Справа № 500/6053/24
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/6053/24 пров. № А/857/14205/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
за участю секретаря судового засідання Носа С. П. Демидюк О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в м. Львові апеляційну скаргу Микулинецької селищної ради на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року у справі № 500/6053/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Микулинецької селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

місце ухвалення судового рішення м. Тернопіль
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїПодлісна І.М.
дата складання повного тексту рішення10.03.2025
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року у справі № 500/6053/24 задоволено позов ОСОБА_1 до Микулинецької селищної ради про визнання протиправними та скасування рішень в частині, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Визнано протиправним та скасовано рішення сорок восьмої сесії восьмого скликання Микулинецької селищної ради від 17 травня 2024 року № 2874 Про внесення змін до рішення № 1613 від 12.11.2021 року Про утворення старостинських округів на території Микулинецької селищної ради в частині внесення змін до п. 1 та п. 2 рішення № 1613 від 12 листопада 2021 року "Про утворення старостинських округів Микулинецької селищної ради" шляхом їх викладення в редакції, що зумовила припинення Дворічанського старостинського округу та позбавило уповноваження ОСОБА_1 представляти інтереси жителів цього округу, як старости.

Визнано протиправним та скасовано рішення сорок дев`ятої сесії восьмого скликання Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області Про припинення повноважень та звільнення старост № 2889 від 19 липня 2024 року в частині:

- пункту 1 Взяти до відома факт припинення достроково повноважень старости Дворічанського старостинського округу ОСОБА_1 , у зв`язку із ліквідацією Дворічанського старостинського округу;

- пункту 4 Звільнити ОСОБА_1 , старосту Дворічанського старостинського округу Микулинецької селищної ради, із достроковим припиненням повноважень, за скороченням штату за п.1 ст. 40 КЗпП, 22 липня 2023 року;

Поновлено ОСОБА_1 на посаді старости Дворічанського старостинського округу Микулинецької селищної ради з 23 липня 2024 року.

Стягнуто з Микулинецької селищної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 липня 2024 року по 05 березня 2025 року у розмірі 170 587,74 (сто сімдесят тисяч п`ятсот вісімдесят сім гривень 74 копійки) з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 з 23 липня 2024 року на посаді старости Дворічанського старостинського округу Микулинецької селищної ради та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 23 882,85 грн (двадцять три тисячі вісімсот вісімдесят дві гривні 85 копійок) підлягає до негайного виконання.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Микулинецької селищної ради на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1220 грн (одна тисяча двісті двадцять гривень).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В доводах апеляційної скарги вказує, що рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року у справі №500/6053/24 є прямим втручанням в дискреційні повноваження депутатів Микулинецької селищної ради і безпосередньо порушує їх права, свободи, інтереси та обов`язки. Адже оскаржуваним судовим рішенням визнано протиправним та скасовано рішення сорок восьмої сесії восьмого скликання Микулинецької селищної ради в частині внесення змін до рішення щодо утворення старостинських округів Микулинецької селищної ради; визнано протиправним та скасовано рішення сорок дев`ятої сесії восьмого скликання Микулинецької селищної ради щодо припинення достроково повноважень старости Дворічанського округу.

Рішенням суду першої інстанції, яке скасовує зміни до рішення ради про кількість старостинських округів (зменшення їх з 9 до 7) та поновлює старосту Дворічанського старостинського округу, порушуються основні права депутатів: право на управління територією: судове скасування рішень ради стосовно організації старостинських округів позбавляє депутатів можливості впливати на адміністративно-територіальну структуру громади. Це порушує їхнє конституційне право на здійснення місцевого самоврядування, оскільки організація території є однією з основних функцій органів місцевої влади, закріпленою в ст. 140 Конституції України; право на прийняття рішень: депутати, які діють через орган місцевого самоврядування, мають право на прийняття рішень про зміну кількості старостинських округів, а також на припинення повноважень старост у разі ліквідації або реорганізації округів. Судове скасування цього рішення фактично позбавляє депутатів можливості реалізувати свої виключні повноваження, що прямо порушує їхні права на ефективне управління місцевими справами. Рішення суду про скасування актів ради, що стосуються створення старостинських округів та припинення повноважень старости, порушує свободу депутатів у їхній діяльності, оскільки суд обмежує їхнє право на прийняття рішень у межах їхніх повноважень, що не відповідає принципу місцевого самоврядування та автономії органів місцевої влади. Також вказують, що судове рішення впливає на фінансові зобов`язання місцевого бюджету, що безпосередньо стосується обов`язків депутатів щодо управління фінансовими ресурсами громади.

Справа розглянута без участі осіб, які приймали оскаржуване рішення - депутатів, які безпосередньо вносили його на розгляд сесії та за нього проголосували.

Стверджує, що відновлення Дворічанського округу не є можливим, тому що чисельність населення станом на 01.01.2025 зменшилась (менше 500 чоловік), фінансування в селищному бюджеті на 2025 рік не закладено. Село Дворіччя не є віддаленим від селища Микулинці (Центр громади), а також знаходиться досить близько до с. Ладичин (центр старостинського округу до якого належить с. Дворіччя). Право мешканців на отримання адміністративних послуг ніяким чином не порушується.

Крім того зазначає, що відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX громадське обговорення кандидатури (кандидатур) старости, передбачене частиною першою статті 54-1 цього Закону, не проводиться, як наслідок вважає, що висновки суду в частині проведення громадських обговорень під час правового режиму воєнного стану є неправильними, так як згідно закону громадські обговорення не проводяться під час воєнного стану.

Також відповідач вважає доводи суду в частині не проведення громадських обговорень при зміні старостинських округів неправильними, тому що законодавством не передбачено проведення громадських обговорень при утворені, зміні старостинських округів.

Відповідно до ч. 3 ст. 54-1 Порядок організації роботи старости визначається цим Законом та іншими законами України, а також Положенням про старосту.

За приписами пункту 6-1 частини 1 статті 26 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання утворення старостинських округів, затвердження Положення про старосту, затвердження на посаду та звільнення з посади старости відповідно до закону.

Заперечує відповідач і висновки суду першої інстанції з приводу не проведення розгляду Постійною комісією з питань прав людини, законності, депутатської діяльності, етики, неправильними, тому що питання виносилося на розгляд Постійної комісії з питань планування, фінансів, бюджету та соціально-економічного розвитку.

Відповідно до Положення про постійні комісії Микулинецької селищної ради, питання, які виносяться на розгляд постійної комісії, визначається головою комісії.

Вважає, що Постійна комісія з питань планування, фінансів, бюджету та соціально-економічного розвитку має розглядати питання про внесення змін до рішення про створення старостинських округів, тому що це постійна профільна комісія, яка готує проекти рішень ради, висновки та рекомендації з питань планування соціально-економічного розвитку, бюджету та фінансів. Вважає, що проєкт рішення був розглянутий комісією до компетенції якого належить питання про створення старостинських округів, їх фінансування і забезпечення.

Також зазначає, що позивачем можуть бути припинені трудові відносини як з підстав передбачених КЗпП України, так і з підстав передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Про дату, час та місце розгляду справи позивач повідомлений засобами поштового зв`язку, про що матеріали справи містять відповідні докази.

В судовому засіданні представник позивача Микитович П.М. надав пояснення та заперечив проти доводів апеляційної скарги.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про причини неприбуття не повідомив. Клопотань про відкладення слухання справи не направляв.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що:

рішення Микулинецької селищної ради є ненормативним правовим актом місцевого самоврядування, адже після створення старостинських округів дане рішення фактично було виконано, тому скасувати його чи внести до нього зміни було неможливо. Визначати новий склад старостинських округів об`єктивно можливо проводити після припинення повноважень селищної ради, коли припиняються і повноваження старост зазначених старостинських округів;

проект рішення №634 від 27.10.2022 не пройшов процедуру розгляду відповідно до вимог статті 31 Регламенту, а тому в силу наведеної норми не підлягав внесенню на розгляд селищної ради, навіть за ініціативи депутата цієї ради, підтриманої одноголосно. В іншому випадку повністю нівелюється процедура розгляду проектів рішень, яка чітко визначена Регламентом ради;

оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування не пройшло попередній розгляд в постійній комісії до компетенції, якої належить питання порушені в ньому. Крім цього, на розгляд постійної комісії, яка здійснювала розгляд проекту оскаржуваного рішення хоча питання не належало до її компетенції, не були запрошені зацікавлені особи, зокрема старости старостинських округів, що ліквідуються та про розгляд на які не були повідомлені усі заінтересовані особи;

відповідач не провів громадських слухань, не повідомив про розгляд питання зміни переліку старостинських округів ні позивача, ні жителів цих округів в межах об`єднаної територіальної громади чим позбавив права на участь у прийнятті рішень суб`єктів яких це рішення стосується, що свідчить про протиправність оскаржуваного рішення;

оскаржуване рішення Микулинецької селищної ради від 19.07.2024 року за № 2889 Про припинення повноважень та звільнення старост порушує трудові права, зокрема право на працю Позивача, звільнення Позивача є протиправним, позаяк приймаючи рішення про звільнення Позивача 22.07.2024 року Відповідач діяв протиправно оскільки положення його ж рішення про об`єднання старостинських округів ще не набрало законної сили, а тому Відповідач протиправно звільнив Позивача на підставі п.1 статті 40 КЗпП України, оскільки продовжувала діяти ще попередня редакція рішення про утворення старостинських округів, а зміни чинності не набули. Приймати оскаржуване рішення від 19.07.2024 Відповідач міг тільки після набрання законної сили положеннями пунктів 1 та 2 рішення від 17.05.2024 року за № 2874 та проводити звільнення Позивача після першого серпня 2024 року;

відповідач в порушення установленого порядку вивільнення працівників не запропонував позивачу іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до його професійної підготовки та професійних компетентностей, надав перевагу особам з нижчим чим Позивач рівнем професійної підготовки та професійної компетенції, звільнив Позивача без урахування переважного права Позивача на залишенні на роботі перед іншими працівниками.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 перебувала на посаді старости старостинського округу Микулинецької селищної ради.

Рішенням сорок дев`ятої сесії Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області восьмого скликання №2890 від 19.07.2024 внесено зміни до структури та загальної чисельності апарату управління Микулинецької селищної ради та затверджено її в новій редакції.

Рішенням Відповідача Про внесення змін до рішення №1613 від 12.11.2021 року Про утворення старостинських округів на території Микулинецької селищної ради від 17.05.2024 року за № 2874 внесено зміни до рішення про утворення старостинських округів, якими визнечено новий перелік старостинських округів тобто зменшено кількість старостинських округів шляхом об`єднання окремих округів в одні чим здійснено фактичну ліквідацію окремих старостинських округів, створено нові.

Відповідно до пункту 6 вказаного рішення його пункти 1 та 2 вступають в дію, тобто набувають чинності, з 01 серпня 2024 року.

19.07.2024 року рішенням сорок дев`ятої сесії восьмого скликання Микулинецької селищної ради за № 2889 Про припинення повноважень та звільнення старост позивача звільнено, як старосту старостинського округу Микулинецької селищної ради, у зв`язку із достроковим припиненням повноважень, за скороченням штату за п.1 ст.40 КЗпП України.

Вважаючи рішення відповідача про звільнення із займаної посади протиправним, позивач звернулась із даним позовом в суд.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Звертаючись з апеляційною скаргою відповідач в резолютивній частині апеляційної скарги просив суд апеляційної інстанції:

«Скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року (Повне судове рішення складено 10 березня 2025 року) у справі №500/6053/24, за позовом ОСОБА_1 до Микулинецької селищної ради про визнання протиправними та скасування рішень в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.»

Стосовно ж решти рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року у справі № 500/6053/24 про визнання протиправним та скасування:

рішення сорок восьмої сесії восьмого скликання Микулинецької селищної ради від 17 травня 2024 року № 2874;

рішення сорок дев`ятої сесії восьмого скликання Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області Про припинення повноважень та звільнення старост № 2889 від 19 липня 2024 року в частині пункту 1 Взяти до відома факт припинення достроково повноважень старости Дворічанського старостинського округу ОСОБА_1 , у зв`язку із ліквідацією Дворічанського старостинського округу та пункту 4 Звільнити ОСОБА_1 , старосту Дворічанського старостинського округу Микулинецької селищної ради, із достроковим припиненням повноважень, за скороченням штату за п.1 ст. 40 КЗпП, 22 липня 2023 року,

то резолютивна частина апеляційної скарги не містить вимог відповідача про скасування судового рішення у названій частині.

Відповідно до частини 1 ст. 308 суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отож предметом апеляційного розгляду за поданою відповідачем апеляційною скаргою є правомірність ухвалення судом першої інстанції судового рішення виключно у частині, яка стосується поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зважаючи, що апеляційна скарга відповідача не містить вимог відносно ухваленого рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року у справі № 500/6053/24 про визнання протиправним та скасування рішень Микулинецької селищної ради від 17 травня 2024 року № 2874 та № 2889 від 19 липня 2024 року, то у вказаній частині законність і обґрунтованість обумовленого рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Повертаючись до суті вимог апеляційної скарги стосовно протиправного поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то колегія суддів зазначає таке.

Частиною шостою статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи приписи частини першої статті 235 КЗпП України, на орган, що розглядає трудовий спір, у разі з`ясування того, що звільнення працівника відбулось незаконно, покладається обов`язок поновлення такого працівника на попередній роботі.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту прав, ніж зазначений в частині першій статті 235 КЗпП України, а отже, встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Обумовлений спосіб захисту прав позивача відповідає правовій позиції, викладеній в постанові КАС складі ВС від 13.04.2023 р. у справі № 540/3994/20, відповідно до якої: скасування наказу про звільнення працівника із займаної посади, у силу вимог частини першої статті 235 КЗпП України, є підставою для його поновлення на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При цьому, поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи.

Крім того, відповідно до позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відображеної у постановах від 08 квітня 2020 року у справі № 808/2741/16 та від 08.09.2021 у справі №721/910/19: «у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу ввести скорочену посаду, а якщо підприємство, установа реорганізовано рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником».

В ході розгляду цієї справи суд першої інстанції прийшов до переконання про протиправність рішення Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області№2889 від 19.07.2024 в частині припинення повноважень та звільнення позивача, позаяк за висновком суду звільнення позивача відбулося з порушенням передбаченого законом порядку, а зокрема серед іншого:

«Рішенням відповідача Про внесення змін до рішення №1613 від 12.11.2021 року Про утворення старостинських округів на території Микулинецької селищної ради від 17.05.2024 року за № 2874 пунктами 1 та 2 цього рішення внесено зміни до рішення про утворення старостинських округів, якими визнечно новий перелік старостинських округів тобто зменшено кількість старостинських округів шляхом об`єднання окремих округів в одні чим здійснено фактичну ліквідацію окремих старостинських округів, створено нові.

Відповідно до пункту 6 вказаного рішення його пункти 1 та 2 вступають в дію, тобто набувають чинності, з 01 серпня 2024 року.

Отже, приймаючи рішення про звільнення позивача 22.07.2024 року відповідач діяв протиправно оскільки положення його ж рішення про об`єднання старостинських округів ще не набрало законної сили, а тому відповідач протиправно звільнив Позивача на підставі п.1 статті 40 КЗпП України, оскільки продовжувала діяти ще попередня редакція рішення про утворення старостинських округів, а зміни чинності не набули. Приймати оскаржуване рішення від 19.07.2024 відповідач міг тільки після набрання законної сили положеннями пунктів 1 та 2 рішення від 17.05.2024 року за № 2874 та проводити звільнення Позивача після першого серпня 2024 року»;

«порядок скорочення чисельності або штату працівників, має чітко відповідати вимогам законодавства про працю та не допускати зловживань та порушень трудових прав і законних інтересів працівників. У цьому контексті Пленум Верховного Суду у п.19 постанови Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 6 листопада 1992 р. роз`яснює: розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, зокрема, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є доказами про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі.

Звільнення на цій підставі допускається лише у разі, якщо посадовій особі органу місцевого самоврядування не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації та професійної компетенції або якщо він відмовляється від такого переведення. Власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку ліквідацією (реорганізацією) зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичної особи.

У підпункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів містяться роз`яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Проте, відповідач в порушення установленого порядку вивільнення працівників не запропонував Позивачу іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до його професійної підготовки та професійних компетентностей, надав перевагу особам з нижчим чим Позивач рівнем професійної підготовки та професійної компетенції, звільнив Позивача без урахування переважного права Позивача на залишенні на роботі перед іншими працівниками.»

З огляду на висновки суду першої інстанції про протиправність звільнення позивача із займаної посади (які з урахуванням поданих вимог апеляційної скарги не є предметом дослідження у даному апеляційному провадженні), колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи судове рішення щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді старости Дворічанського старостинського округу Микулинецької селищної ради, суд першої інстанції діяв відповідно до статті 235 КЗпП України та з урахуванням приведених правових висновків Верховного Суду.

Стосовно ж вимог апеляційної скарги, які стосуються стягнення з Микулинецької селищної ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23 липня 2024 року по 05 березня 2025 року у розмірі 170 587,74 (сто сімдесят тисяч п`ятсот вісімдесят сім гривень 74 копійки), то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Зі змісту пункту 5 Порядку №100 слідує, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки №1361 від 09.08.2024 Микулинецької селищної ради середньомісячна заробітна плата позивачки складає 23882,85 грн.

За висновками суду першої інстанції період вимушеного прогулу позивачки становить з 23.07.2024 (наступний день після звільнення, враховуючи, що день звільнення є останнім робочим днем) по 05.03.2025 (день ухвалення судом першої інстанції рішення у цій справі), що складає 7 місяців і 3 робочі дні, а сума середнього заробітку ОСОБА_1 за обумовлений час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на її користь, становить 170587,74 грн.

Доводами апеляційної скарги не заперечуються обставини з приводу невірного підрахунку часу вимушеного прогулу та розміру середнього заробітку.

Підсумовуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалюючи судове рішення щодо стягнення з Микулинецької селищної ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23 липня 2024 року по 05 березня 2025 року діяв відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Микулинецької селищної ради залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року у справі № 500/6053/24 в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 20 травня 2025 року