Справа № 200/4512/24
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року справа №200/4512/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року (головуючий суддя І інстанції Троянова О.В.), складеного в повному обсязі 06 вересня 2024 року у справі № 200/4512/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про:

визнання протиправним та скасування рішення №23 від 14 червня 2024 року відповідача 1, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, що працювала або проживала на територіях радіоактивного забруднення;

зобов`язання відповідача 2 з 6 червня 2024 року призначити та виплачувати пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 14.06.2024 року № 23 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з 06.06.2024 року призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року у справі № 200/4512/24 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що позивачем у встановленому законом порядку не підтверджено факт проживання або роботи у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4-х років, право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058, відповідно до статті 55 Закону № 796, відсутнє.

Вважає рішення пенсійного органу правомірним.

Вказав, що рішення суду про зобов`язання призначити пенсію є втручанням в дискреційні повноваження пенсійного органу.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу № 200/4512/24, однак листом року суд першої інстанції повідомив про відсутність можливості надати справу в паперовому вигляді. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд»

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційних скарг, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встанови наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Фастівським МРВ ГУМВС України в Київській області 20 травня 1999 року), та є особою, що претендує на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

06.06.2024 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача 2 із заявою про призначення пенсії за віком із зазначенням пільг на підставі посвідчення громадянина, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4.

Судами встановлено на підставі довідки №48 від 14.05.2024 року, виданої ТОВ «Виробничо-експлуатаційне підприємство по енергетиці та електрифікації сільського господарства «Агропроменерго», що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на підприємство «Райагропроменерго» з 14.01.1991 року електромонтером IV розряду, наказ №9 від 14.01.1991 року. У зв`язку з реорганізацією назву «Райагропроменерго» змінено на СП «Агропроменерго» на підставі Протоколу №1 від 14.02.1992 року. Фастівське виробничо-експлуатаційне спільне підприємство по енергетиці та електрофікації сільського господарства «Агропроменерго» з 09.04.2019 року реорганізовано шляхом перетворення на Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-експлуатаційне підприємство по енергетиці та електрифікації сільського господарства «Агропроменерго», наказ №1 від 09.04.2019 року. Станом на сьогодні Дайнич С.В. займає посаду завідуючого електротехнічною лабораторією згідно наказу №44 від 01.06.2022 року в ТОВ «ВЕП «Агропроменерго». Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-експлуатаційне підприємство по енергетиці та електрифікації сільського господарства «Агропроменерго» знаходиться за адресою: Україна, 08520, Київська область, м. Фастів, вул. Бишівська, 6.

Судами встановлено на підставі довідки від 03.06.2024 року №212, виданої Таращанською міською радою, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав у м. Тараща та навчався в Таращанському радгоспі-технікумі імені Героя Радянського Союзу О.О. Шевченка м. Тараща Білоцерківського району Київської області з 01.09.1984 року по 30.06.1988 року. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Української РСР від 23.07.1991 №106 по радіаційній забрудненості м. Тараща відносилося до IV зони радіоекологічного контролю станом на 01.01.2015 року.

Судами встановлено на підставі архівної довідки від 01 квітня 2024 року №174, виданої Таращанським технічним та економіко-правовим фаховим коледжем, що ОСОБА_1 дійсно навчався в Таращанському радгоспі-технікумі на відділенні електрифікації сільського господарства: 01.09.1984 по зарахований в число учнів денної форми навчання (наказ №185 від 27.07.1984 року), 30.06.1988 року відрахований з числі учнів у зв`язку із закінченням терміну навчання (наказ №108-к від 30.06.1988 року).

14.06.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення №23 про відмову в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Рішення обґрунтоване тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 06.06.2024 року до територіального органу Пенсійного фонду України звернувся, із заявою щодо призначення пенсії за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення відповідно до частини 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 року зі змінами. Відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 року особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку, встановленого статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, тобто 26 роки (31-5) - у разі набуття права у 2024 році . Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж на дату звернення становить 38 років 06 місяців 24 дні. До страхового стажу не зараховано: період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 11.04.1989 року з 08.08.1988 по 18.11.1988, оскільки запис періоду зроблено до дати заповнення трудової книжки, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, період проходження строкової військової служби з 01.12.1988 по 30.11.1990, оскільки відсутня дата видачі військового квитка Згідно наданих документів період постійного проживання або відпрацювання в зоні посиленого радіологічного контролю становить 23 роки 11 місяців 18 днів, період постійного проживання або відпрацювання в зазначеній зоні станом на 01.01.1993 становить 1 рік 11 місяців 18 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. До періоду проживання на території зони посиленого радіологічного контролю не зараховано період проживання з 26.04.1986 по 30.06.1988 в м. Тараща Білоцерківського району Київської області згідно довідки № 212 вих-24 від 03.06.2024 року, оскільки є некоректною підстава видачі довідки (архівна довідка про навчання №304 від 03.06.2024 року). Враховуючи зазначене, прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 року у зв`язку з непідтвердженням проживання в зоні посиленого радіологічного контролю 4 роки на 01.01.1993.

Спірним питанням даної адміністративної справи є правомірність відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Приймаючи спірне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у призначенні пенсії є протиправною, а рішення пенсійного органу таким, що підлягає скасуванню з зобов`язанням призначити пенсію позивачу зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд погоджує висновки суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території, визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).

Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом 6 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ, потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у такому порядку: 2 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (Порядок № 22-1).

Судами встановлено, що до заяви про призначення пенсії позивачем було долучено посвідчення громадянина, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_4 від 27 квітня 1994 року.

Підпунктом 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Тобто, з метою підтвердження права на призначення пенсії на умовах статті 55 Закону №796-ХІІ особа має подати одночасно з заявою про призначення пенсії, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідку про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видану органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Згідно зі статтею 9 Закону №796-ХІІ (в редакції Закону, яка була чинна на момент видачі позивачу посвідчення категорії 4) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з частинами третьою-четвертою статті 15 Закону №796-ХІІ підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - місцевими Радами народних депутатів на цих територіях.

Відповідно до пункту 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 року №501 (далі - Порядок №501) громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видається посвідчення коричневого кольору, серія В.

Згідно з пунктом 10 Порядку №501, видача посвідчень провадиться: народним депутатам України, керівним і відповідальним працівникам Секретаріату Верховної Ради України, Адміністрації Президента України, Верховного Суду України, Генеральної Прокуратури, Вищого Арбітражного Суду, Кабінету Міністрів, а також керівникам центральних органів державної виконавчої влади, представникам Президента України в областях і містах Києві та Севастополі, працівникам підприємств і організацій, розташованих в зоні відчуження - Міністерством у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; іншим потерпілим і учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС - Радою Міністрів Республіки Крим, обласним, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій за місцем проживання.

Посвідчення видається громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка.

Виходячи з аналізу вищевикладеного суд дійшов висновку, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, статус особи, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю 4 категорії та надає право користування пільгами, встановленими Закону № 796-ХІІ, є відповідне посвідчення. Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 21.11.2019 року у справі № 572/47/17 та від 15.01.2021 року у справі №520/7846/17 та від 21.11.2019 року у справі №572/47/17, який враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, Законом №796-ХІІ та Порядком №501 чітко визначено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії.

Суд звертає увагу, що наявність у позивача на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії дійсного посвідчення громадянина, який постійно проживає на території посиленого радіоекологічного контролю категорії 4 свідчить про те, що Київською обласною державною адміністрацією було вже визнано, що період проживання (роботи) позивача у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року становить більше 4 років. Таким чином, період проживання позивача у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 року становить більше 4 років, що є необхідною умовою для підтвердження права на додаткове зменшення пенсійного віку, передбаченого положеннями ст. 55 Закону №796-ХІІ.

Доказів скасування чи визнання недійсним посвідчення позивача як громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, (категорія 4) серії НОМЕР_4 від 27 квітня 1994 року відповідачем до суду не надано, та матеріали справи не містять.

Крім того, факт проживання та роботи позивача на території зони посиленого радіоекологічного контролю чітко прослідковується із додатково поданих документів.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106, с.Городище Сарненського (колишнього Березнівського) району Рівненської області до 01.01.2015 належало до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Відтак, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 має право на зниження пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону №1058-ІV, за проживання та роботу в зоні посиленого радіологічного контролю з 26.04.1986 (дата аварії на Чорнобильській АЕС) по 30.06.1988 року (проживання в м. Тараща під час навчання на денній формі навчання в Таращанському радгоспі-технікумі імені Героя Радянського Союзу О.О. Шевченка м. Тараща Білоцерківського району Київської області, з 14.01.1991 по 01.01.2015 - більше 26 років.

При цьому, матеріалами справи підтверджується і постійне проживання або постійна робота позивача з 26.04.1986 по 31.07.1986 року в зоні посиленого радіологічного контролю матеріали справи, а тому позивач має право на початкову величину заниження пенсійного віку на 2 роки.

За таких обставин, у спірних правовідносинах зниження пенсійного віку має відбуватися у порядку 1 рік за 3 роки проживання, роботи та з застосуванням початкової величини 2 роки, але не більше 5 років.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 08.06.2022 року у справі №380/7535/21.

Згідно пунктом 4 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ категорія 4 особі, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлюється особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Тобто, як встановлено з матеріалів справи, до 01.01.1993 року позивач протягом 4 років постійно проживав у зоні посиленого радіоекологічного контролю, позивачу надано статус потерпілої особи від Чорнобильської катастрофи і за правилами статті 55 Закону №796-XII останній має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Судами встановлено, що на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії (06.06.2024) позивач досягнув 55-річного віку та набув 38 років 06 місяців 24 дні страхового стажу.

Статтею 26 Закону №1058-IV передбачено, що право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше не менше 31 року з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року.

Враховуючи зазначене, спірне рішення відповідача 1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги відповідача 1 щодо дискреційних повноважень Пенсійного фонду України при призначенні пенсій, оскільки у межах спірних правовідносин у суб`єкта владних повноважень відсутні альтернативні варіанти поведінки при вирішенні питання про призначення позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, оскільки відповідне право останнього підтверджується матеріалами справи.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Водночас, відповідач 1 помилково вважає повноваження дискреційними, оскільки останній не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі №208/8402/14-а, від 29.03.2018 року у справі №816/303/16, від 25.05.2018 року у справі №826/6102/16.

Враховуючи наведене, суд вважає, що, приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу, відповідач діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством з питань пенсійного забезпечення, тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення, яке оскаржується, підлягають задоволенню з зобов`язанням відповідача призначити пенсію позивачу зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року у справі № 200/4512/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 травня 2025 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць