Справа № 120/1584/25
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 р. Справа № 120/1584/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

05.02.2025 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивачка) до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Вінницької області (далі - КДКА Вінницької області або відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 04.10.2024 про відмову у порушенні дисциплінарного провадження за скаргою позивачки на дії адвоката ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 або третя особа) та зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну скаргу з урахуванням доданих до скарги документів та із забезпеченням права скаржника на особисту участь у процесі прийняття рішення за наслідками розгляду скарги.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що у липні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури зі скаргою на дії адвоката ОСОБА_2 , вважаючи його поведінку під час надання їй правової допомоги неправомірною і такою, що суперечить вимогам професійної етики адвоката. Скаргу було передано для розгляду до КДКА Вінницької області, яка здійснила перевірку викладених у скарзі обставин.

04.10.2024 дисциплінарна палата КДКА Вінницької області ухвалила рішення про відмову у порушенні дисциплінарного провадження щодо адвоката ОСОБА_2 , посилаючись на відсутність у його діях ознак дисциплінарного проступку.

Позивачка вважає це рішення необґрунтованим і таким, що порушує її права та законні інтереси. Водночас наголошує, що перевірка її скарги була проведена формально і відповідач не оцінив доводів скарги та додані до неї документи.

Разом з позовною заявою позивачка подала клопотання про визнання поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду, посилаючись на те, що вона не мала можливості своєчасно отримати та ознайомитись з оскаржуваним рішенням, оскільки відповідач не надіслав їй це рішення і лише після особистого звернення до КДКА Вінницької області таке рішення було надане їй 07.01.2025.

Ухвалою суду від 26.02.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху із встановленням позивачці десятиденного строку з дня отримання копії ухвали для усунення виявлених судом недоліків позовної заяви, а саме: 1) уточнення змісту позовної заяви із належним обґрунтуванням заявлених вимог, у тому числі з посиланням на релевантні норми чинного законодавство; 2) надання доказів надсилання копії позовної заяви з додатками іншим учасникам справи; 3) зазначення у позовній заяві всіх обов`язкових реквізитів сторін.

07.03.2025 до суду надійшла заява позивачки про усунення недоліків позовної заяви на виконання вищезазначеної ухвали суду. До заяви додано позовну заяву у новій редакції, а також документальне підтвердження надсилання її копії іншим учасникам справи.

Ухвалою суду від 12.03.2025 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 . Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). При цьому судом було задоволено клопотання позивачки про поновлення строку звернення до адміністративного суду та поновлено такий строк. Крім того, до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено ОСОБА_2

27.03.2025 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшли пояснення представника третьої особи.

У вказаних поясненнях третя особа позов ОСОБА_1 заперечує та вважає рішення КДКА Вінницької області від 04.10.2024 про відмову у порушенні дисциплінарного провадження законним та обґрунтованим.

Третя особа звертає увагу на те, що позивачка не надала жодних належних доказів на підтвердження порушення адвокатом вимог законодавства чи правил адвокатської етики, а її скарга не містила ознак дисциплінарного проступку. ОСОБА_1 була повідомлена про розгляд скарги та їй було запропоновано надати додаткові матеріали, однак вона цього не зробила. Подані нею згодом пояснення датовані пізніше встановленого строку, не містять опису вкладення, а номер поштового відправлення не зареєстровано у системі Укрпошти, що унеможливлює перевірку факту їх надсилання.

Також третя особа зазначає, що зміст скарги ОСОБА_1 повторює доводи, раніше викладені нею у скарзі на іншого адвоката, а саме Посікіру Р.Р. , що, на думку третьої особи, свідчить про безпідставність і надуманість вимог скаржниці.

Крім того, третя особа наголошує, що адвокат ОСОБА_2 виконав усі умови договору про надання правової допомоги, укладеного з позивачкою, зокрема ним було досягнуто позитивного результату у справі № 753/15616/19, рішення у якій залишено в силі судами всіх інстанцій. Після цього адвокат виставив рахунок на сплату гонорару, проте позивачка відмовилася від оплати і почала вимагати повернення коштів, які, як стверджує ОСОБА_2 , їй не повертались, оскільки не сплачувалися.

Представник третьої особи також просить суд поновити строк для подання пояснень, посилаючись на те, що ухвалу про відкриття провадження та копію позову його довіритель не отримував, а фактично дізнався про справу лише 14.03.2025 з відомостей у ЄДРСР, після чого було укладено договір з адвокатом і отримано доступ до матеріалів справи 17.03.2025.

Ухвалою суду від 20.05.2025 зазначене клопотання залишено без задоволення, оскільки суд дійшов висновку, що відповідний строк третьою особою не пропущено.

31.03.2025 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач зазначає, що скарга ОСОБА_1 на адвоката ОСОБА_2 була передана до КДКА Вінницької області Вищою кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури з урахуванням обставин, які обумовили необхідність розгляду скарги не за місцем реєстрації адвоката. Після отримання скарги її було передано до дисциплінарної палати, де уповноважений член провів перевірку викладених у ній обставин. Скаржниці було запропоновано надати додаткові докази, однак на момент розгляду жодних нових матеріалів вона не подала. Пояснення, які надійшли згодом, вже не могли вплинути на рішення, ухвалене після завершення перевірки.

На засіданні дисциплінарної палати 30.08.2024 було розглянуто довідку перевіряючого та інші матеріали справи. За результатами розгляду 04.10.2024 прийнято рішення про відмову у відкритті дисциплінарного провадження. Підстав для визнання дій адвоката такими, що свідчать про дисциплінарний проступок, не встановлено.

На думку відповідача, скарга ОСОБА_1 не містила об`єктивних доказів порушення з боку адвоката, а її подання зумовлювалося конфліктом через невиконання клієнткою домовленостей щодо оплати правової допомоги, а не фактами неналежної професійної поведінки адвоката.

Відповідач також наголошує, що рішення дисциплінарної палати було прийнято у межах повноважень, з дотриманням процедури, із належною оцінкою усіх наданих матеріалів. Копії рішення та довідки про перевірку були направлені як адвокату, так і скаржниці.

Водночас на підтвердження своїх доводів відповідач надає суду оригінал матеріалів дисциплінарної справи із проханням повернути їх після завершення судового розгляду.

01.04.2025 до суду надійшла відповідь на пояснення третьої особи, у яких позивачка наполягає на незаконності та необґрунтованості оскаржуваного рішення КДКА Вінницької області від 04.10.2024, зокрема й з тих підстав, що її не було повідомлено про дату засідання комісії та не забезпечено право на участь у розгляді скарги. Також відповідач не дослідив подані разом зі скаргою докази та не оформив своє рішення відповідно до установлених вимог. Крім того, позивачка зазначає, що твердження третьої особи щодо існування домовленості про "гонорар успіху" є маніпулятивними та не підтверджені письмовим договором, як того вимагає закон. У відповіді позивачка також наводить приклади системних, на її думку, порушень зі сторони адвоката ОСОБА_2, які призвели до порушення її права на ефективний судовий захист.

Водночас позивачка просить суд визнати причини пропуску строку на подання відповіді поважними, посилаючись на те, що пояснення третьої особи фактично були отримані 27.03.2025, однак їхній обсяг та зміст потребували додаткового аналізу та часу, що унеможливило подання відповіді на них у встановлений судом триденний строк.

Ухвалою суду від 20.05.2025 вказане клопотання задоволено.

04.04.2025 від позивачки надійшли заперечення на відзив (відповідь на відзив), в яких позивачка вказує на те, що викладені у відзиві аргументи є формальними, не підтверджені доказово та не спростовують обставин, наведених у позовній заяві. Позивачка вважає, що відзив ґрунтується переважно на загальних положеннях законодавства без належного зв`язку з предметом спору, а також містить твердження, що суперечать фактичним матеріалам справи. Зокрема, позивачка звертає увагу на порушення дисциплінарною палатою порядку розгляду її скарги, яке полягає в ухваленні рішення без виклику скаржниці та без врахування наданих нею додаткових пояснень, що свідчить про упереджений характер перевірки.

Крім того, у своїх запереченнях позивачка, знову-таки, детально описує низку порушень, які, на її думку, були допущені адвокатом ОСОБА_2 у межах кількох справ, які КДКА, попри надані докази, належним чином не дослідила і не оцінила.

Інших заяв по суті справи або клопотань від учасників справи до суду не надходило.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази, а також доводи сторін на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив таке.

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури зі скаргою на дії адвоката ОСОБА_2, у якій повідомила про порушення зазначеним адвокатом норм професійної етики, неналежне виконання умов надання правової допомоги та невиконання договірних зобов`язань.

Скарга була зареєстрована у Вищій кваліфікаційно-дисциплінарній комісії та 03.07.2024 супровідним листом № 1442 за підписом Голови комісії була направлена для розгляду до КДКА Вінницької області. 24.07.2024 скарга надійшла до регіональної комісії, а вже 25.07.2024 її було передано до дисциплінарної палати. Цього ж дня головою палати було надано доручення члену дисциплінарної палати Путіліну Євгену Вікторовичу (далі - Путілін Є.В.) провести перевірку відомостей, викладених у скарзі.

02.08.2024 вказаним членом на адресу ОСОБА_1 направлено лист від 01.08.2024 № 135 із повідомленням про початок перевірки та з пропозицією надати додаткові докази щодо неправомірних дій адвоката ОСОБА_2

29.08.2024 членом дисциплінарної палати КДКА Вінницької області Путіліним Є.В. складено довідку за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 , згідно з якою дії адвоката ОСОБА_2 не мають ознак дисциплінарного правопорушення. Серед іншого у довідці зазначено про те, що перевірка скарги проведена на підставі наявних матеріалів, включаючи первинну скаргу та супровідні документи до неї, а також пояснень адвоката ОСОБА_2, який заперечив обставини, викладені у скарзі, вважаючи їх безпідставними і такими, що не підтверджуються документально. Жодних додаткових доказів від скаржниці до комісії не надходило.

19.09.2024 за вх. № 369 до КДКА Вінницької області надійшли додаткові пояснення ОСОБА_1 від 09.09.2024 у відповідь на запит ОСОБА_4

04.10.2024 дисциплінарна палата КДКА Вінницької області на своєму засіданні ухвалила рішення про відмову у порушенні дисциплінарного провадження за скаргою ОСОБА_1 , зробивши висновок про відсутність у діях адвоката ОСОБА_2 ознак дисциплінарного проступку.

Позивачка із зазначеним рішенням не погоджується, вважає його протиправним, необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд при вирішенні спору між сторонами керується такими мотивами.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 2 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) адвокатура - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, установленому цим Законом.

Частиною третьою статті 2 Закону № 5076-VI установлено, що з метою забезпечення належного здійснення адвокатської діяльності, дотримання гарантій адвокатської діяльності, захисту професійних прав адвокатів, забезпечення високого професійного рівня адвокатів та вирішення питань дисциплінарної відповідальності адвокатів в Україні діє адвокатське самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 4 вказаного Закону адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів.

За змістом статті 21 Закону № 5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат зобов`язаний, зокрема, дотримуватись присяги адвоката України та правил адвокатської етики, виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством та договором про надання правової допомоги.

В силу приписів частини першої статті 33 Закону № 5076-VI адвоката може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з підстав, передбачених цим Законом.

При цьому, відповідно до частин першої та другої статті 34 Закону № 5076-VI, підставою для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку.

Дисциплінарним проступком адвоката є: 1) порушення вимог несумісності; 2) порушення присяги адвоката України; 3) порушення правил адвокатської етики; 4) розголошення адвокатської таємниці або вчинення дій, що призвели до її розголошення; 5) невиконання або неналежне виконання своїх професійних обов`язків; 6) невиконання рішень органів адвокатського самоврядування; 7) порушення інших обов`язків адвоката, передбачених законом.

Положеннями статті 36 вказаного Закону передбачено, що право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки.

Вимогами статті 37 Закону № 5076-VI установлено, що дисциплінарне провадження складається з таких стадій: 1) проведення перевірки відомостей про дисциплінарний проступок адвоката; 2) порушення дисциплінарної справи; 3) розгляд дисциплінарної справи; 4) прийняття рішення у дисциплінарній справі.

Згідно із частиною другою статті 38 Закону № 5076-VI член дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури за дорученням голови палати проводить перевірку відомостей, викладених у заяві (скарзі), та звертається до адвоката для отримання письмового пояснення по суті порушених питань.

Під час проведення перевірки член дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури має право опитувати осіб, яким відомі обставини вчинення діяння, що має ознаки дисциплінарного проступку, отримувати за письмовим запитом від органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, керівників підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань, фізичних осіб необхідну для проведення перевірки інформацію, крім інформації з обмеженим доступом.

За результатами перевірки відомостей членом дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури складається довідка, яка має містити викладення обставин, виявлених під час перевірки, висновки та пропозиції щодо наявності підстав для порушення дисциплінарної справи.

Згідно із частиною першої статті 39 Закону № 5076-VI за результатами розгляду заяви (скарги) про дисциплінарний проступок адвоката, довідки та матеріалів перевірки дисциплінарна палата кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури більшістю голосів членів палати, які беруть участь у її засіданні, вирішує питання про порушення або відмову в порушенні дисциплінарної справи стосовно адвоката.

За правилами статті 40 Закону № 5076-VI дисциплінарна справа стосовно адвоката розглядається дисциплінарною палатою кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури протягом тридцяти днів з дня її порушення. Розгляд дисциплінарної справи здійснюється на засадах змагальності. Під час розгляду справи дисциплінарна палата заслуховує повідомлення члена дисциплінарної палати, який проводив перевірку, про результати перевірки, пояснення адвоката, стосовно якого порушено дисциплінарну справу, особи, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, та пояснення інших заінтересованих осіб.

Частиною першою статті 41 Закону № 5076-VI передбачено, що за результатами розгляду дисциплінарної справи дисциплінарна палата кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури приймає рішення про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку і застосування до нього дисциплінарного стягнення або про закриття дисциплінарної справи. Рішення дисциплінарної палати приймається більшістю голосів від її загального складу, крім рішення про припинення права на заняття адвокатською діяльністю, яке приймається двома третинами голосів від її загального складу.

Рішення у дисциплінарній справі має бути вмотивованим. Під час обрання виду дисциплінарного стягнення ураховуються обставини вчинення проступку, його наслідки, особа адвоката та інші обставини.

Згідно із частинами першою та третьою статті 50 Закону № 5076-VI кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури утворюється, зокрема, з метою вирішення питань щодо дисциплінарної відповідальності адвокатів; кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури діє у складі кваліфікаційної та дисциплінарної палат. Кваліфікаційна палата утворюється у складі не більше дев`яти членів, дисциплінарна - не більше одинадцяти членів палати.

Відповідно до пункту 3 частини п`ятої статті 50 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до повноважень кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури належать, зокрема, прийняття рішень про зупинення або припинення права на заняття адвокатською діяльністю.

Приписами частини шостої статті 50 Закону № 5076-VI установлено, що засідання кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури уважається правомочним, якщо на ньому присутні більше половини членів її палат.

Частиною сьомою статті 50 Закону № 5076-VI передбачено, що рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури приймається шляхом голосування більшістю голосів від загальної кількості членів її палат.

Відповідно до частини першої статті 7 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року від 09.06.2017, у своїй професійній діяльності адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний використовувати всі свої знання та професійну майстерність для належного захисту й представництва прав та законних інтересів клієнта, дотримуючись чинного законодавства України, сприяти утвердженню та практичній реалізації принципів верховенства права та законності.

Положеннями статті 70 Правил адвокатської етики визначено, що при застосуванні дисциплінарних стягнень за порушення Правил адвокатської етики та/або Професійних етичних (деонтологічних) норм поведінки адвокатів іноземної держави (у випадках, передбачених цими Правилами), що діють в країнах, в яких такі адвокати мають право здійснювати адвокатську діяльність, дисциплінарні органи адвокатури України мають виходити із загальних засад юридичної відповідальності, зокрема, повинні застосовувати дисциплінарні стягнення лише за винні порушення.

Адвокат уважається невинуватим у вчиненні дисциплінарного проступку і не може бути підданий дисциплінарному стягненню, доки його вину не буде доведено в законному порядку і установлено рішенням кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності.

Адвокат не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні дисциплінарного проступку. Обов`язок доказування вини адвоката у вчиненні дисциплінарного проступку покладається на особу, яка ініціює питання дисциплінарної відповідальності відносно адвоката. Щодо відносин дисциплінарної відповідальності адвокатів діє презумпція невинуватості.

Водночас згідно з положеннями частини восьмої статті 50 Закону № 5076-VI рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду.

Верховний Суд у постанові від 26.01.2023 у справі № 420/5597/19 дійшов висновку, що критерії "грубого" порушення Правил адвокатської етики не визначені на нормативно-правовому рівні, а тому визначення "грубості" дисциплінарного правопорушення, а також обрання суворості дисциплінарного стягнення належить до дискреційних повноважень кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури.

Водночас у низці інших послідовно ухвалених рішень у справах цієї категорії Верховний Суд сформував правову позицію, згідно з якою суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленими частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень. Єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства. Отже, в межах розгляду справи щодо оскарження рішення КДКА суд може надати правову оцінку такому рішенню виключно у контексті дотримання відповідної процедури, не втручаючись у надану відповідачем юридичну оцінку доказам, зібраним у ході процедури проведення перевірки відомостей про дисциплінарний проступок адвоката на предмет їх достатності (див. постанови від 25.06.2018 у справі № 810/1972/17 (врахований судами попередніх інстанцій) та неодноразово підтриманий Верховним Судом, від 24.06.2020 у справі № 813/2639/18, від 14.12.2020 у справі № 821/1030/17, від 30.09.2021 у справі № 440/1376/19, від 12.10.2021 у справі № 820/4155/18, від 10.11.2022 у справі № 826/14291/17, від 19.10.2023 у справі № 280/1396/22 тощо).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, при вирішенні цієї справи суд застосовує вищезазначену усталену правову позицію та не вбачає підстав для відступлення від неї.

Разом з тим суд враховує, що у рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі "Hasan and Chaush v. Bulgaria" № 30985/96).

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятої 11.03.1980, державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень як дискреційне повноваження слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою дискреції, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади (див. постанови Верховного Суду від 28.06.2023 у справі № 640/20223/20 та від 14.09.2023 у справі № 240/44051/21).

Отже, в контексті встановлених обставин справи, характеру спірних правовідносин та наведеної вище правової позиції Верховного Суду, адміністративний суд крізь призму вимог статті 2 КАС України може оцінити повноту дослідження та врахування відповідною Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури усіх фактів та обставин, які з`ясовувалися такою Комісією щодо діянь адвоката у контексті дотримання процедури, не втручаючись при цьому у дискреційні повноваження стосовно визначення "грубості" дисциплінарного правопорушення, обрання суворості дисциплінарного стягнення і наданої юридичної оцінки доказам, зібраним у ході процедури проведення перевірки відомостей про дисциплінарний проступок адвоката на предмет їх достатності (див. також постанову Верховного Суду від 21.02.2024 у справі № 640/33374/21).

Крім того, за висновками, наведеними у постанові Верховного Суду від 26.01.2023 у справі № 420/5597/19 в межах подібних спірних правовідносин, суд повинен перевірити рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності адвоката на предмет наявності критеріїв свавільності чи явного необґрунтування.

Відтак, вдаючись до оцінки тих доводів і аргументів, які, на думку позивачки, свідчать про протиправність оскаржуваного рішення КДКА Вінницької області від 04.10.2024, суд не вдається до оцінки питань, які охоплюються межами розсуду відповідача, але разом з тим враховує таке.

Зі змісту спірного рішення дисциплінарної палати КДКА Вінницької області чітко прослідковується, що під час прийняття рішення про відмову у порушенні дисциплінарної справи щодо адвоката ОСОБА_2 комісія надала перевагу саме позиції адвоката, сприйнявши викладені ним заперечення як такі, що нівелюють обставини, наведені у скарзі ОСОБА_1 . Водночас у рішенні, зокрема у такій його частині як "Обґрунтування підстав та мотивів прийнятого КДКА рішення" відсутнє належне мотивування того, чому саме пояснення адвоката визнані достатніми та переконливими, а натомість наведені у скарзі факти не знайшли свого підтвердження або не містять ознак дисциплінарного проступку. Комісія фактично обмежилась загальним посиланням на відсутність складу дисциплінарного правопорушення у діях адвоката без детального аналізу наведених скаржницею ключових (і таких, що могли заслуговувати на увагу) доводів та аргументів, а також мотивів їх відхилення, що свідчить про формальний підхід до перевірки та оцінки скарги.

У справі № 805/4508/16-а Верховний Суд зазначав, що стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами суб`єктів владних повноважень Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно з якою національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus) заява № 32181/04); пункт 44 рішення у справі "Брайєн проти Об`єднаного Королівства" (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus) заява № 32181/04; пункти 47-56 рішення у справі "Путтер проти Болгарії" (Putter v. Bulgaria) заява № 38780/02).

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішення було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункт 36, від 1 липня 2003 року, звертає увагу на те, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Вимога щодо обґрунтованості про порушення дисциплінарної справи або про відмову в порушенні дисциплінарної справи є також вкрай важливою й з огляду на можливість, згідно із ч. 3 ст. 39 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", його оскарження до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду.

Ураховуючи викладене, суд доходить висновку, що відсутність в оскаржуваному рішенні КДКА достатніх та необхідних мотивів, висновків та обґрунтувань щодо прийняття саме такого рішення є істотним порушенням процедури, адже позбавляє заінтересованих осіб (скаржника та адвоката) можливості зрозуміти причини, з яких комісія дійшла відповідних висновків, ставить під сумнів об`єктивність прийнятого рішення та створює суттєві перешкоди для його перевірки та оцінки уповноваженими на те суб`єктами у разі використання процедури оскарження.

Крім того, суд зауважує, що рішення КДКА Вінницької області від 04.10.2024 було прийняте без врахування додаткових пояснень та доказів, наданих скаржницею.

При цьому судом встановлено, що такі пояснення (докази) надійшли до комісії 19.09.2024, тобто до розгляду 04.10.2024 на засіданні дисциплінарної палати відповідного питання про порушення або відмову у порушенні дисциплінарної справи за скаргою ОСОБА_1 та прийняття з цього питання рішення.

Заразом суд відхиляє доводи відповідача про те, що такі додаткові пояснення були подані скаржницею після засідання дисциплінарної палати 30.08.2024, а тому не підлягали врахуванню.

По-перше, суд виходить з того, що у направленому скаржниці ОСОБА_1 листі за № 135 від 01.08.2024 не було визначено конкретного строку або ж кінцевої дати для подання додаткових пояснень (доказів), що, у свою чергу, спростовує твердження відповідача про несвоєчасне вчинення скаржницею відповідних дій. Щодо тридцятиденного строку здійснення перевірки за скаргою, то суд враховує, що такий строк встановлений для комісії і саме на комісію покладається обов`язок дотриматись процедури, але й водночас також забезпечити права її учасників. До того ж відповідний строк не є присічним і його перевищення, у певних випадках, допускається. Натомість необхідність його дотримання не може виправдовувати негативні наслідки для заявника скарги. Зрештою, враховуючи факт недотримання самою комісією такою строку для прийняття рішення, порушення цього строку не може ставитися у провину скаржниці.

По-друге, у матеріалах дисциплінарної справи за скаргою ОСОБА_1 відсутні докази на підтвердження того, що довідка перевіряючого та матеріали дисциплінарного провадження розглядалися на засіданні дисциплінарної палати 30.08.2024, що унеможливило врахування додаткових пояснень та доказів, що надійшли від скаржниці 19.09.2024. Як можна побачити з протоколу засідання дисциплінарної палати КДКА Вінницької області від 04.10.2024, відповідне питання обговорювалося саме 04.10.2024 і саме цього дня було прийнято оскаржуване рішення про відмову у порушенні дисциплінарного провадження на дії адвоката ОСОБА_2 . При цьому у рішенні констатовано неподання скаржницею додаткових доказів на підтвердження своїх вимог та доводів, хоча насправді такі докази та пояснення надійшли до комісії 19.09.2024.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що неврахування відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення додаткових письмових пояснень та доказів скаржниці ОСОБА_1 не було виправданим об`єктивними причинами, правомірними підставами та фактичними обставинами.

Насамкінець суд звертає увагу на те, що у тексті оскаржуваного рішення міститься посилання на те, що воно прийняте відповідно до положень статті 41 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", яка однак регламентує порядок прийняття рішень за результатами розгляду дисциплінарної справи, тобто не є застосовною до спірних правовідносин.

Наведене у сукупності свідчить про необґрунтованість рішення КДКА Вінницької області від 04.10.2024 про відмову у порушенні дисциплінарної справи за скаргою ОСОБА_1 , його передчасний і поверхневий характер, що дає суду достатні правові підстави для визнання такого рішення протиправним та його скасування.

Разом з тим суд відхиляє доводи позивачки щодо порушення її права на участь у засіданні дисциплінарної палати під час прийняття вказаного рішення.

Суд зазначає, що за приписами статті 39 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та статей 31-33 Положення про порядок прийняття та розгляду скарг щодо неналежної поведінки адвоката, яке може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність, затверджене рішенням Ради адвокатів України від 30.08.2014 № 120, стадія розгляду питання про порушення дисциплінарної справи не передбачає проведення відкритого засідання із викликом скаржника, а здійснюється на основі матеріалів проведеної перевірки.

Відповідні права (брати участь у засіданні дисциплінарної палати КДКА, надавати пояснення, ставити питання учасникам провадження тощо) виникають у адвоката і скаржника на етапі розгляду дисциплінарної справи, тобто після порушення дисциплінарної справи, що безпосередньо випливає зі змісту статті 40 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та статті 44 Положення № 120.

Відтак твердження позивачки в цій частині є помилковими та ґрунтуються на неправильному тлумаченні релевантних норм чинного законодавства.

Щодо неналежного засвідчення копії оскаржуваного рішення, відсутність на ньому печатки комісії та нумерації, на чому наголошує позивачка, то, як встановлено судом, копія оскаржуваного рішення, яка була отримана позивачкою, відповідає оригіналу, який міститься у матеріалах дисциплінарної справи. Водночас суд критично оцінює та не бере до уваги твердження позивачки про те, що відповідні недоліки вказують на юридичну недійсність рішення відповідача та ставлять під сумнів його юридичну силу. Доводи в цій частині стосуються радше питань введення діловодства у КДКА, а не процедурних порушень, пов`язаних із прийняттям оскаржуваного рішення, а тому не мають істотного значення для правильного вирішення спору та самі по собі не можуть бути підставою для визнання оскаржуваного рішення протиправним.

За змістом положень статей 9, 90 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року (пункт 29) статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Також суд враховує Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому зазначений Висновок акцентує увагу на тому, що згідно з практикою ЄСПЛ очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а, крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Крім того, суд бере до уваги позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що адміністративний позов ОСОБА_1 належить задовольнити частково, а саме у спосіб визнання протиправним та скасування рішення КДКА Вінницької області від 04.10.2024 про відмову у порушенні дисциплінарного провадження за скаргою позивачки на дії адвоката ОСОБА_2 та зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну скаргу з урахуванням висновків суду за результатами розгляду цієї справи.

У решті позовних вимог, зокрема щодо зобов`язання відповідача до обов`язкового дослідження всіх наданих скаржником доказів, дотримання ним принципів законності та обґрунтованості, слід відмовити, оскільки такі вимоги стосуються процедури дисциплінарного провадження, яка регламентується відповідним законодавством і внутрішніми актами КДКА, є складовою компетенції відповідача при повторному розгляді скарги, а тому не може бути предметом окремого зобов`язання з боку суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України у разі задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Суд зазначає, що ставка судового збору за подання фізичною особою адміністративного позову немайнового характеру становить 1211,20 грн (за кожну немайнову вимогу).

Враховуючи заявлені позовні вимоги, які фактично є однією позовною вимогою немайнового характеру (про скасування рішення відповідача та, як наслідок, зобов`язання його до вчинення певних дій), звертаючись до суду з цим позовом, позивачка повинна була сплатити судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Поряд з цим, згідно з платіжною інструкцією № 67545064-1 від 05.02.2025, позивачка сплатила судовий збір у розмірі 2422,40 грн, тобто внесла судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, та переплатила 1211,20 грн.

Однак з власної ініціативи суд не може вирішити питання про повернення позивачці вказаної суми, оскільки згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" переплачена сума судового збору може бути повернута за ухвалою суду тільки на підставі клопотання особи, яка його сплатила.

Таким чином, за рахунок відповідача на користь позивачки стягуються судові витрати на сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Водночас на підставі положень ч. 8 ст. 139 КАС України позивачці присуджується вся сума судового збору, адже незважаючи на часткове задоволення позовних вимог суд визнав порушення прав та інтересів позивачки внаслідок неправомірних рішень та дій відповідача. Крім того, розмір компенсації судових витрат позивачки на сплату судового збору у цьому разі визначається виходячи із кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог. Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 620/1116/20.

Керуючись ст.ст. 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Вінницької області від 04.10.2024 про відмову у порушенні дисциплінарного провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії адвоката ОСОБА_2.

Зобов`язати Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури Вінницької області повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 на дії адвоката ОСОБА_2 з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього рішення.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Вінницької області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Матеріали дисциплінарної справи за скаргою ОСОБА_1 повернути Кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури Вінницької області після набрання рішенням суду у цій справі законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) відповідач: Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Вінницької області (, місцезнаходження: вул. Соборна, буд. 53, м. Вінниця, 21050);

3) третя особа: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 );

4) представник третьої особи: адвокат Карасьов Олексій Сергійович (РНОКПП НОМЕР_3 , має зареєстрований електронний кабінет в ЄСІТС).

Повне рішення суду складено 20.05.2025.

Суддя Сало Павло Ігорович