Справа № 520/8082/25
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 р. № 520/8082/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 27.02.2025 № 14 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 ОСОБА_1 , прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії від 20.02.2025;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 від 20.02.2025 з зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 03.09.1991 по 01.12.1992 та до пільгового стажу періоди роботи за Списком 2 з 01.06.1995 по 31.12.1999, з 01.02.2000 по 28.02.2000 та з 01.01.2009 по 30.09.2009, з дати подання заяви про призначення пенсії, а саме з 20.02.2025.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що Головним управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято протиправне рішення від 27.02.2025 №14 про відмову в призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою від 21.04.2025 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана позивачу та відповідачу до їх електронних кабінетів через систему "Електронний суд", що підтверджується довідками про доставку електронних листів.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого виклав свої заперечення проти позову, зазначивши про необґрунтованість позову та про правомірність дій ГУ ПФУ в Харківській області в спірних правовідносинах. Відповідач зазначив, що оскаржуваним рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області від 27.02.2025 № 14 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, передбаченого пп.2 п.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також, зазначено, що до пільгового стажу позивача зараховано всі періоди роботи за Списком № 2 за даними спеціального стажу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5). За доданими документами до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 03.09.1991 по 01.12.1992 згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 12.09.1988, оскільки нечитабельна печатка підприємства при звільненні. Відповідач просить відмовити в задоволенні позову.

Позивач подала до суду відповідь на відзив, згідно якої фактично підтримала свої доводи, викладені в позовній заяві, щодо протиправності оскаржуваного рішення та щодо протиправності дій відповідача при незарахуванні спірних періодів до стажу позивача.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Позивач 20.02.2025 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

У результаті розгляду заяви позивача за екстериторіальним принципом Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення від 27.02.2025 № 14, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 (відповідно до пп. 2 п. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"), у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. (а.с. 52-53)

У рішенні зазначено, що необхідний вік становить: 55 років; вік позивача: 55 років 01 місяць; необхідний страховий стаж становить: не менше 25 років у жінок; страховий стаж позивача становить: 29 років 02 місяців 23 дні; необхідний пільговий стаж становить: не менше 10 років; пільговий стаж позивача: 09 років 0 місяців 13 днів.

Також, у рішенні зазначено, що до пільгового стажу позивача зараховано всі періоди роботи за Списком № 2 за даними спеціального стажу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5). За доданими документами до стажу позивача не зараховано період роботи з 03.09.1991 по 01.12.1992 згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 12.09.1988, оскільки нечитабельна печатка підприємства при звільненні.

Вважаючи рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком протиправним, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спеціальним законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), яким визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 регулюється пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV.

За змістом пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Підставою для відмови позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно оскаржуваного рішення була відсутність необхідного пільгового стажу позивача, який має становити не менше 10 років, при наявності в позивача пільгового стажу 09 років 0 місяців 13 днів.

Також, в оскаржуваному рішенні відповідачем зазначеного, що за доданими позивачем документами до стажу позивача не зараховано період роботи з 03.09.1991 по 01.12.1992 згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 12.09.1988, оскільки нечитабельна печатка підприємства при звільненні.

Щодо незарахування відповідачем до страхового стажу позивача періоду роботи з 03.09.1991 по 01.12.1992, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (абзац перший частини другої статті 24 Закону № 1058-ІV).

Абзацом другим частини четвертої статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Слід зазначити, що до 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі за текстом - Закон № 1788-ХІІ).

Згідно з вимогами ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок)

Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110 (далі за текстом - Інструкція № 58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 за №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Згідно пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Поряд із цим, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації здійснено з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист та вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах. Відтак суд не погоджується із діями відповідача щодо неврахування трудового стажу позивача вказаного у його трудовій книжці, з підстав того, що вона заповнена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок (відсутність на титульному аркуші дати народження, дати видачі трудової книжки, підписів власника та особи, відповідальної за видачу трудової книжки).

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №127/9055/17.

Поряд з цим, у постанові від 21 лютого 2018 року у справ № 687/975/17 (адміністративне провадження № К/9901/110/17) Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції стосовно того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Судом встановлено, що спірним в даній справі є період трудової діяльності позивача, зокрема, з 03.09.1991 по 01.12.1992, який не зарахований відповідачем до страхового стажу позивача через нечитабельність печатки підприємства при звільненні в трудовій книжці.

Суд зазначає, що відомості про зазначений період роботи наявні в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 27.12.1969, копія якої надана позивачем до матеріалів справи. (а.с. 19-23)

Так, записи трудової книжки № 4 - № 5 містять відомості про період роботи позивача з 03.09.1991 (прийнята прибиральником службових приміщень) по 01.12.1992 (звільнена за власним бажанням). (а.с. 19-20)

Зазначені записи в трудовій книжці позивача виконані акуратно, не містять виправлень, містять відомості про прийняття на роботу та звільнення позивача, номери та дати наказів про прийняття на роботу та звільнення позивача.

Суд вважає, що недолік оформлення трудової книжки, виявлений відповідачем, такий як нечитабельна печатка підприємства, не може вважатися достатньою та самостійною підставою для відмови позивачу в зарахуванні зазначеного періоду роботи до загального страхового стажу позивача на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку (проставлена нечитабельна печатка), відсутня.

При цьому, ані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ані Порядком №637 не встановлено критерію оцінки оформлення трудової книжки при вирішенні питання щодо зарахування певного періоду до трудового стажу при призначенні пенсії. Встановлення такого критерію відповідачем у даному випадку не обумовлено жодним нормативно-правовим актом, а тому пенсійний орган діяв поза межами правового регулювання, що суперечить ст. 19 Конституції України.

Так, суд зазначає, що ГУ ПФУ в Харківській області не врахувало, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, зокрема, якості проставленої печатки підприємства.

Вказана позиція кореспондується з нормами постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників», згідно якої відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.

Вищезазначені відомості з трудової книжки, які підтверджують, що позивач у зазначений період (з 03.09.1991 по 01.12.1992) працювала, відповідачем не спростовані.

Інших підстав для незарахування зазначеного періоду роботи до страхового стажу позивача відповідачем в оскаржуваному рішенні не зазначено.

Таким чином, із наведеного суд дійшов висновку, що відповідачем неналежним чином здійснено перевірку періоду роботи позивача з 03.09.1991 по 01.12.1992 згідно записів її трудової книжки при вирішенні питання про зарахування такого періоду до страхового стажу позивача.

Щодо незарахування відповідачем до пільгового стажу позивача періодів роботи за Списком №2 з 01.06.1995 по 31.12.1999, з 01.02.2000 по 28.02.2000 та з 01.01.2009 по 30.09.2009, суд зазначає наступне.

Так, підставою для відмови в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 стала відсутність необхідного пільгового стажу в позивача - 10 років, при наявності в позивача стажу 09 років 0 місяців 13 днів.

При цьому, в оскаржуваному рішенні відповідач зазначив, що до пільгового стажу позивача зараховано всі періоди роботи за Списком № 2 за даними спеціального стажу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5).

За доводами позивача, викладеними в позовній заяві, відповідачем до пільгового стажу позивача не зараховані періоди з 01.06.1995 по 31.12.1999, з 01.02.2000 по 28.02.2000 та з 01.01.2009 по 30.09.2009.

Зазначені обставини підтверджуються формою РС-право, наявною в матеріалах справи, з якої вбачається, що спірні періоди роботи позивача з 01.06.1995 по 31.12.1999, з 01.02.2000 по 28.02.2000 та з 01.01.2009 по 30.09.2009 зараховані відповідачем до страхового стажу позивача, однак не враховані до пільгового стажу позивача за Списком № 2. (а.с. 54-55)

Разом з тим, оскаржуване рішення відповідача не містить відомостей щодо розгляду відповідачем питання про зарахування до пільгового стажу позивача спірних періодів з 01.06.1995 по 31.12.1999, з 01.02.2000 по 28.02.2000 та з 01.01.2009 по 30.09.2009, не зазначено підстав, з яких такі періоди не були зараховані.

При цьому, з аналізу трудової книжки позивача та форми РС-право судом встановлено, що в період з 01.06.1995 по 02.11.2009 позивач безперервно працювала у Відкритому акціонерному товаристві "Великоанадольський вогнетривкий комбінат" (записи № 6 - № 13 трудової книжки позивача).

Однак, відповідачем із зазначеного періоду зараховано до пільгового стажу позивача лише частину періоду, а саме: з 01.01.2000 по 31.01.2000, з 01.03.2000 по 31.12.2008 та з 01.10.2009 по 13.11.2009. Іншу частину періоду роботи позивача у Відкритому акціонерному товаристві "Великоанадольський вогнетривкий комбінат" не зараховано до пільгового стажу позивача.

Жодних обґрунтованих доводів щодо часткового зарахування до пільгового стажу позивача періоду її роботи у Відкритому акціонерному товаристві "Великоанадольський вогнетривкий комбінат" оскаржуване рішення не містить. У поданому відповідачем до суду відзиві на позовну заяву відповідних пояснень відповідач також не зазначив.

Отже, за викладених обставин судом встановлено, що відповідачем не надано належну оцінку заяві позивача про призначення пенсії від 20.02.2025 та доданим до неї документам, зокрема, щодо наявності в позивача пільгового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 та щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 03.09.1991 по 01.12.1992 та до пільгового стажу періодів роботи за Списком 2 з 01.06.1995 по 31.12.1999, з 01.02.2000 по 28.02.2000 та з 01.01.2009 по 30.09.2009.

За викладених обставин суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 27.02.2025 № 14 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд зазначає, що відповідно до пунктів 2, 4, 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За правилами частини третьої-четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зі змісту наведених норм вбачається, що втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому, судом враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 у справі №804/14800/14.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що з урахуванням обставин цієї справи, враховуючи межі позовних вимог, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача є зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву позивача від 20.02.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових за Списком № 2, з урахуванням висновків суду в даній справі.

Оскільки відповідачем при перевірці документів позивача не було надано належну оцінку її періодам роботи, що мають бути зараховані до страхового та пільгового стажу позивача, то вимоги про зарахування спірних періодів роботи до страхового та пільгового стажу позивача є передчасними та питання щодо зарахування спірних періодів до страхового та пільгового стажу позивача має вирішуватися ГУ ПФУ в Харківській області при повторному розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 від 20.02.2025.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під.3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 27.02.2025 № 14 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 від 20.02.2025, з урахуванням висновків суду в даній справі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН