Справа № 580/10396/24
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року справа № 580/10396/24
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А. В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку письмового провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

21.10.2024 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) в особі представника адвоката Олійника С. В. з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 77 від 31.07.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 14.02.1989 по 01.01.1990, з 05.04.1995 по 20.01.2004, періоди роботи на території РФ з 21.02.2005 по 11.03.2009, з 03.05.2011 по 13.07.2011, з 14.07.2011 по 12.03.2012, з 26.03.2012 по 06.02.2013, з 05.03.2013 по 29.01.2014, з 27.02.2014 по 15.01.2015, з 03.03.2015 по 31.10.2015 та призначити пенсію за віком відповідно ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 23.07.2024.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, представник вказав, що позивач має право на призначення дострокової пенсії за віком як учасник бойових дій у зв`язку з наявністю відповідного страхового стажу та досягненням відповідного віку. Позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії, однак відповідач рішенням від 31.07.2024 № 77 відмовив позивачу в такому призначенні, не зарахувавши до страхового стажу спірні періоди роботи. Не погоджуючись з відмовою в перерахунку пенсії зазначає, що основним документом є трудова книжка. Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 у спірний період з 14.02.1989 по 01.01.1990 навчався в об`єднаному навчальному комбінаті м. Дніпропетровськ, з 05.04.1995 по 20.01.2004 працював водієм МП «Тріада», яке перейменоване в ТОВ «Квіт-плюс», та працював на території РФ з 21.02.2005 по 11.03.2009, з 03.05.2011 по 13.07.2011, з 14.07.2011 по 12.03.2012, з 26.03.2012 по 06.02.2013, з 05.03.2013 по 29.01.2014, з 27.02.2014 по 15.01.2015, з 03.03.2015 по 31.10.2015. У спірні періоди роботи позивача записи в трудових книжках та доданих документах жодних виправлень, закреслень тощо, не мають. У них наявні підписи посадових осіб та відтиски печатки, тому сумнівів у їх достовірності не викликають. Також зазначив, що Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в РФ, оскільки вказана Угода була чинною на період роботи позивача в РФ. Тому, вважає, що відповідач не мав підстав для відмови у призначені позивачу пенсії.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області проти позову заперечило. У відзиві на позовну заяву, наданому до суду 15.11.2024, відповідач зазначив, що до загального страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 04.09.1981, а саме: з 14.02.1989 по 01.01.1990, з 05.04.1995 по 20.01.2004 та період роботи в Російській Федерації з 21.02.2005 по 11.03.2009, з 03.05.2011 по 13.07.2011, з 14.07.2011 по 12.03.2012, з 26.03.2012 по 06.02.2013, 05.03.2013 по 29.01.2014, з 27.02.2014 по 15.01.2015, з 03.03.2015 по 31.10.2015. Указує, що страховий стаж за вказаний період роботи період роботи в Російській Федерації відповідно до законодавства РФ має бути підтверджений на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством Російської Федерації. Водночас, обов`язковою умовою для включення зазначеного періоду роботи, яка виконувалась на території РФ, до страхового стажу є сплата страхових внесків до Пенсійного Фонду Російської Федерації за цей період. Проте, позивач не підтвердив страховий стаж за спірний період відомостями індивідуального (персоніфікованого) обліку та не надав доказів сплати страхових внесків за цей період до Пенсійного Фонду Російської Федерації. Також з 01.01.2023 РФ в односторонньому порядку припинила участь в Угоді. В зв`язку з чим, на осіб, які працювали в Росії після 01.01.1992, не поширюються норми Угоди щодо врахування при призначенні пенсії російського стажу та заробітку. Тому вважає, що ОСОБА_1 правомірно не зараховано до страхового стажу вище зазначені роботи в РФ згідно запису в трудовій книжці. З урахуванням викладеного вважає позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими.

Ухвалою від 28.10.2024 суддя позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив такі фактичні обставини.

Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними паспорта серії НОМЕР_2 , виданого Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області 17.09.1998.

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_3 від 12.06.2024 № 1673/2024 позивач у період з 05.04.2023 по 01.06.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в с. Іванівське Бахмутського району Донецької області (а. с. 23).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 від 22.09.2023 позивач має статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а. с. 24).

Згідно із записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 04.09.1981 (а. с. 18-21) позивач, зокрема, у спірні періоди:

з 14.02.1989 по 01.01.1990 навчався в об`єднаному навчальному комбінаті м. Дніпропетровськ (записи №№ 10-12);

з 05.04.1995 по 20.01.2004 працював водієм МП «Тріада», яке реорганізовано в ТОВ «Квіт-плюс» (записи №№ 19, 20);

з 21.02.2005 по 11.03.2009, з 03.05.2011 по 13.07.2011, з 14.07.2011 по 12.03.2012, з 26.03.2012 по 06.02.2013, з 05.03.2013 по 29.01.2014, з 27.02.2014 по 15.01.2015, з 03.03.2015 по 31.10.2015 працював на території Російської Федерації (записи №№ 21-24, 27-38).

Відповідно до свідоцтва об`єднаного навчально-курсового комбінату Укрмонолітспецбуд від 28.06.1989 № 142 позивач закінчив з відривом із виробництва курси монтажників стальних та залізобетонних конструкцій бетонщиків. Час навчання з 20.02.1989 по 28.06.1989 (а. с. 25).

Згідно з довідкою Головного управління статистики у Черкаській області від 08.08.2024 № 03.2-15/1179-24 станом на 08.08.2024 з ЄДРПОУ вилучено товариство з обмеженою відповідальністю «Квіт-плюс» (ідентифікаційний код - 14179824; дата державної реєстрації припинення - 02.07.2013, № запису - 6004222). Попередня назва юридичної особи мале підприємство «Клуб східних мистецтв «Тріада» (а. с. 26).

Відповідно до свідоцтва Федеральної податкової служби серії 86 № 002243153 про постановку на облік фізичної особи у податковому органі позивачу з 06.06.2011 присвоєно (а. с. 29).

Згідно із відомостями Форми РС-право від 05.08.2024 стаж для розрахунку права позивача становить 20 років 2 місяці 27 днів (а. с. 17).

У липні 2024 року позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою від 23.07.2024 про призначення пенсії за віком як учаснику бойових дій.

За принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області розглянуло заяву позивача та 31.07.2024 прийняло рішення № 77 (а. с. 16) про відмову у призначенні пенсії, яким відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком як учаснику бойових дій відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України № 1058-IV у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

У спірному рішенням відповідач зазначив, що до загального страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 04.09.1981, а саме:

період роботи з 14.02.1989 по 01.01.1990, оскільки за період навчання з 14.02.1989 в учбовому комбінаті необхідно надати копію диплому (посвідчення, свідоцтва) про здобуття відповідної освіти або уточнюючу довідку з місця роботи яка підтвердить період навчання та початок роботи на підприємстві;

період роботи з 05.04.1995 по 20.01.2004, оскільки назва підприємства, що приймало на роботу не співпадає з назвою на печатці на записі про звільнення. Дані про реорганізацію, що внесені в трудовій книжці, не прийнято до уваги, оскільки оформлені неналежним чином, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої спільним наказам Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58, тому цей стаж зараховано частково з 1999 згідно сплати внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5);

період роботи на території Російської Федерації з 21.02.2005 по 11.03.2009, з 03.05.2011 по 13.07.2011, з 14.07.2011 по 12.03.2012, з 26.03.2012 по 06.02.2013, 05.03.2013 по 29.01.2014, з 27.02.2014 по 15.01.2015, з 03.03.2015 по 31.10.2015, оскільки Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 припинила свою дію з 01.01.2023, пенсії громадянам, які проживали/працювали на території держав-учасниць Співдружності (у тому числі Російської Федерації), призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) по 31.12.1991.

Таке рішення територіального органу Пенсійного фонду позивач вважає протиправним, тому за захистом своїх прав, свобод та інтересів звернувся в особі свого представника до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон № 1058-IV) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також «...», особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, «...», - після досягнення чоловіками 55 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків.

Ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV також визначає, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV встановлює, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання в електронній або паперовій формі заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Як встановив суд, позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком як учасник бойових дій. Відповідач прийняв рішення від 31.07.2024 № 77 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії. До страхового стажу Головне управління не зарахувало такі періоди роботи: з 14.02.1989 по 01.01.1990, з 05.04.1995 по 20.01.2004, з 21.02.2005 по 11.03.2009, з 03.05.2011 по 13.07.2011, з 14.07.2011 по 12.03.2012, з 26.03.2012 по 06.02.2013, 05.03.2013 по 29.01.2014, з 27.02.2014 по 15.01.2015, з 03.03.2015 по 31.10.2015.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 14.02.1989 по 01.01.1990 суд зазначає таке. Так, як на підставу не зарахування до страхового стажу позивача вказаного періоду відповідач у спірному рішенні послався на відсутність копії диплому (посвідчення, свідоцтва) про здобуття відповідної освіти або уточнюючу довідку з місця роботи яка підтвердить період навчання та початок роботи на підприємстві.

З цього приводу суд врахував, що відповідно до ст. 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58 (далі Інструкція № 58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Суд зауважує, що записи трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 04.09.1981 заповнені відповідно до вимог Інструкції №58 та містять всі необхідні записи, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивач прийнятий на відповідну роботу. Окрім того, записи не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватися в їх достовірності.

Згідно із записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 04.09.1981 позивач:

14.02.1989 прийнятий та направлений на навчання в об`єднаний навчальний комбінат м. Дніпропетровськ (наказ від 28.02.1989 № 36/к);

28.06.1989 присвоєна спеціальність стропальщика другого розряду монтажник стальних та залізобетонних конструкцій четвертого розряду (протокол від 28.06.1989);

01.01.1990 переведений у новостворену госпрозрахункову ділянку МД ТПС МО Укрмонолітспецбуд (наказ від 08.01.1990 № 6/к).

Відповідно до свідоцтва об`єднаного навчально-курсового комбінату Укрмонолітспецбуд від 28.06.1989 № 142 позивач закінчив з відривом із виробництва курси монтажників стальних та залізобетонних конструкцій бетонщиків. Час навчання з 20.02.1989 по 28.06.1989.

Згідно із пунктом «д» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктом 2.19 Інструкції № 58 передбачено внесення до трудових книжок за місцем роботи окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів записів: про час навчання у професійних навчально-виховних закладах та інших закладах у навчально-курсових комбінатах (центрі, пункті тощо).

Якщо в записах трудової книжки відсутні зазначені відомості про періоди навчання, то відповідно до п. 8. Порядку № 637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що зазначеними вище записати трудової книжки серії НОМЕР_1 від 04.09.1981 та свідоцтвом об`єднаного навчально-курсового комбінату Укрмонолітспецбуд від 28.06.1989 № 142 підтверджується спірний час навчання позивача. Тому суд вважає, що відповідач протиправно не зарахував період роботи з 14.02.1989 по 01.01.1990 до страхового стажу позивача.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 05.04.1995 по 20.01.2004, то відповідач причиною такого вказав, що назва підприємства, що приймало на роботу не співпадає з назвою на печатці на записі про звільнення.

Водночас, цей стаж зараховано відповідачем частково з 1999 згідно сплати внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5). З цього приводу суд зазначає наступне.

Як встановив суд, згідно із записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 04.09.1981 позивач з 05.04.1995 прийнятий на роботу водієм у МП «Квіт» (наказ від 05.04.1995 № 18-к). Реорганізовано МП «Тріада» в ТОВ «Квіт-плюс» (протокол загальних зборів учасників від 08.08.200...). 20.01.2004 позивач звільнений за власним бажанням ст. 38 КЗпП України (наказ від 20.01.2005 № 1-к).

Відповідно до довідки Головного управління статистики у Черкаській області від 08.08.2024 № 03.2-15/1179-24 станом на 08.08.2024 з ЄДРПОУ вилучено товариство з обмеженою відповідальністю «Квіт-плюс» (ідентифікаційний код - 14179824; дата державної реєстрації припинення - 02.07.2013, № запису - 6004222). Попередня назва юридичної особи мале підприємство «Клуб східних мистецтв «Тріада».

Щодо інших періодів (з 05.04.1995 по 31.12.1998, з 01.01.2000 по 31.01.2000 та з 01.01.2004 по 20.01.2004) суд зауважує, що відповідно до відомостей Форми РС-право від 05.08.2024 стаж для розрахунку права позивача становить 20 років 2 місяці 27 днів, зокрема, до такого зарахований період роботи позивача з 01.01.1999 по 31.12.1999 та з 01.02.2000 по 31.12.2003 (код ЄДРПОУ страхувальника 14179824).

Тобто, незарахований у спірному рішенні період з 05.04.1995 по 20.01.2004 частково накладається на зарахований до страхового стажу позивача період відповідно до розрахунку страхового стажу форми РС-право від 05.08.2024, а саме: з 01.01.1999 по 31.12.1999 та з 01.02.2000 по 31.12.2003.

Таким чином, для уникнення подвійного зарахування до страхового стажу зазначеного періоду роботи позивача, суд дійшов висновку відмовити в частині зарахування до страхового стажу зарахованих згідно з формою РС-право від 05.08.2024 періодів роботи з 01.01.1999 по 31.12.1999 та з 01.02.2000 по 31.12.2003.

Суд врахував, що відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Зазначена норма Закону № 1058 набрала чинності з 1 січня 2004 року.

Отже, за період до 01.01.2004 страховий стаж враховується на підставі документів про стаж, що визначені Порядком № 637.

При цьому, з 1999 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування була відображена сплата страхувальниками страхових внесків.

З форми РС-право від 05.08.2024 вбачається, що періоди роботи позивача з 01.01.1999 по 31.12.1999 та з 01.02.2000 по 31.12.2003 був зарахованих пенсійним органом до страхового стажу позивача у зв`язку із сплатою з 1999 внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) страхувальником МП «Тріада», а в подальшому після реорганізації ТОВ «Квіт-плюс» ( ).

Щодо не зарахування Головним управлінням періоду роботи позивача з 05.04.1995 по 31.12.1998, з 01.01.2000 по 31.01.2000 та з 01.01.2004 по 20.01.2004, то суд зазначає наступне.

Головне управління не зарахувало зазначені періоди оскільки назва підприємства, що приймало на роботу не співпадає з назвою на печатці на записі про звільнення. Дані про реорганізацію, що внесені в трудовій книжці, не прийнято до уваги, оскільки оформлені неналежним чином, що суперечить вимогам Інструкції № 58.

Такм, дійсно у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 04.09.1981 відсутній запис про реорганізацію МП «Квіт» в МП «Тріада».

З цього приводу, суд врахував, що відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Тобто, позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою для висновку про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Слід зазначити, що у разі виявлення будь-яких сумнівів щодо наявності у позивача страхового стажу чи розбіжностях у поданих документах, відповідач мав право отримати будь-які необхідні документи або інформацію безпосередньо від позивача, підприємства, а не відмовляти позивачу в призначенні пенсії.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

З матеріалів справи слідує, що мале підприємство «Квіт» було реорганізовано в мале підприємство «Тріада», яке в свою чергу відповідно до протоколу загальних зборів учасників від « 08.08.200...» (рік є нечитабельним), було реорганізовано в ТОВ «Квіт-плюс». Усі три назви підприємства об`єднує єдиний код ЄДРПОУ - 14179824.

Згідно з довідкою Головного управління статистики у Черкаській області від 08.08.2024 № 03.2-15/1179-24 станом на 08.08.2024 з ЄДРПОУ вилучено товариство з обмеженою відповідальністю «Квіт-плюс» (ідентифікаційний код - 14179824; дата державної реєстрації припинення - 02.07.2013, № запису - 6004222). Попередня назва юридичної особи мале підприємство «Клуб східних мистецтв «Тріада».

Однак, відсутність у трудовій книжці позивача відповідного запису щодо реорганізації МП «Квіт» в МП «Тріада» не може бути підставою вважати відсутнім страховий стаж позивача за спірний період.

Щодо не зарахування періоду роботи позивача на території Російської Федерації з 21.02.2005 по 11.03.2009, з 03.05.2011 по 13.07.2011, з 14.07.2011 по 12.03.2012, з 26.03.2012 по 06.02.2013, 05.03.2013 по 29.01.2014, з 27.02.2014 по 15.01.2015, з 03.03.2015 по 31.10.2015, то відповідач у рішенні посилається на припинення з 01.01.2023 дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Суд не погоджується з таким твердженням відповідача з огляду на таке.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Як передбачено частиною другою статті 4 Закону № 1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та Російська Федерація (далі Угода).

Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди встановлено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Відповідно до статті 11 Угоди, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Частиною другою статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Положення Угоди були чинними на момент роботи позивача у спірний період. Дія Угоди припинена згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 639 від 24.06.2023.

При цьому суд враховує, що 29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», згідно з пунктом 1 якої постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві. Постанова набрала чинності 02.12.2022.

Водночас, відповідно до пункту 2 статті 13 Угоди про гарантії пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, положення відповідних міжнародних договорів розповсюджується також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних із їх перерахунком. Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві зареєстрованому на території Російської Федерації після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись в росії. Тобто існує гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі №555/2250/16-а від 17 червня 2020 року у справі №646/1911/17, від 21 лютого 2020 року у справі № 291/99/17 та від 06 липня 2020 року у справі № 345/9/17.

Суд зазначає, що на час набуття позивачем трудового стажу в спірний період, вказані вище Угоди були чинними для України, тому підлягають застосуванню до таких правовідносин.

Окрім того, суд вважає, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховується при встановленні права на пенсію та її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Дійсно, 01.12.2022 Верховна Рада України прийняла Закон України за № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі Закон № 2783-IX), який набрав чинності 23.12.2022 і яким постановила зупинити у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР.

Проте суд зазначає, що відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як встановив суд записами №№ 21-24, 27-38 трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 04.09.1981 підтверджується, що позивач з 21.02.2005 по 11.03.2009, з 03.05.2011 по 13.07.2011, з 14.07.2011 по 12.03.2012, з 26.03.2012 по 06.02.2013, з 05.03.2013 по 29.01.2014, з 27.02.2014 по 15.01.2015, з 03.03.2015 по 31.10.2015 працював на території Російської Федерації.

Суд відхиляє посилання Головного управління, покладені в основу спірного рішення, на ту обставину, що з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення ваід 13.03.1992, оскільки вказані обставини не стосуються періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди.

Жодних інших зауважень (недоліків) до записів про трудовий стаж, що містяться у трудовій книжці позивача за цей період, відповідач у спірному рішенні не зазначив, а суд не встановив.

Враховуючи зазначене, відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивача зазначені періоди його роботи на території Російській Федерації.

Тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 31.07.2024 № 77 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

З урахуванням встановлених обставин у цій справі, суд дійшов висновку зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи згідно даних трудової книжки, а саме: з 14.02.1989 по 01.01.1990, з 05.04.1995 по 31.12.1998, з 01.01.2000 по 31.01.2000, з 01.01.2004 по 20.01.2004, періоди роботи на території РФ з 21.02.2005 по 11.03.2009, з 03.05.2011 по 13.07.2011, з 14.07.2011 по 12.03.2012, з 26.03.2012 по 06.02.2013, з 05.03.2013 по 29.01.2014, з 27.02.2014 по 15.01.2015, з 03.03.2015 по 31.10.2015. При цьому слід відмовити в частині зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 01.01.1999 по 31.12.1999 та з 01.02.2000 по 31.12.2003 з наведених вище підстав.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права шляхом призначення пенсії за віком з 23.07.2024, суд зазначає таке.

Суд врахував, що на дату звернення із заявою про призначення пенсії, позивач досягнув віку 60 років. Відповідно до відомостей Форми РС-право від 05.08.2024 стаж для розрахунку права позивача становить 20 років 2 місяці 27 днів. Суд встановив та підтверджується матеріалами справи обгрунтованість зарахування позивачу спірних періодів роботи. Таким чином, страховий стаж позивача на час звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії становив понад 31 рік.

Нормативно-правовим актом, яким у цьому випадку регулюються умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах є Закон № 1058-IV, зокрема п. 4 ч. 1 ст. 115.

Враховуючи визначені нормою п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV підстави та умови призначення дострокової пенсії за віком, а також наявність у позивача усіх необхідних умов для призначення такої пенсії вік 60 років (при необхідних 55 років) та страховий стаж понад 31 рік (за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків), суд дійшов висновку, що вирішення питання призначення пенсії у спірному випадку не є дискреційним повноваженням Пенсійного органу.

Отже, ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняти рішення про призначення позивачу дострокової пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV як учаснику бойових дій.

Щодо дати з якої позивач набула право на призначення пенсії, суд врахував таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім визначених Законом випадків.

Тому, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії із дня звернення за пенсією 23.07.2024.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України Про судовий збір розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 31.07.2024 № 77 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, Майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 04.09.1981, а саме: з 14.02.1989 по 01.01.1990, з 05.04.1995 по 31.12.1998, з 01.01.2000 по 31.01.2000, з 01.01.2004 по 20.01.2004; періоди роботи на території Російської Федерації з 21.02.2005 по 11.03.2009, з 03.05.2011 по 13.07.2011, з 14.07.2011 по 12.03.2012, з 26.03.2012 по 06.02.2013, з 05.03.2013 по 29.01.2014, з 27.02.2014 по 15.01.2015, з 03.03.2015 по 31.10.2015, та призначити дострокову пенсію за віком відповідно п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23.07.2024.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Алла РУДЕНКО