Справа № 560/112/25
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/112/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Фелонюк Д.Л.

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

20 травня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Шидловського В.Б. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 17.10.2024 № 22001-24-2 про відмову у страхових виплатах ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 страхову виплату у вигляді одноразової допомоги сім`ї потерпілого у сумі, що дорівнює 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку зі смертю сина ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні одноразової допомоги сім`ї за загиблого на виробництві сина ОСОБА_2 .

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Вважає, що висновок суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування постанови головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 17.10.2024 №22001- 24-2 та зобов`язання головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову допомогу сім`ї у зв`язку зі смертю сина ОСОБА_2 , є помилковим та необґрунтованим.

12 травня 2025 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу. У поданому відзиві позивачка, серед іншого, вказує, що надані ОСОБА_1 докази є належними, що підтверджують місце фактичного проживання ОСОБА_1 та її сина, та є достатнім доказом проживання ОСОБА_1 з померлим однією сім`єю.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , син позивача, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 був знайдений мертвим, на своєму робочому місці, у приміщенні РУ-10 кВ, ТП 473 ст. Хмельницький. За цим фактом проведено службове розслідування, результати якого закріплені у акті спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 14.06.2021 о 09 год. 30 хв. на виробничому підрозділі Жмеринська дистанція електропостачання регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженому 10.07.2024 в.о. начальника Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.

Згідно з довідкою Чорноострівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області від 07.10.2024 №606 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 , та вів спільне господарство разом з батьком ( ОСОБА_3 ) та матір`ю ( ОСОБА_1 ).

Відповідно до акту про проживання особи без реєстрації, позивач проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач звернувся до відповідача з заявою від 10.10.2024, в якій просив призначити одноразову допомогу сім`ї за загиблого на виробництві сина ОСОБА_2 .

Постановою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 17.10.2024 № 22001-24-2 відмовлено в задоволенні заяви позивача у зв`язку з відсутністю документів, підтверджуючих спільне проживання позивача з ОСОБА_2 . Зазначено, що довідка від 07.10.2024 №606, видана виконавчим комітетом Чорноострівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, не є документом, підтверджуючим спільне проживання з годувальником.

Позивач, вважаючи порушеними його права, звернувся в суд з позовом до суду.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України від 23.09.1999 №1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №1105-XIV) визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючим громадянам щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, у разі нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, охорони їхнього життя та здоров`я.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону №1105-XIV з 01.01.2023 уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку (далі - уповноважений орган управління) є Пенсійний фонд України.

Приписами частини 4 розділу VІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1105-XIV установлено, що нормативно-правові та розпорядчі акти Фонду соціального страхування України діють до затвердження відповідних рішень Пенсійним фондом України.

Згідно з пунктом 2 частини 7 статті 36 Закону №1105-XIV страхові виплати складаються, зокрема, із страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого).

Положеннями частини 2 статті 46 Закону №1105-XIV визначено, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Відповідно до частини 1 статті 43 Закону №1105-XIV для розгляду справ про страхові виплати до Фонду подаються: 1) акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та/або висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть; 2) документи про необхідність подання додаткових видів допомоги.

Згідно з частинами 1, 2 статті 44 Закону №1105-XIV Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів. Рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.

Згідно з частиною 1 статті 45 Закону №1105-XIV встановлено, що Фонд відмовляє у страхових виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо мали місце: 1) навмисні дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання приписів та обмежень лікаря) потерпілого, спрямовані на створення умов для настання страхового випадку; 2) подання роботодавцем, іншими органами, що беруть участь у встановленні страхового випадку, або потерпілим Фонду свідомо неправдивих відомостей про страховий випадок; 3) вчинення застрахованим умисного кримінального правопорушення, що призвів до настання страхового випадку.

З метою вдосконалення порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат і здійснення управліннями (відділеннями) виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України страхових виплат потерпілим (членам їх сімей) у разі настання нещасного випадку на виробництві та/або професійного захворювання затверджено постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 №11 Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат (далі - Порядок №11).

Положеннями пункту 5.1 Порядку №11 визначено, що для призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати в разі смерті потерпілого членами сім`ї та особами, які мають право на виплати, до управління (відділення) виконавчої дирекції Фонду подаються: заяви (колективна чи індивідуальні), для призначення страхових виплат за встановленою виконавчою дирекцію Фонду формою; копії паспорта; копії реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) або сторінки паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого; копії документів, що підтверджують родинні зв`язки померлого потерпілого (свідоцтво про шлюб потерпілого, свідоцтво про народження його дітей, у разі призначення виплати батькам потерпілого подається свідоцтво про народження потерпілого); довідка про реєстрацію місця проживання (у разі відсутності відмітки про реєстрацію місця проживання в документах, що засвідчують особу).

Як встановив суд, підставою для відмови позивачу у призначенні одноразової допомоги слугували висновки відповідача щодо відсутності документів, підтверджуючих спільне проживання.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги колегія суддів зазначає таке.

Під час вирішення питання щодо наявності права на отримання таких страхових виплат ключовим є встановлення факту проживання потерпілого із заявником однією сім`єю. Місце реєстрації проживання не є єдиним та безпосереднім доказом проживання заявника з потерпілим однією сім`єю на момент його смерті.

Так, частина 1 статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлює, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно з частиною 6 статті 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання.

Отже, постійне проживання особи не завжди може співпадати з місцем її реєстрації.

Положеннями частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Конституційний Суд України у рішенні від 03.06.1999 №5-рп/99 визначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Слід зазначити, що Закон №1105-XIV не містить визначення сім`ї та її членів.

Відтак, СК України є спеціальним законом який має враховуватись при визначені поняття сім`ї та її членів під час вирішення питання щодо наявності права на отримання допомоги передбаченої Законом №1105-XIV.

Аналогічну правову позицію сформулював Верховний Суд у постанові від 22.04.2021 у справі №360/1239/19.

Відтак, факт проживання позивача з сином підтверджується довідкою Чорноострівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області від 07.10.2024 №606 та актом про проживання особи без реєстрації.

Згідно з частиною 10 статті 6 Закону України від 11.12.2003 №1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (далі - Закон №1382-IV) реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Правові висновки Верховного Суду стосовно застосування положень цього Закону сформовані, зокрема, у постановах від 30.01.2018 у справі № 233/4008/17, від 06.02.2018 у справі №234/9663/17, від 06.02.2018 у справі №243/7507/17, від 13.02.2018 у справі №263/11240/17 та від 20.02.2018 у справі №219/9030/17.

З огляду на викладене, враховуючи передбачену Основним Законом можливість вільного вибору особою свого місця проживання, а також те, що положення ЦК України та Закону №1382-IV передбачають можливість проживання у двох і більше місцях і при цьому не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, в контексті правовідносин, що виникли у цій справі, суд зазначає, що зареєстроване місце проживання не є безумовним, єдиним та безпосереднім доказом проживання заявника з потерпілим однією сім`єю на момент його смерті.

Колегія суддів також зазначає, що Закон №1105-XIV не містить вимоги співпадіння зареєстрованого місця проживання усієї родини для отримання одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті потерпілого та не вбачається серед переліку підстав для відмови в призначенні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованому.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22.04.2024 у справі № 420/17371/22.

За такого правового регулювання, з урахуванням предмету спору та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази є належними, що підтверджують місце фактичного проживання позивача та його сина, та є достатнім доказом проживання позивача та його сина однією сім`єю.

Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність постанови Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 17.10.2024 №22001-24-2 та, відповідно, наявність підстав для її скасування. Як наслідок, слід зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову допомогу сім`ї у зв`язку зі смертю сина ОСОБА_2 .

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Зазначеним вимогам закону рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року відповідає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Шидловський В.Б. Сапальова Т.В.