Справа № 600/1694/25-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 р. м. Чернівці Справа №600/1694/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Боднарюк Костянтин Васильович до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неприйняття рішення про звільнення військовослужбовця, молодшого сержанта ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняти рішення про звільнення військовослужбовця, молодшого сержанта ОСОБА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_3 з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 31.08.2024 позивачем через командуванням ІНФОРМАЦІЯ_3 було подано рапорт щодо його звільнення з військової служби за сімейними обставинами. Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.10.2024 повідомлено про те, що рапорт про його звільнення з військової служби був повернутий без реалізації, у зв`язку з тим, що згідно поданих документів не можливо встановити наявність такої обов`язкової умови як "відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати такий догляд" за його матір`ю ОСОБА_2 .

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду Чернівецької області від 26.03.2025 у справі №600/4921/24-а було визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у неналежному розгляді (не розгляді) рапорту молодшого сержанта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від 31.08.2024, про його звільнення з військової служби та зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про його звільнення з військової служби від 31.08.2024, з підстав, з яких його подано та прийняти обґрунтоване рішення за результатами такого розгляду.

На виконання вказаного рішення, ІНФОРМАЦІЯ_2 листом від 29.03.2025 за №2628 повідомлено про відсутність права на звільнення з військової служби на підставі абз.13 п.3 ч.32 ст.26 Закону та пп "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ. Вказував, що на момент звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом, за наслідками розгляду рапорту позивача від 31.08.2024, відповідач будь-яких інших рішень не прийняв.

Ухвалою суду від 16.04.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Не погоджуючись із позовною заявою, відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якій посилався на те, що у позивача наявні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть доглядати за особою, а саме рідна сестра ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Таким чином, наведені обставини очевидно свідчать про те, що у позивача при наявності рідної сестри ОСОБА_3 відсутнє право на звільнення з військової служби на підставі абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII та підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII згідно поданого ним рапорту. Зазначав, що Сімейним кодексом України визначено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. На думку відповідача, наявність у повнолітньої ОСОБА_3 власної сім`ї, не звільняє її від обов`язку догляду за матір`ю, яка є інвалідом ІІ групи, а звільнення від цього обов`язку можливе лише рішенням суду.

Вважаючи відзив на позовну заяву необґрунтованим, позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначав, що його рідна сестра має свою сім`ю так як перебуває у шлюбі з 2021 року, її шлюбне прізвище " ОСОБА_4 ", виховує малолітню дитину. Остання зі своєю сім`єю зареєстрована та проживає окремо від його сім`ї, а саме в АДРЕСА_1 . Тобто, вона не являється членом сім`ї ні його брата, позивача, а ні її матері. Позивач звертав увагу суду на те, що згідно з пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року у справі №5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Судом встановлено такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Позивач є військовослужбовцем на проходить військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_6 .

31.08.2024 позивачем було подано рапорт на ім`я командира взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 (по команді) щодо його звільнення з військової служби у запас за пп. "г" (через сімейні обставини) п.3 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за одним із батьків, які є особою з інвалідністю ІІ групи.

До рапорту додано наступні документи: нотаріально завірену копію паспорта громадянина України: серії НОМЕР_1 , виданий 18.10.2005 Глибоцьким РВ УМВС України в Чернівецькій області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; витяг з реєстру територіальної громади №2024/010368474 від 29.08.2024, про місце реєстрації та проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; нотаріально завірену копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_2 ; нотаріально засвідчена заява від матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , про надання згоди на здійснення догляду за нею; нотаріально завірену копію паспорта громадянина України: серії НОМЕР_3 , виданий 18.01.1996 Глибоцьким РВ УМВС України в Чернівецькій області на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; витяг з реєстру територіальної громади №2024/010369306 від 29.08.2024, про місце реєстрації та проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; нотаріально завірену копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 , серії НОМЕР_5 виданого 20.07.2023, на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; нотаріально завірену копію довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААГ №118009, виданою 24.11.2022, на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; завірену КНП Глибоцька багатопрофільна лікарня Чернівецької області копію заключення ЛКК №138 від 24.01.2024, видану на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; довідку з Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 28.08.2024 №907 про склад сім`ї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; акт обстеження житлово-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складений 28.08.2024 Чагорською сільською радою №906.

У відповідь на звернення позивача через call-центр Міністерства оборони України №МУ-17880874 (вх.№18699 від 16.10.2024) щодо поданого рапорту, позивачу листом від 17.10.2024 повідомлено, що згідно поданих документів не можливо встановити наявність такої обов`язкової умови як "відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати догляд" за ОСОБА_2 . У зв`язку із зазначеним, позивачу повідомлено, що його рапорт на звільнення був повернутий без реалізації.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.03.2025 у справі №600/4921/24-а адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у неналежному розгляді (не розгляді) рапорту молодшого сержанта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від 31.08.2024 про звільнення з військової служби. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 31.08.2024 з підстав, з яких його подано та прийняти обґрунтоване рішення за результатами такого розгляду.

Листом від 29.03.2025 №2628 на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.03.2025 у справі №600/4921/24-а ІНФОРМАЦІЯ_2 за наслідками розгляду рапорту молодшого сержанта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від 31.08.2024 повідомлено позивача про те, що при наявності у нього рідної сестри ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 відсутнє право на звільнення з військової служби на підставі абз.13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" та п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", згідно поданого рапорту.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неприйняття рішення про його звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ, звернувся до суду з вказаним позовом.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ст. 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Надалі, воєнний стан був неодноразово продовжений і Верховна Рада України щоразу їх затверджувала відповідними законами.

Указом Президента України №69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Укази Президента України про мобілізацію щоразу затверджувала Верховна Рада України відповідними законами.

Згідно ст. 1 Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 №1932-ХІІ (далі Закон №1932-ХІІ) особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VIII (далі Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 ст.2 Закону №2232-XII передбачено зокрема такий вид військової служби, як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Пунктом 12 ч.1 ст.1 Закону України "Про оборону України" визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Судом встановлено, що позивач є військовослужбовцем та проходить військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Водночас, як видно з матеріалів справи, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про його звільнення з військової служби на підставі пп. "г" (через сімейні обставини) п.3 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за одним із батьків, які є особою з інвалідністю ІІ групи, до якого додано відповідний пакет документів.

У відповідь на звернення позивача через call-центр Міністерства оборони України №МУ-17880874 (вх.№18699 від 16.10.2024) щодо поданого рапорту, позивачу листом від 17.10.2024 повідомлено, що згідно поданих документів не можливо встановити наявність такої обов`язкової умови як "відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати догляд" за ОСОБА_2 . У зв`язку із зазначеним, позивачу повідомлено, що його рапорт на звільнення був повернутий без реалізації.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.03.2025 у справі №600/4921/24-а адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у неналежному розгляді (не розгляді) рапорту молодшого сержанта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від 31.08.2024 про звільнення з військової служби. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 31.08.2024 з підстав, з яких його подано та прийняти обґрунтоване рішення за результатами такого розгляду.

На виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.03.2025 у справі №600/4921/24-а ІНФОРМАЦІЯ_2 Листом від 29.03.2025 №2628 повідомлено позивача про те, що при наявності у нього рідної сестри ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 відсутнє право на звільнення з військової служби на підставі абз.13 п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" та п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", згідно поданого рапорту.

Так, оцінюючи правові норми, які регулюють правові підстави для звільнення із військової служби, аналізуючи додані до матеріалів справи матеріали, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Підстави звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону № 2232-XII.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній на час звернення позивача із рапортом), військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, зокрема:

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років; у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи; у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд; військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю; військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку; один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років; військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років; перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, в редакції змін внесених згідно з Указом Президента №439/2023 від 18.07.2023 (далі - Положення №1153).

Так, цим Положенням визначається порядок проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Це Положення застосовується також до відносин звільнення з військової служби.

Так, права посадових осіб щодо звільнення з військової служби, вимоги та порядок звільнення з військової служби, в тому числі військовослужбовців, які призвані за мобілізацією на період воєнного стану врегульовано розділом ХІІ Положення №1153.

Відповідно до абз.2 п.12 Положення №1153, право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до п.233 Положення №1153, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання.

Суд зазначає, що згідно з п. 225 Положення №1153 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (п. 241 Положення №1153).

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення №1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454 (далі - Інструкція №170).

Відповідно до п.14.10 Інструкції №170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України (абзац 13 пункту 14.10 Інструкції №170).

Разом з тим, варто вказати, що рапорт передбачає собою вид службового документу Збройних Сил України, який є письмовим зверненням військовослужбовця до вищого по посаді чи званню військовослужбовця з викладом питань службового або особистого характеру та відображає прагнення військовослужбовця реалізувати свої права.

Порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини) визначає Інструкція про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затверджена наказом Міністерства оборони України №735 від 28.12.2016 (далі - Інструкція №735).

Згідно з п.1 розділу ІІІ Інструкції №735 посадові особи органів військового управління, військових частин під час розгляду звернень громадян зобов`язані уважно вникати в їх суть, у разі потреби вимагати у виконавців матеріали їх перевірки, направляти працівників на місця для перевірки викладених у зверненні обставин, застосовувати інші заходи для об`єктивного вирішення поставлених автором звернення питань, з`ясовувати та приймати рішення про усунення причин і умов, які спонукають авторів скаржитись.

Відповідно до п.2 розділу ІІІ Інструкції №735 рішення, які приймаються за зверненнями, мають бути мотивованими та ґрунтуватися на нормах законодавства. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов`язана забезпечити своєчасне й правильне рішення, а в разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів щодо поновлення порушених прав громадян.

За правилами п. 5 розділу ІІІ Інструкції №735 звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання.

Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.

Як встановлено п. 7 розділу ІІІ Інструкції №735, відповідь за результатами розгляду звернення обов`язково дається тим органом військового управління, військовою частиною, які його отримали і до компетенції яких входить розв`язання порушених у зверненні питань, за підписом керівників або осіб, яким право ставити підпис надано відповідним керівником органу військового управління, командиром військової частини.

Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції №735 визначено, що рішення про відмову в задоволенні вимог або прохань, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на чинне законодавство і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. При цьому вказуються заходи, які вживались органом військового управління, військовою частиною для перевірки цього звернення. Якщо давалася усна відповідь, то складається відповідна довідка, яка додається до матеріалів перевірки звернення.

З системного аналізу вказаних норм права, вбачається, що наслідком розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту, які мають бути прийняті в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні. Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Отже, у даному випадку, за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 31.08.2024, відповідач повинен був у відповідності до вимог чинного законодавства прийняти відповідне рішення, як то наказ про звільнення, чи обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту.

Із змісту позовних вимог вбачається, що предметом спірних відносин є бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неприйняття рішення про звільнення військовослужбовця, молодшого сержанта ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ.

Як зазначено вище, рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.03.2025 у справі №600/4921/24-а визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у неналежному розгляді (не розгляді) рапорту молодшого сержанта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від 31.08.2024 про звільнення з військової служби. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 31.08.2024 з підстав, з яких його подано та прийняти обґрунтоване рішення за результатами такого розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вказаного рішення суду, ІНФОРМАЦІЯ_2 листом від 29.03.2025 №2628 повідомлено позивача про те, що при наявності у нього рідної сестри ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у нього відсутнє право на звільнення з військової служби на підставі абз.13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" та п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", згідно поданого рапорту. Вказано, що у разі незгоди з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 може оскаржити його до старшого командира (начальника) або до суду.

Отже, відповідачем, на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.03.2025 у справі №600/4921/24-а, розглянуто рапорт позивача від 31.08.2024 та прийнято рішення, оформлене листом від 29.03.2025 №2628.

Таким чином, наведені вище встановлені обставини справи, виключаю з боку ІНФОРМАЦІЯ_1 бездіяльність, як таку, оскільки на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.03.2025 у справі №600/4921/24-а, за наслідками повторного розгляду рапорту позивача про його звільнення з військової служби від 31.08.2024 з підстав, з яких його подано, відповідачем з дотримання відповідачем вимог п. 8 розділу ІІІ Інструкції №735 надано обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні рапорту, що викладено у листі від 29.03.2025 №2628.

Таким чином, у ході судового розгляду справи судом не встановлено бездіяльності відповідача щодо не прийняття рішення за результатами розгляду рапорту позивача від 31.08.2024, а позивачем не надано до суду доказів порушення його прав з боку відповідача у спірних правовідносинах.

Поряд з цим суд зазначає, що рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову у задоволенні рапорту позивача про його звільнення з військової служби від 31.08.2024, що викладено у листі від 29.03.2025 №2628, не є предметом оскарження у даній справі.

Суд вважає, що позивачем у даному випадку обрано не вірний спосіб захисту щодо оскарження бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неприйняття рішення про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ, оскільки така бездіяльність з боку відповідача відсутня.

При цьому, як зазначалось вище, за результатами розгляду рапорту позивача від 31.08.2024 відповідачем було надано відповідь за №2628 від 29.03.2025, в якій також було роз`яснено, що у разі незгоди з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 може оскаржити його до старшого командира (начальника) або до суду.

З огляду на викладене суд зазначає, що у разі незгоди позивача з рішенням ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову у задоволенні рапорту позивача про його звільнення з військової служби від 31.08.2024, що викладено у листі від 29.03.2025 №2628, то позивач не позбавлений права оскаржити таку відмову у встановленому законодавством порядку.

Отже, суд вважає, що позивач звертаючись до суду із даною позовною заявою, обрав неналежні способи захисту ймовірно порушених прав, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

При цьому суд враховує те, що згідно ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки відмова у звільненні з військової служби, оформлена листом від 29.03.2025 №2628 не є предметом спірних відносин, то в межах позовних вимог суд позбавлений можливості надавати правову оцінку висновкам рішення відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 , що викладено у листі від 29.03.2025 №2628, щодо відсутності підстав для звільнення позивача з військової служби, на предмет їх відповідності вимогам чинного законодавства.

Решта доводів та заперечень учасників справи не спростовують наведених вище висновків суду.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.74-76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч.ч.1 3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 241-246,250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Боднарюк Костянтин Васильович до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Згідно статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 );

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ).

Суддя В.О. Григораш