокрема, віднесено підписання рішень ради та її виконавчого комітету.

Аналізуючи вказані вище норми Закону № 280/97-ВР убачається, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень, які приймаються на пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради. При цьому, рішення ради та її виконавчого комітету підписуються сільським, селищним, міським головою.

Згідно частини першої - третьої статті 54-1 Закону № 280/97-ВР староста затверджується сільською, селищною, міською радою на строк її повноважень за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови. Староста є членом виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради за посадою і працює в ньому на постійній основі. Порядок організації роботи старости визначається цим та іншими законами, а також Положенням про старосту, затвердженим сільською, селищною, міською радою.

Законом України від 05 лютого 2015 року № 157-VIII «Про добровільне об`єднання територіальних громад» доповнено Закон № 280/97-ВР статтею 14-1, згідно з якою староста є виборчою посадовою особою місцевого самоврядування.

Законом України від 16 липня 2020 року № 805-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення виборчого законодавства» у Законі № 280/97-ВР виключено статтю 14-1 та статтю 54-1 викладено в новій редакції, яка була чинною на час спірних правовідносин, та передбачає, що староста затверджується сільською, селищною, міською радою на строк її повноважень за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови.

Територіальна громада у будь-який час може достроково припинити повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування, якщо вони порушують Конституцію або закони України, обмежують права і свободи громадян, не забезпечують здійснення наданих їм законом повноважень (частина друга статті 75 Закону № 280/97-ВР).

Поряд з цим, правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, а також загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування визначає Закон України від 07 червня 2001 року № 2493-III «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - Закон № 2493-III).

Відповідно до абзацу 3 статті 3 Закону № 2493-III посадами в органах місцевого самоврядування є, зокрема, виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою.

Стаття 10 Закону № 2493-III визначає, що прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється: на посади заступників сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, старости шляхом затвердження відповідною радою.

За змістом статті 11 Закону № 2493-III передбачено, що громадяни України, які вперше приймаються на службу в органи місцевого самоврядування (за винятком посад, зазначених в абзаці другому частини першої статті 10 цього Закону), у день прийняття відповідного рішення складають Присягу такого змісту: «Усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити громаді та народові України, неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, сприяти втіленню їх у життя, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, сумлінно виконувати свої посадові обов`язки». Посадова особа місцевого самоврядування, яка вперше приймається на службу в органи місцевого самоврядування, вважається такою, що вступила на посаду, з моменту складення Присяги. Присяга вважається складеною, якщо після її зачитування громадянин України скріплює Присягу своїм підписом. Підписаний текст Присяги зберігається за місцем служби. Про складення Присяги робиться запис у трудовій книжці із зазначенням дати складення Присяги.

Особи, які вперше приймаються на службу в органи місцевого самоврядування, складають Присягу, текст якої визначено статтею 11 Закону № 2493-III, що підкреслює їхню відповідальність перед громадою та народом України.

За статтею 20 Закону № 2493-III крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України, а також у разі: порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону; порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону); виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону); досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950 (далі -Порядок № 950).

Пунктом 1 Порядку № 950 визначено випадки в яких може бути проведено службове розслідування. Один з таких випадків - недодержання особою законодавства про службу в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 2 даного Порядку рішення щодо проведення службового розслідування приймається вищими посадовими особами України, Першим віце-прем`єр-міністром України, керівником державного органу (посадовою особою), що призначив на посаду особу, уповноважену на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої планується проводитися службове розслідування, керівником органу, в якому працює зазначена особа.

Пунктом 8 Порядку № 950 установлено, що за результатами службового розслідування члени комісії складають акт, у якому зазначаються:

факти, які стали підставою для проведення службового розслідування, посада, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, строк перебування на займаній посаді особи, стосовно якої проведено службове розслідування;

заяви, клопотання, пояснення та зауваження особи, стосовно якої проведено службове розслідування;

висновки службового розслідування, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, причини та умови, що призвели до порушення, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, що знімають з особи, стосовно якої проведено службове розслідування, безпідставні звинувачення або підозру;

обґрунтовані пропозиції щодо усунення виявлених порушень та притягнення у разі потреби винних осіб до відповідальності згідно із законодавством.

Спірні правовідносини у справі виникли з приводу звільнення позивача зі служби в органах місцевого самоврядування за порушення Присяги.

Положеннями статті 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачено, що правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, Законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", «Про статус депутатів місцевих рад", «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів", цим та іншими законами України.

Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і Законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і Законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

З матеріалів справи убачається, що рішенням сесії Камянка -Бузької міської ради Львівської області №23 від 27.10.2023 року позивачку було обрано на посаду старости Желдецького старостинського округу.

Присягу посадової особи місцевого самоврядування позивач прийняла 10.02.2003.

Верховний Суд, неодноразово аналізуючи в своїх рішеннях текст присяги державного службовця (міститься в Законах України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII та від 10 грудня 2015 року № 889-VIII), який є майже аналогічним тексту Присяги посадової особи місцевого самоврядування, дійшов таких правових висновків.

З тексту Присяги вбачається, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Присяга має правову природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового характеру, конституційного зобов`язання державного службовця.

Аналогічний висновок міститься у рішення Конституційного Суду України від 11 березня 2011 року у справі № 2-рп/2011.

За такого правового регулювання порушення Присяги слід розуміти як скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга державного службовця передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків державного службовця. Про несумлінність дій (бездіяльності) державного службовця свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Отже, звільнення за порушення Присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.

Передумовою звільнення державного службовця за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов`язаного зі здійсненням службової діяльності, з підстави припинення державної служби за порушення Присяги мають бути порушення, встановлені внаслідок ретельного службового розслідування.

При цьому необхідно враховувати, що наслідком вчинення дисциплінарного правопорушення можуть бути припинення державної служби за порушення Присяги або звільнення, які є санкціями різних рівнів відповідальності і не можуть застосовуватись як альтернативні.

Припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності має бути не меншим, ніж під час звільнення з державної служби за вчинення дисциплінарного правопорушення, з дотриманням порядку та строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.

В основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги.

Тобто, як порушення Присяги, так і дисциплінарне правопорушення, можуть бути наслідком недодержання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) засад проходження публічної служби.

Таким чином, припинення державної служби у зв`язку з порушенням Присяги та дисциплінарна відповідальність можуть бути наслідком існування схожих фактичних підстав у разі вчинення достатньо близьких за характером одне до одного дисциплінарного або іншого правопорушень.

Однак, вони не є ідентичними, а є заходами різних видів відповідальності.

Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок не може бути звільнений за порушення Присяги якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги.

З огляду на схожість змісту присяг державного службовця та посадової особи органу місцевого самоврядування, а також мети, з якою ці особи приймають відповідну Присягу, вступаючи на службу, ця правова позиція є застосовною до спірних правовідносин та підлягає врахуванню судом.

Така правова позиція, викладена Верховним Судом у постановах від 19.12.2019 у справі №1340/5975/18 та від 29.01.2020 у справі № 452/1661/16-а, від 31 серпня 2022 року у справі № 240/7387/19 від якої колегія суддів не знаходить підстав для відступу.

Таким чином, порушення Присяги слід розуміти як скоєння службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

На виконання покладеного на суб`єкта владних повноважень частиною другою статті 77 КАС України обов`язку доказування правомірності прийнятого ним рішення, зокрема, про звільнення особи за конкретною підставою, - має бути доведено обґрунтованість висновків про факт порушення службовцем саме прийнятої Присяги посадової особи місцевого самоврядування, а не порушення службової дисципліни, позаяк не будь-яке порушення посадовою особою органу місцевого самоврядування етичних, правових та службово-дисциплінарних норм поведінки утворює факт порушення Присяги.

Отже, звільнення за порушення Присяги посадової особи місцевого самоврядування може мати місце лише тоді, коли така посадова особа скоїла проступок проти інтересів служби та який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього, як до «носія влади», що, як наслідок, призводить до приниження органу місцевого самоврядування та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

З акту службового розслідування №2 від 18.07.2024 року (п.24) та пояснень представника відповідача убачається, що старостою Желдецького старостинського округу Кам`янка-Бузької міської ради здійснено проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам та в умовах воєнного стану підриває довіру до нього, як до «носія влади», а саме в супереч ст.54-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 7, 8, 11 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також пунктів 5.2 (в частині підпунктів 2, 4, 9, 10, 12, 15), 6.3 Положення про старостинські округи Кам`янка-Бузької територіальної громади, затвердженого рішенням Кам`янка-Бузької міської ради від 25.11.2021 року №59 (із змінами від 02.02.2023 року №33), а зокрема поза межами відповідних повноважень позивачкою здійснено видачу актів обстеження житлово-побутових умов, в яких викладено висновки про потребу особи в постійному сторонньому догляді від 20.05.2024 № 213, від 13.02.2024 № 95, від 22.01.2024 № 60 та № 36.

Стосовно ж доводів апеляційної скарги щодо наявності у позивачки повноважень на видачу актів обстеження житлово-побутових умов із зазначенням висновків про те, що особа потребує постійного стороннього догляду, то колегією суддів ретельно перевірено нормативні та локальні акти органу місцевого самоврядування в тому рахунку і ті на які покликалася позивач у доводах апеляційної скарги та в ході судового розгляду справи на предмет повноважень позивача, за результатом вивчення яких судом установлено, що позивач не була наділена повноваженнями для складання висновку про потребу постійного стороннього догляду певної особи.

Отож обумовлені дії вказують на те, що позивач не дотрималась Конституції України та законів України у спосіб перевищення своїх повноваження шляхом констатації фактів потреби у постійному сторонньому догляді, що у свою чергу вказує на здійснення позивачем проступку проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам та в умовах воєнного стану підриває довіру до нього, як до «носія влади».

За приведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обумовлені дії позивача містять у собі самостійний та достатній склад порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону.

Крім того колегією суддів ураховано, що відповідно до численної правової позиції Верховного Суду, наведеній у постановах від 12 вересня 2019 року у справі №657/268/15-а, від 09 липня 2020 року у справі №663/2852/16-а, від 22 листопада 2021 року у справі №1.380.2019.005671, від 13 квітня 2023 року у справі № 140/17235/20, від 22 червня 2023 року у справі № 160/14672/21, які корелюються з позицією Великої Палати Верховного Суду щодо дискреційних повноважень органів місцевого самоврядування, викладеною у постанові від 27 березня 2019 року у справі №688/3487/16, повноваження міської ради щодо дострокового припинення повноважень посадової особи органу місцевого самоврядування є дискреційними, а тому суд не має права втручатися у внутрішню компетенцію органу місцевого самоврядування і не може надавати оцінки мотивам ради, з яких вона виходила, приймаючи відповідне рішення. Тобто, спірне рішення Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області може бути перевірено судом лише на предмет дотримання визначеної законодавством процедури його прийняття.

Однак як слідує з матеріалів справи та доводів позивача та його представника, скаржником не заперечуються обставини з приводу дотримання, визначеної законодавством процедури прийняття оскаржуваного рішення, а суд при розгляді цієї справи не має права втручатися у внутрішню компетенцію органу місцевого самоврядування і не може надавати оцінки мотивам ради, з яких вона виходила, приймаючи відповідне рішення.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, які стосуються оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Стосовно ж доводів апеляційної скарги які стосуються стягнення моральної шкоди, то вказані вимоги як похідні від основних вимог позивача також не підлягають до задоволення.

Окрім того, на підтвердження обставин щодо наявності моральної шкоди, позивачем не надано жодних допустимих доказів.

Також колегія суддів відхиляє доводи скаржника з приводу її дискреційних повноважень на складання таких висновків щодо потреби у постійному догляду осіб, позаяк відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (а не на власний розсуд).

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі № 380/17936/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та підлягає касаційному оскарженню шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 20 травня 2025 року