Справа № 380/14056/24
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/14056/24 пров. № А/857/27882/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Ніколіна В.В., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції Чаплик І.Д.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

02 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якому просила: визнати протиправною бездіяльність щодо не зарахування їй до вислуги років та стажу служби у поліції наявну на момент переходу на службу у Головне управління Національної поліції у Львівській області вислугу років з 10.04.2012 по 03.01.2023 у Державній пенітенціарній службі України; зобов`язати зарахувати їй до вислуги років та стажу служби у поліції наявну на момент переходу на службу у Головне управління Національної поліції у Львівській області вислугу років з 10.04.2012 по 03.01.2023 у Державній пенітенціарній службі України.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходила службу в органах внутрішніх справ, звідки була відряджена до Державної пенітенціарної служби України, де перебувала на службі з 10.04.2012 по 03.01.2023. Вказує, що після звільнення з Державної кримінально-виконавчої служби України була прийнята на роботу до Національної поліції України. Проте, відповідач протиправно не зараховує її вислугу в Державній кримінально-виконавчої службі України до стажу служби в поліції, оскільки визначений статтею 78 Закону України «Про Національну поліцію» перелік видів служб, які зараховуються до стажу служби в поліції, не містить служби в органах Державної пенітенціарної служби України.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо неврахування ОСОБА_1 до стажу служби у поліції період служби у Державній кримінально-виконавчій службі України з 10.04.2012 по 03.01.2023 роки. Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби у поліції період служби у Державній кримінально-виконавчій службі України з 10.04.2012 по 03.01.2023 роки.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу. Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що служба в Державній кримінально-виконавчій службі України здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та відповідно до пункту 3 частини другої статті 78 Закону №580-VIII, та повинна зараховуватись до стажу служби в поліції. З огляду на вказане, суд першої інстанції прийшов до висновку про протиправність бездіяльності відповідача щодо неврахування позивачу до стажу служби у поліції періоду служби у Державній кримінально-виконавчій службі України з 10.04.2012 по 03.01.2023 та зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу служби у поліції період служби у Державній кримінально-виконавчій службі України з 10.04.2012 по 03.01.2023.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Національної поліції у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що Законом України від 15.03.2022 № 2123-ІХ «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану», який набрав чинності з 01.05.2022, унесені зміни до Закону № 580-VIII, зокрема і до статті 60 Закону № 580-VIII, а саме встановлено, що «Відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції». Відтак, Законом від 15.03.2022 № 2123-IX статтю 60 спеціального у спірних правовідносинах Закону № 580-VIII викладено в новій редакції, яка не передбачає застосування інших нормативно-правових актів, крім тих, що регулюють проходження служби в поліції. Вказує, що частина друга статті 78 Закону № 580-VIII містить вичерпний перелік видів служби та періодів роботи у відповідних органах, який зараховується поліцейським до стажу служби в поліції, цей перелік не містить службу в Державній кримінально-виконавчій службі.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 13.12.2010 по 10.04.2012 проходила службу в органах внутрішніх справ. Зокрема, з 13.12.2010 по 31.08.2011 позивач проходила службу на посаді слідчого у відділі розслідування економічних злочинів слідчого управління ГУ МВС України у Львівській області; з 31.08.2011 по 10.04.2012 на посаді слідчого у слідчому відділенні Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області.

Наказом начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 06.04.2012 №105 о/с лейтенанта міліції ОСОБА_1 відряджено в розпорядження Управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області, увільнивши її від посади слідчого у слідчому відділенні Шевченківського районного відділу ЛМУ ГУМВС з 10 квітня 2012 року.

Наказом начальника Управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області від 19.04.2012 №25 о/с лейтенанта міліції ОСОБА_1 , яка прибула з МВС України, відряджену для подальшого проходження служби у розпорядження управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області призначено інспектором Личаківського районного підрозділу Франківського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Львівській області, з 10 квітня 2012 року.

З 10.04.2012 по 20.07.2012 позивач перебувала на посаді інспектора Личаківського районного підрозділу Франківського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Львівській області; з 20.07.2012 по 01.01.2017 перебувала на посаді інспектора Личаківського районного підрозділу м. Львова Франківського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області; з 01.01.2017 по 31.05.2018 перебувала на посаді старшого інспектора Личаківського районного сектору Львівського міського відділу з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції; з 01.06.2018 по 31.07.2018 перебувала на посаді старшого інспектора Франківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області; з 01.08.2018 по 03.01.2023 на посаді старшого інспектора Личаківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області.

Наказом директора Державної установи «Центр пробації» від 03.01.2023 №7/К «Про особовий склад» звільнено майора внутрішньої служби ОСОБА_1 , старшого інспектора Личаківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, з 03 січня 2023 року за пунктом 5 статті 23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу» та пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

З 04.01.2024 позивач проходить службу у Головному управлінні Національної поліції у Львівській області; з 04.01.2024 на посаді по 11.04.2024 на посаді поліцейського батальйону конвойної служби ГУ НП у Львівській області, з 11.04.2024 на посаді інспектора режимно-секретного сектору Управління карного розшуку ГУ НП у Львівській області.

Представник позивача звернувся до відповідача із заявою щодо зарахування ОСОБА_1 до вислуги років у поліції службу в органах Державної пенітенціарної служби України.

Відповідач листом від 12.06.2024 № С-49/АЗ/04/13-2024 повідомив про відсутність підстав для такого зарахування, оскільки визначений статтею 78 Закону України «Про Національну поліцію» перелік видів служб, які зараховуються до стажу служби в поліції, не містить служби в органах Державної пенітенціарної служби України.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 78 Закону №580-VIII стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

До стажу служби в поліції зараховуються: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; 5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони; 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.

Порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

Згідно з частиною п`ятою статті 23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 №2713-IV (далі - Закон №2713-IV) на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

У попередніх редакціях частини п`ятої статті 23 цього ж Закону було передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників органів внутрішніх справ, які не мають спеціальних звань.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що законодавець поширив дію усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому - поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV.

Згідно з Преамбулою зазначеного Статуту його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Отже, на позивача, як і на інших працівників кримінально-виконавчої служби (окрім тих, на яких розповсюджується дія Закону України «Про державну службу») під час проходження ними служби в період, що досліджується, розповсюджується дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому - поліції, в тому числі й дія статей 22, 23 Закону України «Про міліцію» та відповідні норми Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України.

Усі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.

Системний аналіз вище наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що фактично законодавець поширив дію усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому - поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби.

Як наслідок, служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.10.2022 у справі № 160/11127/20 та від 01.08.2023 у справі № 240/30024/21, від 06.02.2025 у справі № 140/856/24.

Також Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 у справі №826/16143/18 дійшов висновку, що визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування спірного стажу служби необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувались та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.

Доводи скаржника про те, що служба в державній кримінально-виконавчій службі України відсутня у переліку, визначеному статтею 78 Закону №580-VIII, а тому не може бути зарахована при проведенні розрахунку стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки чинним на час проходження позивачем служби в державній кримінально-виконавчій службі та виникнення спірних правовідносин законодавством статус осіб, які проходили службу в державній кримінально-виконавчій службі, прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ, а відповідно до п.3 ч.2 ст.78 Закону №580-VIII до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 20 жовтня 2022 року у справі №160/11127/20.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що служба в Державній кримінально-виконавчій службі України здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та відповідно до пункту 3 частини другої статті 78 Закону №580-VIII, тому повинна зараховуватись до стажу служби в поліції.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність бездіяльності відповідача щодо неврахування позивачу до стажу служби у поліції періоду служби у Державній кримінально-виконавчій службі України з 10.04.2012 по 03.01.2023, а також зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу служби у поліції період служби у Державній кримінально-виконавчій службі України з 10.04.2012 по 03.01.2023.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року у справі № 380/14056/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. В. Ніколін
Т. В. Онишкевич