Справа № 380/20734/24
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/20734/24 пров. № А/857/7278/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Центральної військово-лікарської Комісії Збройних Сил України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року (головуючий суддя Кисильова О.Й.), ухвалене правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в м. Львів, у справі № 380/20734/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської Комісії Збройних Сил України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

07.10. 2024 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Центральної військово-лікарської Комісії Збройних Сил України в якому просив: визнати протиправними дії Міністерства оборони України в особі Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України по відмові ОСОБА_1 у перегляді довідки ВЛК від 20.06.2024 № 977/3315 В/Ч НОМЕР_1 та проведенні повторного медичного огляду комісією ВЛК Центральної військово-лікарської комісії; зобов`язати Міністерство оборони України в особі Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України повторно провести ОСОБА_1 медичний огляд комісією ЦВЛК та вірно визначити придатність/ непридатність або обмежену придатність, враховуючи його захворювання та з вірним визначенням статей Положення № 402.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд довідки від 20.06.2024 № 977/3315 військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 ; зобов`язано Центральну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перегляд висновку ВЛК військової частини НОМЕР_1 від 20.06.2024 № 977/3325 з прийняттям постанови відповідно до п.п. 2.3.3 - 2.3.5 глави 2 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що у спірному випадку має місце протиправна бездіяльність відповідача, оскільки саме постанова ЦВЛК є актом індивідуальної дії який, у подальшому, заявник має право оскаржити у відповідності до п. 2.3.5. Положення № 402 та є підставою для перегляду такого в судовому порядку. Оскільки заява ОСОБА_1 розглянута відповідачем не у порядку, передбаченому Положення № 402, що, як зазначив суд першої інстанції, є підставою для задоволення позовних вимог частково та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про перегляд довідки від 20.06.2024 № 977/3315 ВЛК військової частини НОМЕР_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року та в позові відмовити повністю. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що не можна погодитись із висновками суду першої інстанції про те, що ЦВЛК ЗС України допустила протиправну бездіяльність щодо нездійснення у встановленому законом порядку розгляду заяви позивача, оскільки ЦВЛК ЗС України згадану заяву розглянуто у відповідності до норм Положення №402 та Закону України «Про звернення громадян». Таким чином, протиправних дій та/або бездіяльності щодо нездійснення розгляду заяви Позивача ЦВЛК ЗС України допущено не було. Апелянт зазначає, що оскільки в ЦВЛК ЗС України створена своя військово-лікарська комісія, відповідно до підпункту 2.3.4 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення № 402, ЦВЛК має право розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (ЛЛК) Збройних Сил України. Так, Положенням № 402 не передбачено обов`язку ЦВЛК ЗС України переглядати постанови підпорядкованих військово-лікарських комісій на підставі необґрунтованих звернень (заяв, скарг), які не містять обґрунтованих, належних доказів про порушення військово-лікарської експертизи, а саме: прийняття постанов підпорядкованими військово- лікарськими комісіями з порушенням Положення № 402, не врахуванням військово-лікарськими комісіями захворювань, травм осіб, які оглядаються, прийняття підпорядкованими військово-лікарськими комісіями постанов в формулюваннях що не відповідають діагнозам. У випадку наявності обґрунтованих у скарзі підстав, ЦВЛК ЗС України переглядає постанову військово-лікарської комісії, скасовує її та приймає нову постанову. У випадку відсутності обґрунтованих у скарзі підстав для перегляду постанови військово- лікарської комісії, постанова ВЛК не переглядається.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у в/ч НОМЕР_2 .

За результатами медичного огляду ОСОБА_1 військово-лікарська комісія в/ч НОМЕР_1 20.06.2024 склала Довідку від 20.06.2024 № 977/3325, у якій вказано, що ОСОБА_1 «на підставі статей 45б, 4в, 5в графи ІІ Розкладу хвороб ПРИДАТНИЙ ДО ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ».

Не погодившись з таким висновком позивач звернувся до Центральної військово-лікарської комісії про перегляд висновку ВЛК.

31.07.2024 Центральна військово-лікарська комісія листом № 598/9/17154 надала відповідь на скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначила, що за встановленим діагнозом постанову ВЛК військової частини НОМЕР_1 за довідкою від 20.06.2024 № 977/3315 про ступінь придатності до військової служби прийнято обґрунтовано, відповідно до вимог Положення. Згідно наданих копій медичних документів, захворювань, які відповідно до вимог Положення зумовлюють непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, не вбачається.

Позивач не погоджуючись з такими діями ЦВЛК та вважаючи, що оформлення відповіді на його заяву листом є протиправним, звернувся з позовом до суду.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Так, спірні правовідносини регулюються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ та Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі -Закон № 2232-ХІІ) встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (ч. 2 ст. 1 Закону №2232-ХІІ).

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною п`ятою ст. 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 7 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

На реалізацію законодавчих приписів Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 затверджене Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення № 402), відповідно до пункту 1.2 розділу І якого військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I - II груп патогенності; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів (п. 1.2 розділу І Положення № 402).

Згідно з пунктом 2.1 Положення для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК(ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Пунктом 2.4.5 розділу І Положення № 402 визначено, що ВЛК регіону має право: приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК. Постанову про придатність до військової служби колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення зі Збройних Сил України має право приймати або переглядати тільки ЦВЛК.

Слід зауважити, що законодавець врегулював можливість оскарження рішення ВЛК регіону у разі незгоди з таким до ЦВЛК.

Згідно п. 2.3 розділу І Положення № 402 на Центральну військово-лікарську комісію покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також: розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи; прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України.

Таким чином, як це правильно констатував суд першої інстанції, постанова ВЛК, яка видана позивачу та оформлена довідкою від 20.06.2024 № 977/3325 може бути оскаржена до Центральної військово-лікарської комісії.

Як це встановлено судом першої інстанції, позивач, користуючись своїм правом, оскаржив висновок ВЛК в/ч НОМЕР_1 до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України.

Водночас, за результатом розгляду зазначеної скарги, Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України листом від 31.07.2024 повідомила, що за встановленим ОСОБА_1 діагнозом, постанову ВЛК про ступінь придатності до військової служби прийнято правильно, про що склав довідку від 20.06.2024 № 977/3325, проте жодного рішення про перегляд постанови ВЛК не прийняла.

Водночас, відповідно до пп. 2.3.4. п. 2.3 Положення № 402 ЦВЛК має право, зокрема: оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК з питань військово-лікарської експертизи; перевіряти організацію медичного огляду військовослужбовців та інших осіб у закладах охорони здоров`я (установах), військових частинах; перевіряти організацію та стан лікувально-діагностичної роботи у закладах охорони здоров`я (установах), медичних підрозділах військових частин та ВВНЗ у цілях військово-лікарської експертизи; запитувати документи в частині, що характеризують обставини отримання захворювання, поранення, травми, каліцтва, необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок, а саме: виписки (витяги) з матеріалів службового (спеціального) розслідування, матеріалів дізнання, досудового розслідування, а також витяги з наказів, актів; особові та пенсійні справи, медичні документи (у разі запиту оригіналів зазначених документів вони повертаються за належністю після складання протоколу); архівні довідки, характеристики та інші документи, необхідні для прийняття постанови (у разі надання копій зазначених вище документів копії підшиваються до складеного протоколу та передаються до архіву зі строком зберігання 50 років); залучати головних медичних фахівців Збройних Сил України, лікарів-спеціалістів Національного військово-медичного клінічного центру та інших закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, спеціалістів інших спеціальностей, начальників медичної служби та представників командування (керівництва) військових частин, де проходить службу військовослужбовець, що оглядається, для вирішення питань військово-лікарської, лікарсько-льотної експертизи; направляти у заклади охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України на контрольне обстеження, медичний огляд, повторний медичний огляд, військовослужбовців, членів їх сімей, військовозобов`язаних, резервістів; надавати до Генерального штабу Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, керівникам органів місцевої адміністрації результати медичного огляду військовослужбовців, членів їх сімей, призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів та інших осіб; розглядати, переглядати, скасовувати, відміняти, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України; надавати роз`яснення щодо формулювання постанов ВЛК (ЛЛК).

Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення № 402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону (далі - інші військові формування), у мирний час та під час дії особливого періоду. При встановленні діагнозу насамперед враховуються результати фізикального обстеження та спеціальних досліджень. Якщо дані попередньої медичної документації не співпадають з результатами актуального обстеження, проводиться спільний огляд (консиліум) за участі провідних (головних) медичних фахівців, під час якого може прийматись рішення про неврахування контраверсійних результатів попередніх досліджень (документів, виписок, заключень тощо) та госпіталізацій при винесенні експертного рішення.

Постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3) (пункт 1.2 глави 1 розділу ІІ Положення №402).

Надаючи оцінку приписам наведених вище нормативних актів, а також приписи КАС України щодо розгляду по суті спорів в адміністративних справах, у яких оспорюються рішення лікарських комісій, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність у суду повноважень на оцінку обґрунтованості прийняття певного медичного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері та виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.

Водночас, суд вправі перевіряти законність висновку ВЛК в межах дотримання процедури прийняття цього висновку не втручаючись у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Так, Верховний Суд у постанові від 10.02.2022 у справі № 160/7153/20 зазначив, що дискреційні повноваження це повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким. З огляду на положення статті 2 КАС України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналіз встановлених обставин у справі та вимог чинного законодавства дає можливість суду апеляційної інстанції, з огляду на визначений позивачем предмет спору у цій справі, погодитись з висновками суду першої інстанції щодо того, що заява позивача з запереченнями на постанову ВЛК була розглянута відповідачем без винесення постанови та без медичного обстеження позивача, що не узгоджується з повноваженнями ЦВЛК.

Покликання на правомірність розгляду звернення позивача у порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», що підтверджується змістом листа ЦВЛК від 31.07.2024 № 598/9/17154 та можливість оскарження такого рішення в порядку ст. 16 цього Закону в контексті приписів ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» щодо права громадян України на звернення до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення, а також ст. 3 цього Закону, що розуміння суті звернення громадян таких як пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (частина перша), не заслуговує на увагу, а відтак висновки суду першої інстанції щодо того, що заява позивача не підпадає під жодне вищенаведене визначення та не є зверненням у розумінні норм Закону № 393/96-ВР з питань військово-лікарської експертизи, а є скаргою, в якій ОСОБА_1 , не погодившись з висновком ВЛК, оформленим довідкою від 20.06.2024 № 977/3325, оскаржує його в порядку передбаченому Положенням № 402, є правильні та обґрунтовані.

Як це слушно зауважив суд першої інстанції, Положенням № 402 визначено, що процедура розгляду такої заяви повинна проводитись у відповідності до цього нормативного акту, а не у відповідності до Закону № 393/96-ВР.

Так, відповідно до пп. 2.3.4. п. 2.3 Положення № 402, ЦВЛК (серед іншого) має право розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України.

Відповідно до п. 2.1, п. 2.2 Положення № 402 ЦВЛК є штатною військово-лікарською установою яка приймає постанови що є обов`язковою для штатних та позаштатних ВЛК.

Згідно із п. 2.3.5 Положення № 402, постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.

Системний аналіз вищенаведених приписів Положення № 402, як це правильно дійшов висновку суду першої інстанції, вказує на те, що ЦВЛК при розгляді заяви/скарги на рішення ВЛК свій висновок повинна оформлювати не листом, а вмотивованою постановою з викладенням всіх обставин та аргументів. Відсутність належним чином оформленої постанови ЦВЛК про перегляд постанови ВЛК свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за Законом.

Оскільки сторони не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в позову, то в силу приписів ст.308 КАС України така не є предметом апеляційного перегляду.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що у спірному випадку має місце протиправна бездіяльність відповідача, оскільки саме постанова ЦВЛК є актом індивідуальної дії, який, у подальшому, заявник має право оскаржити у відповідності до п. 2.3.5. Положення № 402 та є підставою для перегляду її в судовому порядку, що є наслідком вважати, що заява ОСОБА_1 розглянута відповідачем не у порядку, передбаченому Положення № 402 та належним способом захисту порушеного права є зобов`язання повторно розглянути заяву (скаргу) позивача.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності бездіяльності відповідача, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 230, 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Центральної військово-лікарської Комісії Збройних Сил України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року у справі № 380/20734/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний