Справа № 990/199/24
Суддя: Усенко Євгенія Андріївна
Дата ухвалення: 2025-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

суддів Великої Палати Верховного Суду Усенко Є. А., Погрібного С. О., Шевцової Н. В.
у справі № 990/199/24 (провадження № 11-4заі25) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії
1. ОСОБА_1 звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (далі - Касаційний адміністративний суд) з позовною заявою до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія), у якій просила:визнати протиправним і скасувати рішення ВККС від 30.04.2024 № 461/дс-24 [цим рішенням відмовлено у внесенні рекомендації Вищій раді правосуддя про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Господарського суду Закарпатської області]; зобов`язати ВККС провести повторну співбесіду з ОСОБА_1 як з переможцем конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, оголошеного рішенням Комісії від 14.09.2023 № 95/зп-23.
ОСОБА_1 обґрунтовує позов, зокрема, доводами, що оскаржуване рішення ВККС не відповідає вимогам щодо обґрунтованості акта індивідуальної дії, оскільки в ньому не розкрито, в чому саме полягає її, позивачки, невідповідність критерію професійної етики (в рішенні не наведено мотивів, з яких Комісія дійшла відповідного висновку); висновок Комісії щодо наявності підстав для обґрунтованого сумніву в достатності її (позивачки) доходів та доходів її близьких родичів для придбання нерухомого майна є помилковим, суперечать обставинам справи та спростовується наданими нею поясненнями і документами.
2. Касаційний адміністративний суд рішенням від 04.12.2024 узадоволенні позову ОСОБА_1 відмовив повністю.
Застосувавши норми частини першої статті 79-4, частин першої та другої статті 79-5 глави 3 «Конкурс та призначення на посаду судді» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд першої інстанції виснував, зокрема, що ВККС провела співбесіду з позивачкою як з переможницею конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів на виконання вимог цього Закону. Висновок ВККС про невідповідність позивачки критерію доброчесності та у зв`язку із цим відмова в наданні рекомендації для призначення на посаду судді не виходить за межі дискреційних повноважень Комісії.
Суд першої інстанції відхилив довід ОСОБА_1 про необґрунтованість оскаржуваного рішення, вказавши, щоВККС обґрунтувала висловлений сумнів щодо її відповідності критерію доброчесності виходячи з того, що рівень життя кандидатки на посаду судді (позивачки) та членів її сім`ї не співвідноситься з розміром задекларованих нею доходів та заощаджень. ОСОБА_1 не надала Комісії документів на підтвердження наявності у неї та членів її сім`ї достатніх коштів для придбання задекларованого майна до проведення співбесіди та під час її проведення. Не були надані ці документи і під час розгляду справи у суді. У зв`язку із цим суд першої інстанції констатував нездатність позивачки як кандидата на посаду судді пояснити та підтвердити доходи, за рахунок яких придбане подароване їй нерухоме майно її близькими родичами, з якими вона відповідно до її пояснень, наданих Комісії, проживала однією сім`єю до 2021 року.
3. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 01.05.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; рішення Касаційного адміністративного суду від 04.12.2024 у справі № 990/199/24 скасовано; визнано протиправним та скасовано рішення ВККС від 30.04.2024 № 461/дс-24; зобов`язано ВККС провести повторну співбесіду з ОСОБА_1 .
4. Ухвалюючи постанову з таким результатом апеляційного перегляду справи, Велика Палата Верховного Суду виходила з того [якщо стисло й по суті], що ВККС зробила висновок про обґрунтований сумнів у відповідності ОСОБА_1 стандартам доброчесності та професійної етики, які встановлюються для судді, без належної оцінки пояснень кандидатки про її особисті доходи та доходи її родини (батьків) та доказів, на які вона покликалася під час співбесіди. В оскаржуваному рішенні мотивування висновку про невідповідність ОСОБА_1 критерію доброчесності та професійної етики зведено до вибіркової оцінки окремих даних з декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі -декларація), поданої кандидаткою за 2022 рік, та декларацій її батька ОСОБА_2 за 2015, 2017, 2018 роки. Належної оцінки цим відомостям з урахуванням пояснень кандидатки щодо доходів членів її сім`ї та батьків її чоловіка та ґрунтовного аналізу наданих нею документів [довідок Городецької об`єднаної державної податкової інспекції про доходи ОСОБА_2 з 2005 по 2015 роки, витягів з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела / суми нарахованого доходу з 1998 по 2023 роки, сформованих щодо батьків кандидатки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , довідок форми ОК-5 з Пенсійного фонду України, а також довідок про доходи та довідок Пенсійного фонду України про доходи батьків чоловіка кандидатки за 1998-2023 роки, нотаріально завірених пояснень батьків чоловіка про джерела походження коштів на придбання майна, копій договорів, на підставі яких кандидатка, її чоловік та син набули нерухоме майно (квартири)], ВККС в оскаржуваному рішенні не зробила.
Втручання оскаржуваним рішенням ВККС у гарантоване статтею 8 Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 право позивачки на повагу до особистого життя в аспекті доступу до обраної професії та можливості встановлювати і розвивати стосунки професійного характеру не було необхідним і пропорційним, оскільки сталося без належного з`ясування та обґрунтування підстав, не мотивоване належним чином із наданням оцінки поясненням кандидата на посаду судді.
5. З висновком Великої Палати Верховного Суду щодо результату апеляційного перегляду справи та з підставами, на яких він базується, не погоджуємося і свою позицію обґрунтовуємо доводами, які викладаємо нижче.
Не зайве розпочати з того, що висновок про наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності ОСОБА_1 критерію доброчесності та професійної етики Комісія зробила внаслідок оцінювання її декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (кандидата), за 2022 рік та пояснень щодо питань, які виникли під час співбесіди у зв`язку із вартістю задекларованого майна та джерел коштів на його придбання.
Так, Комісія зазначила, що виходячи з даних декларації кандидатки на придбання п`яти задекларованих квартир було витрачено близько 2 600 000 грн, які, як пояснила ОСОБА_1 , були зароблені та накопичені її батьками, в тому числі від продажу у 2012 році трикімнатної квартири у м. Мостиську за 358 800 грн, що в еквіваленті становило 45 000 доларів США, а у 2017 році через зміну курсу валют вже складало 1 200 000 грн, що власне і забезпечило можливість придбання у 2017 році майнових прав на низку об`єктів нерухомості.
ВККС визнала непереконливими такі пояснення позивачки, взявши до уваги, що за даними декларації ОСОБА_2 , батька ОСОБА_1 , грошові активи (заощадження) його та членів його сім`ї (включно з позивачкою) становили:
на кінець 2015 року - 200 000 грн (або 8 333 долари США за валютним курсом); також були фінансові зобов`язання за кредитом у розмірі 26 903 грн;
на кінець 2017 року - 320 000 грн (або 11 510 доларів США за валютним курсом);
на кінець 2018 року - 450 000 грн (або 16 250 доларів США за валютним курсом).
Ці обставини викликали у Комісії сумнів щодо можливості придбання, як стверджувала ОСОБА_1 , її батьками в 2017 році майнових прав на зазначені вище квартири, якими вона була в подальшому обдарована, за рахунок грошових збережень від продажу квартири в 2012 році. Як наслідок, ВККС дійшла висновку, що ОСОБА_1 не може бути стверджувально оцінена як кандидатка, що відповідає критерію доброчесності та професійної етики.
У справі встановлено, що ВККС надала позивачці можливість доповнити (уточнити тощо) свої пояснення щодо джерел коштів, за які були придбані зазначені нею в декларації об`єкти нерухомого майна, про яке йшлося під час проведення співбесіди 02.04.2024, оголосившипро відкладення співбесіди.
Надані ОСОБА_1 у зв`язку із цим пояснення, однак, не усунули неузгодженості між її доводами про використання її батьками в 2017 році при придбанні майнових прав на квартири коштів, виручених від продажу квартири в 2012 році, та даними декларації ОСОБА_2 про розмір грошових активів.
Зокрема, щодо проінвестованого у 2017 році батьками будівництва квартир позивачка так і не надала документального підтвердження їх вартості на момент їх придбання із зазначенням періодів внесення інвестиційних внесків, їх розміру та осіб, хто такі внески вносив. Водночас згідно з декларацією особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, батька позивачки - ОСОБА_2 за 2015, 2017 та 2019 роки на кінець цих звітних періодів його сім`я, включаючи саму ОСОБА_1 , не мала достатніх активів для придбання вказаного нерухомого майна.
Як зазначає позивачка, у 2012 році її батьки продали трикімнатну квартиру у м. Мостиську за 358 800 грн, що в еквіваленті становило 45 000 доларів США, а у 2017 році через зміну валютного курсу вже складало 1 200 000 грн.
Таким чином, кошти від продажу квартири, які, як стверджує позивачка, були використані в 2017 році для інвестування будівництва квартир, мали б бути задекларовані батьком позивачки як наявна в нього готівка принаймі за 2015 рік.
Однак, за даними декларації ОСОБА_2 за 2015 рік грошові активи його сім`ї, включно із самою позивачкою, становили 200 000 грн.
Отже, сума заощаджень ОСОБА_2 та членів його сім`ї у 2015 році (з урахуванням коштів від продажу квартири у м. Мостиську відповідно до пояснень позивачки) становила лише 200 000 грн, що є набагато менше вартості квартир, щодо яких у Комісії виникли питання під час співбесіди з ОСОБА_1 . При цьому звертає на себе увагу та обставина, що позивачка не назвала інших джерел коштів на придбання квартир, крім заощаджень, які мали її батьки від продажу квартири в 2012 році [за винятком квартири АДРЕСА_1 , щодо якої позивачка зазначає, що така була придбана за кошти її батьків (500 000 грн) та свекра (508 000 грн)]; не надала інших пояснень, окрім як використання коштів від продажу квартири при придбанні квартир у 2017 році (не зазначила, чи вносилася повна вартість квартир при цьому, чи інвестиційні внески на будівництво квартир сплачувалися періодично; їх розмір та хто їх платив).
Слід зазначити, що ВККС, вирішуючи питання щодо рекомендації кандидата бути призначеним на посаду судді,відповідно до покладених на неї завдань та наданої компетенції має насамперед керуватися метою виключити будь-які сумнівні факти щодо походження майна кандидата, добросовісного декларування кандидатом своїх та членів сім`ї статків або публічної поведінки кандидата не лише з точки зору вимог законодавства, але й з погляду суспільства з метою зміцнення переконання у чесності, незалежності, неупередженості та справедливості суддівського корпусу та з огляду на те, щоб на думку розсудливої, законослухняної та проінформованої людини поведінка та репутація судді були бездоганними.
Ціль конкурсу покладає на кандидата, який зацікавлений в отриманні посади судді, обов`язок надати переконливі пояснення (за потреби й відповідні докази), які усувають сумнів у його доброчесності.
Вважаємо, що за обставин цієї справи з огляду на відсутність документального підтвердження інвестування у 2017 році задекларованих позивачкою квартир та невідповідність пояснень ОСОБА_1 розміру задекларованих її батьком готівкових коштів за 2015 рік у ВККС були підстави для обґрунтованого сумніву щодо відповідності позивачки критеріям професійної етики та доброчесності.
Викладені ж позивачкою в апеляційній скарзі доводи не містять жодних аргументів, підкріплених доказами, які б дозволили стверджувати про протилежне, як і про свавільність з боку Комісії по відношенню до неї. Висновки Комісії ґрунтуються на встановлених фактах, підтверджених доказами. Ці висновки застосовні лише для процедури конкурсу, не можуть враховуватися в інших процедурах щодо ОСОБА_1 .
Таким чином, в обсязі встановлених у цій справі обставин у зіставленні з правовим регулюванням спірних правовідносин оскаржуване рішення ВККС відповідає критеріям обґрунтованості, визначеним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Спираючись на наведені аргументи, вважаємо, що підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 немає. Результатом апеляційного перегляду справи, на нашу думку, має бути відмова в задоволенні апеляційної скарги та залишення без змін рішення Касаційного адміністративного суду від 04.12.2024.
Судді: Є. А. Усенко