Справа № 460/6222/25
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2025 року м. Рівне №460/6222/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 24.01.2025 №20 «Про відмову у призначенні пенсії зі скороченням пенсійного віку» згідно абзаців 1, 9 частини 2 статті 26 Закону № 1058-ІУ та абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати набутий страховий стаж за період з 15.06.1983 по 01.04.1986, з 28.08.1988 по 30.11.1996, з 15.07.1997 по 27.11.1999 та з 19.03.2003 по 12.03.2004; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити пенсію зі скороченням пенсійного віку на підставі абзаців 1, 9 частини 2 статті 26 Закону №1058-ІV та абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, починаючи з дати звернення за призначенням пенсії, а саме з 15.01.2025.

Ухвалою суду від 04.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що звернувся до пенсійного органу за призначенням пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак отримав відмову з підстав недостатнього страхового стажу. Вказує, що він має право на зниження пенсійного віку в цілому на 6 років, тому пенсія підлягає призначенню на умовах визначених частиною 2 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки його страховий стаж складає понад 16 років, з урахуванням періодів з 15.06.1983 по 01.04.1986, з 28.08.1988 по 30.11.1996, з 15.07.1997 по 27.11.1999 та з 19.03.2003 по 12.03.2004, який безпідставно не зарахований відповідачем. За наведеного вказує, що рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії є протиправними, у зв`язку з чим просить суд позов задовольнити повністю.

Відповідач у поданому відзиві на позовну заяву наголошує, що періоди роботи з 15.06.1983 по 01.04.1986, з 28.08.1988 по 30.11.1996, з 16.05.1998 по 27.11.1999 та з 19.03.2003 по 12.03.2004 до страхового стажу зарахуванню не підлягають. Тому, страховий стаж позивача становить лише 11 років 1 місяць 1 день, що є недостатнім для призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Враховуючи зазначене, підстав для задоволення позову немає.

Дослідженням письмових доказів, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Переходичі Рокитнівського району Рівненської області.

Позивач є особою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 03.08.2022 Рівненською обласною державною адміністрацією повторно замість посвідчення серії НОМЕР_2 .

Згідно з довідкою Старосільської сільської ради Сарненського району Рівненської області від 29.07.2024 №2360, ОСОБА_1 дійсно зареєстрований та постійно проживає в с.Переходичі Сарненського району Рівненської області з 01.01.1986 по 10.04.1986, з липня 1988 року по даний час. Довідка видана на підставі погосподарських книг за 1986-2025 роки.

З 10.04.1986 по 06.07.1988 позивач проходив строкову військову службу, що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 04.01.2022 №3.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, с.Переходичі Сарненського (Рокитнівського) району Рівненської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона).

15.01.2025 позивач звернувся із заявою та документами до територіального органу ПФУ про призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 24.01.2025 №20 позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з тієї підстави, що відсутній необхідний страховий стаж 16 років.

У вказаному рішенні зазначено про те, що вік заявника 57 років 10 днів. Щодо періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення зауваження відсутні. Страховий стаж становить 11 років 1 місяць 1 день.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи відповідно до трудової книжки від 15.06.1983:

з 15.06.1983 по 01.04.1986, оскільки дописано номер та дату наказу про звільнення та не засвідчено в установленому порядку (в долученій до заяви від 09.09.2022 сканкопії трудової книжки дата та номер наказу про звільнення відсутній);

з 28.08.1988 по 30.11.1996, оскільки дописано назву підприємства та не засвідчено в установленому порядку (в долученій до заяви від 16.08.2024 сканкопії трудової книжки запис про назву підприємства відсутній);

з 16.05.1998 по 27.11.1999 (відповідно до записів іншої трудової книжки серії НОМЕР_3 період роботи з 15.07.1997 по 27.11.1999), оскільки не читається печатка, що засвідчує запис про звільнення, в долученій до заяви уточнюючій довідці від 26.03.2024 №148-18/04-02/2Р відсутні номер та дата наказу на звільнення та зазначено інформацію про відсутність відомостей в книгах обліку розрахунків по оплаті праці за 1997-1999 роки;

період отримання допомоги по безробіттю з 19.03.2003 по 12.03.2004, оскільки наявні розбіжності між датою припинення виплати допомоги по безробіттю та датою видання наказу (25.06.2004).

Для зарахування до страхового стажу вищевказаних періодів роботи та отримання допомоги по безробіттю необхідно надати уточнюючі довідки з посиланням на первинні документи та довідки про реорганізацію.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.03.2003 (далі Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону №1058-ІV.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років, з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років, з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років, з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років, починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Суд звертає увагу на те, що за змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ для встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки постійне проживання або робота в зоні гарантованого добровільного відселення протягом усього періоду з моменту аварії по 31 липня 1986 року не є обов`язковим; достатньо, що особа, яка звернулася за призначенням пенсії, постійно проживала або працювала у вказаній зоні певний час у період з моменту аварії (тобто, 26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року.

Аналогічна правова позиція щодо встановлення початкової величини зниження пенсійного віку висловлена Верховним Судом в постанові від 6 лютого 2018 року у справі №556/1153/17.

Матеріалами справи не підтверджується, що у період, який дає право на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку, позивач проживав на території зони гарантованого добровільного відселення, а тому він не має права на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (із змінами в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок №22-1).

Вказаний порядок прийнято відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1, документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку:

учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:

довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи у зоні відчуження;

посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування (в редакції Постанови Пенсійного фонду №55-1 від 19.12.2023);

для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Так, пунктом 2.22 цього розділу передбачено, що для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

Підпунктом 6 пункту 2.6. розділу II Порядку №22-1 визначено, що при призначенні до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень відповідно надаються, зокрема документи про надання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС чи потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для призначення додаткової пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Відтак, механізм реалізації права, передбаченого законом, зокрема, щодо переліку документів, необхідних для призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» чітко передбачений Порядком №22-1.

З аналізу наведених норм слідує, що документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема потерпілим від Чорнобильської катастрофи є, зокрема (1) документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування (зокрема, відповідна довідка) та (2) посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

При прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів (пункт 4.2 розділу IV Порядку №22-1).

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (пункт 4.7 розділу IV Порядку №22-1).

Суд враховує, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (частина 3 статті 65 Закону №796-XII).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років. Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Як встановлено судом, згідно з довідкою Старосільської сільської ради Сарненського району Рівненської області від 29.07.2024 №2360, ОСОБА_1 дійсно зареєстрований та постійно проживає в с.Переходичі Сарненського району Рівненської області, зокрема з липня 1988 року по даний час. При цьому, з 10.04.1986 по 06.07.1988 позивач проходив строкову військову службу.

Отже, період проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 4 роки 5 місяців 26 днів, тобто більше 3 необхідних років. Загальний період проживання позивача у вказаній зоні становить 36 років 23 дні (по дату видачі довідки).

Оскільки, станом на 01.01.1993 позивач прожив на території зони гарантованого добровільного відселення більше 3 років, то його пенсійний вік відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підлягає зниженню з розрахунку: 1 рік за 2 роки проживання (за повних 36 років), тобто максимально на 6 років.

У рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 24.01.2025 №20 щодо періоду проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення зауваження відсутні. Відповідач не заперечує право ОСОБА_1 на зниження пенсійного віку на 6 років.

Однією з обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796-ХІІ є досягнення особою відповідного віку.

Відповідно до статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років.

Таким чином, з урахуванням зменшення пенсійного віку на 6 років, позивач набув права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку за статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у 54 роки.

Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже 54-річного віку він досягнув у 2022 році.

Частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Таким чином, необхідний, страховий стаж позивача з урахуванням зменшення на 6 років, повинен становити не менше 23 років (29 - 6).

Відповідач у спірному рішенні вказав, що страховий стаж позивача становить 11 років 1 місяць 1 день.

При цьому, до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 15.06.1983 по 01.04.1986, з 28.08.1988 по 30.11.1996, з 16.05.1998 по 27.11.1999 (з 15.07.1997 по 27.11.1999) та період отримання допомоги по безробіттю з 19.03.2003 по 12.03.2004. Для зарахування до страхового стажу вищевказаних періодів роботи та отримання допомоги по безробіттю відповідач у спірному рішенні вказав про необхідність надати уточнюючі довідки з посиланням на первинні документи та довідки про реорганізацію.

Щодо спірних періодів, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2.8. розділу II Порядку №22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Згідно з пунктом 4.2. розділу II Порядку №22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема: уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу; сканує документи, на створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7); скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.7. розділу II Порядку №22-1 визначено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Приписами статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) в редакції до 01.01.2004, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Статтею 62 Закону №1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 цього Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 2 Порядку №637 у разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 17 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Пунктом 20 Порядку №637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Таким чином, аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

При цьому, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Неналежне оформлення трудової книжки не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу позивачки, які дають їй право на призначення пенсії, оскільки відповідальність за порядок ведення трудової книжки покладено безпосередньо на посадових осіб установи-роботодавця.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постановах від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17, від 11 травня 2022 року у справі №120/1089/19.

Верховний Суд у постанові від 11 листопада 2020 року у справі №677/831/17 зазначив, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Судом встановлено, що у трудовій книжці НОМЕР_4 від 15.06.1983 наявні такі записи щодо спірних періодів трудової діяльності ОСОБА_1 :

запис №1 15.06.1983, радгосп Старосільський, прийнятий на роботу помічником комбайнера (наказ №91а від 15.05.1983, наявна печатка);

запис №2 01.10.1983 переведено в бригаду №4 (наказ №118 від 01.10.1983, наявний підпис уповноваженої особи);

запис №3 01.04.1986 звільнено з роботи (наказ №68 від 01.04.1986, наявна печатка та підпис уповноваженої особи);

запис №4 28.08.1988 прийнятий на роботу різноробочим в бригаду №4 с.Переходичі (наказ №102 від 28.08.1988, наявна печатка та підпис уповноваженої особи);

запис №5 01.12.1991 переведено на підставі наказу №116 від 30.11.1991;

запис №6 30.11.1996 звільнено з роботи (наказ №138 від 30.11.1996, наявна печатка та підпис уповноваженої особи);

запис №7 02.12.1996 прийнятий на роботу різноробочим в бригаду №2 с.Переходичі (наказ №152 від 02.12.1996, наявна печатка та підпис уповноваженої особи);

запис №8 15.05.1998 звільнений з роботи (наказ №59 від 15.05.1998, наявна печатка та підпис уповноваженої особи).

У матеріалах справи наявна копія вкладишу у трудову книжку НОМЕР_3 від 15.07.1997, у якому наявні наступні записи щодо спірних періодів трудової діяльності ОСОБА_1 :

запис №1 15.07.1997 продовжує працювати в КСП Старосільське робочим бригади №4 (наказ №47 від 15.07.1997, наявна печатка (не читається) та підпис уповноваженої особи);

запис №2 27.11.1999 звільнений за власним бажанням (наказ №193 від 27.11.1999).

записи №№3, 4 з 01.06.2002 по 16.11.2002 робота сезонним працівником (період не є спірним);

запис №5 19.03.2003 Рокитнівський РЦЗ розпочато виплату допомоги по безробіттю (наказ №538 від 19.03.2003);

запис №6 12.03.2004 закінчено виплату допомоги по безробіттю (наказ №040625 від 25.06.2004).

Записи №№7-20 не є спірними.

Так, відповідачем до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 15.06.1983 по 01.04.1986 (2 роки 9 місяців 17 днів), оскільки дописано номер та дату наказу про звільнення та не засвідчено в установленому порядку (в долученій до заяви від 09.09.2022 сканкопії трудової книжки дата та номер наказу про звільнення відсутній). Період роботи з 28.08.1988 по 30.11.1996 (8 років 3 місяці 3 дні) не зараховано з тієї підстави, що дописано назву підприємства та не засвідчено в установленому порядку (в долученій до заяви від 16.08.2024 сканкопії трудової книжки запис про назву підприємства відсутній).

Однак, відповідачем не доведено, що в долученій до заяви від 09.09.2022 сканкопії трудової книжки дата та номер наказу про звільнення 01.04.1986 відсутній; в долученій до заяви від 16.08.2024 сканкопії трудової книжки запис про назву підприємства відсутній.

Більше того, при подальшому зверненні у 2022 році, періоди роботи з 15.06.1983 по 01.04.1986 (2 роки 9 місяців 17 днів) та з 28.08.1988 по 30.11.1996 (8 років 3 місяці 3 дні) ОСОБА_1 до страхового стажу було зараховано, що підтверджується розрахунком стажу за формою РС-право (звернення 25.11.2022, заяву розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області). Страховий стаж становив 20 років 8 місяців 29 днів.

Отож, доводи про те, що дописано номер та дату наказу про звільнення та не засвідчено в установленому порядку (щодо періоду роботи з 15.06.1983 по 01.04.1986 (2 роки 9 місяців 17 днів) та про те, що дописано назву підприємства та не засвідчено в установленому порядку щодо періоду роботи з 28.08.1988 по 30.11.1996 (8 років 3 місяці 3 дні) є безпідставними.

Трудова книжка позивача містить інформацію про трудовий стаж за періоди з 15.06.1983 по 01.04.1986, з 28.08.1988 по 30.11.1996 з належними записами про роботу за вказані періоди, а також містить посилання на відповідні накази, на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи.

Отже, вказані періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

Також відповідач відмовив у зарахуванні до страхового стажу період відповідно до трудової книжки від 15.07.1997, з 16.05.1998 по 27.11.1999 (відповідно до записів іншої трудової книжки серії НОМЕР_3 період роботи з 15.07.1997 по 27.11.1999), оскільки не читається печатка, що засвідчує запис про звільнення, в долученій до заяви уточнюючій довідці від 26.03.2024 №148-18/04-02/2Р відсутні номер та дата наказу на звільнення та зазначено інформацію про відсутність відомостей в книгах обліку розрахунків по оплаті праці за 1997-1999 роки.

Як встановлено судом, трудова книжка НОМЕР_4 від 15.06.1983 містить, зокрема такі записи:

запис №7 02.12.1996 прийнятий на роботу різноробочим в бригаду №2 с.Переходичі (наказ №152 від 02.12.1996, наявна печатка та підпис уповноваженої особи);

запис №8 15.05.1998 звільнений з роботи (наказ №59 від 15.05.1998, наявна печатка та підпис уповноваженої особи).

Водночас, відповідно до записів у вкладиші трудової книжки НОМЕР_3 від 15.07.1997:

запис №1 15.07.1997 продовжує працювати в КСП Старосільське робочим бригади №4 (наказ №47 від 15.07.1997, наявна печатка (не читається) та підпис уповноваженої особи);

запис №2 27.11.1999 звільнений за власним бажанням (наказ №193 від 27.11.1999).

Суд враховує, що згідно з довідкою про підтвердження трудового стажу від 15.05.1998 №46, виданою Рокитнівським міжгосподарським лісгоспом, позивач з 02.12.1996 по 15.05.1998 працював різноробочим в бригаді №2 с.Переходичі. Наказ про прийняття на роботу №152 від 02.12.1996, наказ про звільнення з роботи №59 від 15.05.1998.

Отже, період роботи з 02.12.1996 по 15.05.1998 підтверджений як записами трудової книжки, так і уточнюючою довідкою, а тому сумнівів не викликає.

Більше того, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08.08.2023 у справі №460/11880/23, яке набрало законної сили 08.09.2023, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 з 02.12.1996 по 15.05.1998 різноробочим в бригаді №2 с.Переходичі.

Відповідачем зазначено, що до страхового стажу не зараховано період з 16.05.1998 (по 27.11.1999). Таким чином, слідує, що період роботи з 02.12.1996 по 15.05.1998 до страхового стажу позивача зараховано.

Водночас, позивач просить зарахувати до страхового стажу період з 15.07.1997 по 27.11.1999.

Суд звертає увагу, що дата про продовження роботи 15.07.1997 (запис №1 вкладиша трудової книжки НОМЕР_3 від 15.07.1997) в КСП Старосільське робочим бригади №4 входить до періоду роботи різноробочим в бригаді №2 с.Переходичі з 02.12.1996 по 15.05.1998 (трудова книжка НОМЕР_4 від 15.06.1983).

Суд зауважує, що запис №2 вкладиша трудової книжки НОМЕР_3 від 15.07.1997 про звільнення 27.11.1999 здійснено у третьому рядку, у якому наявний підпис уповноваженої особи щодо запису №1, при цьому, не читається печатка, що засвідчує такий запис про звільнення. Отже, запис про звільнення 27.11.1999 викликає сумнів у його правдивості.

Відповідно до довідки СГПП «Верес» від 07.07.2022 №73, радгосп «Старосільський» було реформовано в КСП «Старосільський» згідно з розпорядженням від 26.11.1996 №551, а КСП «Старосільське» реформоване в СГПП «Верес» з 01.04.2000 згідно з розпорядженням від 31.12.1999 №466.

Згідно з довідкою СГПП «Верес» від 07.07.2022 №74, документи про трудовий стаж/книги наказів, платіжні відомості, особові рахунки, трудові книжки радгоспу «Старосільський» за період з квітня 1960 року по липень 1997 року не збереглися, згоріли при пожежах 18.02.1983 та 15.07.1997. Підстава: акт про пожежу від 20.04.1983, акт про пожежу від 15.07.1997.

За таких обставин, дата звільнення 27.11.1999 ОСОБА_1 з КСП Старосільське підлягає підтвердженню у відповідності до пунктів 2, 17 Порядку №637 (на підставі показань свідків).

Відповідно до архівної довідки Сарненської РДА Рівненської області архівного відділу №2 від 26.03.2024 №148-18/04-02/2Р, ОСОБА_1 працював робітником бригади №4 КСП «Старосільське» з 15.07.1997 продовжував працювати (наказ №47 від 15.07.1997). Наказ про звільнення ОСОБА_1 з роботи у книзі наказів КСП «Старосільське» за 1997-1999 роки відсутній. Підставою видачі довідки є накази КСП «Старосільське» за 1997-1999 роки. У книгах обліку розрахунків по оплаті праці працівників КСП «Старосільське» за 1997-1999 роки ОСОБА_1 не значиться.

За наведеного, дата звільнення 27.11.1999 ОСОБА_1 з КСП Старосільське документально не підтверджена.

Відповідачем у спірному рішенні слушно зазначено про те, що період роботи з 16.05.1998 по 27.11.1999 до страхового стажу зарахуванню не підлягає, оскільки не читається печатка, що засвідчує запис про звільнення, в долученій до заяви уточнюючій довідці від 26.03.2024 №148-18/04-02/2Р відсутні номер та дата наказу на звільнення та зазначено інформацію про відсутність відомостей в книгах обліку розрахунків по оплаті праці за 1997-1999 роки.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в КСП Старосільське з 15.07.1997 (16.05.1998) по 27.11.1999.

Щодо періоду період отримання допомоги по безробіттю з 19.03.2003 по 12.03.2004, суд враховує таке.

Вказаний період не зараховано до страхового стажу позивача, оскільки наявні розбіжності між датою припинення виплати допомоги по безробіттю та датою видання наказу (25.06.2004).

Пунктом 12 частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 №1533-III (далі - Закон №1533-III) визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає страхуванню на випадок безробіття та за який сплачено страхові внески (нею, роботодавцем).

Відповідно до статті 21 Закону №1533-III страховий стаж обчислюється як сума періодів, протягом яких особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та сплачувала страхові внески особисто або через рахунки роботодавця та роботодавцем. Період, протягом якого застрахована особа була звільнена відповідно до цього Закону від сплати страхових внесків або отримувала виплати за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, крім пенсій усіх видів, включається до страхового стажу.

Згідно зі статтею 56 Закону №1788-XII до стажу роботи, що дає право на пенсію зараховується, зокрема, періоди одержання допомоги по безробіттю.

Згідно з підпунктом 1.1. пункту 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року №58 (далі - Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до підпункту «е» пункту 2.18 Інструкції №58 до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів такі записи: безробітним особам про період одержання допомоги по безробіттю заноситься у трудову книжку органом державної служби зайнятості населення.

Як встановлено судом, трудова книжка НОМЕР_3 від 15.07.1997 (вкладиш), містить такі записи, зокрема:

запис №5 19.03.2003 позивачу розпочато виплату допомоги по безробіттю Рокитнівським РЦЗ (наказ №538 від 19.03.2003);

запис №6 12.03.2004 закінчено виплату допомоги по безробіттю (наказ №040625 від 25.06.2004).

Так, щодо вказаних записів судом не встановлено недоліків (наявна печатка та підпис уповноваженої особи з покликанням на відповідні накази).

Та обставина, що наявні розбіжності між датою припинення виплати допомоги по безробіттю та датою видання наказу, не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування цього періоду до страхового стражу.

Суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей.

Отже, у цьому випадку період отримання допомоги по безробіттю з 19.03.2003 по 12.03.2004 (11 місяців 23 дні) підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Повертаючись до обставин щодо необхідної кількості страхового стажу для призначення позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку за статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» суд повторює, що необхідний, страховий стаж позивача з урахуванням зменшення на 6 років, повинен становити не менше 23 років (29-6) відповідно до умов частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У спірному рішенні відповідач вказав, що страховий стаж позивача становить 11 років 1 місяць 1 день.

Водночас, з урахуванням періодів роботи з 15.06.1983 по 01.04.1986 (2 роки 9 місяців 17 днів), з 28.08.1988 по 30.11.1996 (8 років 3 місяці 3 дні) та періоду отримання допомоги по безробіттю з 19.03.2003 по 12.03.2004 (11 місяців 23 дні), що відповідачем протиправно не зараховані до страхового стажу позивача, його страховий стаж становить 23 роки 1 місяць 3 дні.

Отже, страхового стажу на рівні 23 років достатньо для призначення позивачу пенсії за статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідно до умов частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо покликань позивача на умови частини другої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», слід зазначити таке.

Так, частиною другою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.

Суд повторює, що за правилами статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Оскільки позивач має право на зменшення пенсійного віку на 6 років, умови частини другої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до нього застосовуються при досягненні 57 річного віку.

При цьому, з урахуванням приписів статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідний страховий стаж визначений частиною другою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підлягає зменшенню на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Отже, з урахуванням зменшення пенсійного віку на 6 років, позивач набув право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку за ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на умовах частини другої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у 57 років (63 - 6).

Позивач 57 річного віку досягнув у 2025 році.

З аналізу вищенаведених норм законодавства слідує, що право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року страхового стажу від 22 до 32 років.

З системного аналізу норм чинного законодавства, враховуючи право позивача на зменшення пенсійного віку на 6 років, відповідно і його право на зменшення страхового стажу на кількість років зменшення пенсійного віку, слідує, що ОСОБА_1 мав би право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 57 років (63-6) та за наявності страхового стажу від 16 до 26 років з урахуванням зменшення на 6 років (22-6; 32-6), у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 24.01.2025 №20 позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з тієї підстави, що відсутній необхідний страховий стаж 16 років, з огляду на те, що до страхового стажу було зараховано лише 11 років 1 місяць 1 день.

Суд повторює, що з урахуванням періодів роботи з 15.06.1983 по 01.04.1986 (2 роки 9 місяців 17 днів), з 28.08.1988 по 30.11.1996 (8 років 3 місяці 3 дні) та періоду отримання допомоги по безробіттю з 19.03.2003 по 12.03.2004 (11 місяців 23 дні), що відповідачем протиправно не зараховані до страхового стажу позивача, його страховий стаж становить 23 роки 1 місяць 3 дні.

Отже, страхового стажу на рівні 23 років достатньо для призначення позивачу пенсії за статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідно до умов частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пільгової пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Отже, Головне управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області рішенням від 24.01.2025 №20 безпідставно та не правомірно відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відтак, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню в судовому порядку.

З урахуванням вимог статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та заявлених позовних вимог пенсія підлягає призначенню з 15.01.2025.

Пунктом 4.2. розділу IV Порядку №22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

А за правилами пункту 4.10. розділу IV Порядку №22-1, після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Отже, належним відповідачем у частині позовних вимог щодо зобов`язання призначити пенсію є територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що необґрунтовано прийняв рішення про відмову у призначенні такої пенсії, яким у спірних правовідносинах є Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

За наведеного, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 24.01.2025 №20 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 15.01.2025, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 15.06.1983 по 01.04.1986, з 28.08.1988 по 30.11.1996 та період отримання допомоги по безробіттю з 19.03.2003 по 12.03.2004.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

За наведеного, позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати по сплаті судового збору розподілу не підлягають, оскільки відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а заяви щодо понесення інших витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 24.01.2025 №20 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 з 15.01.2025 пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 15.06.1983 по 01.04.1986, з 28.08.1988 по 30.11.1996 та період отримання допомоги по безробіттю з 19.03.2003 по 12.03.2004.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 21 травня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83А, м. Чернігів, Чернігівська обл., 14005, ЄДРПОУ/РНОКПП 21390940)

Суддя Н.В. Друзенко