Справа № 300/527/25
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2025 р. справа № 300/527/25

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді О.Л.Тимощука, розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ) 27.01.2025 звернувся в суд з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі, також - відповідач 1, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Військової частини НОМЕР_1 (надалі, також - відповідач 2, ВЧ НОМЕР_1 ), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час проведення загальної мобілізації" в частині призову ОСОБА_1 та направлення його для проходження військової служби за призовом під час проведення загальної мобілізації до ВЧ НОМЕР_1 ;

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо призову під час мобілізації ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_1 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 ;

- припинити проходження ОСОБА_1 військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період у ВЧ НОМЕР_1 з моменту набрання рішенням законної сили;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та видати наказ про звільнення з військової служби.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 здійснює постійний догляд за хворим батьком своєї дружини (особою з інвалідністю І групи та особою, яка потребує постійного догляду), що, на його переконання, дає право на відстрочку відповідно до пункту 9 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та підтверджується довідкою про отримання (неотримання) допомоги від 22.01.2025 №336, оригінал якої пред`являвся відповідачу 1. Незважаючи на те, що позивач багаторазово наголошував, що він не підлягає призову на військову службу по мобілізації у зв`язку із тим, що він здійснює постійний догляд за хворим батьком своєї дружини і має право на відстрочку, відповідачем 1, прийнято наказ про мобілізацію ОСОБА_1 на військову службу та направлено для проходження військової служби до ВЧ НОМЕР_1 . Позивач вважає, що такі дії відповідача 1 призвели до позбавлення його реалізувати своє право щодо отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації як особи (військовозобов`язаного), яка зайнята постійним доглядом за хворим батьком дружини, який потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії, відповідно до пункту 9 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Зауважив, що інших осіб, окрім нього немає, оскільки дружина позивача за станом здоров`я не може здійснювати такий догляд. Таким чином, вважає, що внаслідок вчинення протиправних дій посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 його незаконно призвано на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період та направлено до ВЧ НОМЕР_1 . З метою захисту порушених прав звернувся до суду з цією позовною заявою.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову від 27.01.2025 шляхом заборони командуванню Військової частини НОМЕР_1 в особі командира чи інших компетентних осіб вчиняти будь-які дії щодо переміщення (в тому числі і відрядження) заявника для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини, на час розгляду адміністративної справи, у задоволенні якої ухвалою суду від 29.01.2025 відмовлено.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.01.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також - КАС України) (а.с. 49-51).

Пунктом 5 резолютивної частини ухвали задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_3 належним чином оформлені копії письмових доказів: документи про мобілізацію (наказ начальника "Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час проведення загальної мобілізації", мобілізаційне розпорядження, тощо) та про направлення ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_1 ; вичерпний перелік документів, поданих позивачем на підтвердження права на відстрочку, передбаченого пунктом 9 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що слугували підставою для прийняття оскаржуваних рішень; вичерпний перелік прийнятих щодо позивача інших розпорядчих документів (рішення, накази, розпорядження тощо); витребувано у ВЧ НОМЕР_1 копію особової справи ОСОБА_1 .

Ухвала про відкриття провадження у відповідності до частини 10 статті 171 КАС України направлена сторонам із дотриманням вимог статті 126 КАС України.

Зазначена ухвала суду отримана уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 05.02.2025, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, що наявне в матеріалах справи (а.с. 47).

У встановлений судом строк від відповідача 1 відзиву на позовну заяву чи інших заяв по суті справи та витребуваних доказів до суду не надходило.

Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Водночас відповідач 2 ВЧ НОМЕР_1 скористалася правом подання відзиву, який сформовано в системі «Електронний суд» 05.02.2025 (а.с.48-52). Так, у відзиві представник відповідача 2 заперечив щодо задоволення позовних вимог, заявлених до ВЧ НОМЕР_1 . На підтвердження своєї позиції зазначив, що у відповідності до списків військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 , направлених в розпорядження командира ВЧ НОМЕР_1 від 22.01.2025 №10/1/329 солдат ОСОБА_1 направлений в розпорядження командира ВЧ НОМЕР_1 . Згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 23.01.2025 №24 солдата ОСОБА_1 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_5 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Указу Президента в Україні від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» для проходження базової та фахової підготовки зараховано до списків особового складу, постановлено на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта, шпк солдат. Зауважив, що для того, щоб скористатися правом на відстрочку, військовозобов`язаний повинен подати заяву та долучити підтверджуючі документи. Водночас, позивач письмову заяву про отримання довідки про відстрочку до ІНФОРМАЦІЯ_2 не подавав, під час перевірки військово-облікових документів не пред`явив усіх необхідних документів, що підтверджують право на відстрочку. Таким чином твердження позивача про протиправні дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо призову на військову службу під час мобілізації 22.01.2025 ОСОБА_1 за наявності права на відстрочку не підтверджено належними та допустимими доказами. Щодо наявності підстав для звільнення позивача з військової служби, то зауважив на відсутності такої законодавчо визначеної підстави для звільнення як незаконний призов. Окрім цього, зазначив, що після видання спірного наказу виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом №2232-ХІІ та Положенням №1153/2008. Даними актами законодавства не передбачено звільнення з військової служби шляхом скасування наказів про призов та про призначення до військової частини. Ці накази вже реалізовані, а тому їх скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача, про які він просить у позові. На підставі викладеного, просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

До відзиву на позов представником позивача долучено витребувані судом матеріали особової справи позивача (а.с. 54-59).

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.

Відповідно до довідки Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради №336 від 22.01.2025 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Департаменті соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради та йому відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №859 від 23.09.2020 «Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі» з 01.06.2024 по 31.05.2025 призначено компенсацію за догляд в розмірі 715,33 грн; особа, якій надаються соціальні послуги з догляду: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 (особа з інвалідністю І гр.) (а.с. 36).

Відповідно до довідки №342 від 22.01.2025 позаштатною постійно діючою військово-лікарською комісією №2 при ІНФОРМАЦІЯ_7 на базі КНП «Обласна клінічна лікарня» ІФ ОР 22.01.2025 проведено медичний огляд ОСОБА_1 , за результатами якого на підставі статей 64в, 23в, 45б графи II Розкладу хвороб позивача визнано придатним до військової служби (а.с. 55).

Відповідно до складеного ІНФОРМАЦІЯ_8 поіменного списку №10/1/329 від 22.01.2025 військовозобов`язаних, які призвані і відправлені у складі команди А, мобілізованого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 направлено в розпорядження військової частини (а.с. 60,61).

Згідно з витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) №24 від 23.01.2025, солдата ОСОБА_1 , призваного на військову службу за призовом під час загальної мобілізації на особливий період відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, з 23.01.2025 зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення. Підстава: Указ Президента України «Про мобілізацію» (зі змінами) №64/2022 від 24.02.2022, поіменні списки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (а.с. 54).

Позивач, вважаючи, що його мобілізація відбулася з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає звільненню з військової служби, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Також статтею 65 Основного Закону передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (надалі, також - Закон №2232-XII, Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частинами 2, 3 статті 1 Закону №2232-XII передбачено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною 9 статті 1 Закону №2232-XII, серед іншого, визначено, що стосується військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Частинами 2-3 статті 2 Закону №2232-XII, зокрема передбачено, що проходження військової служби здійснюється:

громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом;

іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону №2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.

Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.

Громадяни України, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які раніше не проходили військову службу в Збройних Силах України, інших військових формуваннях, проходять курс базової загальновійськової підготовки тривалістю не менше ніж один місяць.

Частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачено наступні види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно з пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VІІІ (надалі, також - Закон №389) визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану" у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введенно воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023, №734/2023 від 06.11.2023, №49/2024 від 05.02.2024, №271/2024 від 06.05.2024, №469/2024 від 23.07.2024, №740/2024 від 28.10.2024, №26/2025 від 14.01.2025, №235/2025 від 15.04.2025 та триває по теперішній час.

Також, Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію", у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (надалі, також - Закон №3543-XII).

Відповідно до абзацу 4 статті 1 Закону №3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Також абзацом 5 статті 1 Закону №3543-XII визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Статтею 24 Закону №2232-XII унормований порядок початку, призупинення і закінчення проходження військової служби.

Відповідно до пункту 4 частини 1 та частини 3 статті 24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу

Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Як з`ясовано судом, ОСОБА_1 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу по мобілізації та проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , де з 23.01.2025 зарахований до списків особового складу.

Водночас, позивач вважає протиправними дії щодо його мобілізації, переміщення до військової частини та проходження військової служби, оскільки він здійснює постійний догляд за хворим батьком дружини та має право на відстрочку відповідно до пункту 9 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», про що він повідомляв відповідача 1 під час мобілізації. З цього приводу суд зазначає таке.

Так, статтею 23 Закону №3543-XII урегульовано правовідносини щодо відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Зокрема, відповідно до пункту 9 частини 1 цієї статті не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, чи рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребують постійного догляду.

Частинами 7-9 статті 23 Закон №3543-XII передбачено, що перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.

Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів забезпечується неможливість надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації більше ніж одному військовозобов`язаному з підстав, зазначених у пунктах 9-14 частини першої цієї статті.

Разом з цим суд звертає увагу, що частиною 3 статті 1 Закону №2232-XII передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до пункту 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 (надалі, також - Порядок №1487, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, серед іншого: організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку; організовують оповіщення та у разі потреби можуть здійснювати безпосередньо через військових посадових осіб, військовослужбовців, державних службовців, працівників, визначених рішенням керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання (роботи, навчання тощо) шляхом вручення повісток під їх особистий підпис (додаток 11) та/або рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям;

Додатком №2 до Порядку №1487 встановлено Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (надалі - Правила), пунктом 1 яких встановлено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, серед іншого, перебувати на військовому обліку, зокрема, за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів - у відповідному підрозділі розвідувального органу). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад;

подавати щороку до 1 жовтня до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки документи, що підтверджують право громадян на відстрочку від призову на базову військову службу.

З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що праву позивача на відстрочку (не бути призваним на військову службу під час мобілізації) кореспондує його обов`язок з дотриманням правил військового обліку, в тому числі і щодо подання документів, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу.

Відповідно до довідки Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради №336 від 22.01.2025 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Департаменті соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради та йому відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №859 від 23.09.2020 «Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі» з 01.06.2024 по 31.05.2025 призначено компенсацію за догляд в розмірі 715,33 грн; особа, якій надаються соціальні послуги з догляду: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 (особа з інвалідністю І гр.) (а.с. 36).

На переконання позивача, факт здійснення догляду за хворим батьком дружини, який потребує такого догляду, надає йому право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 9 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII.

Суд зауважує, що чинна редакція пункту 9 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII пов`язує можливість отримання права на відстрочку не лише з фактом здійснення постійного догляду за батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, чи рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребують постійного догляду, а лише тоді, коли сама дружина (чоловік) потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд).

Відповідно до частини 1 статті 202 Сімейного кодексу України №2947-III від 10.01.2002 повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно зі статті 47 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" №3721-XII від 16.12.1993 діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними.

Тобто обов`язок дітей піклуватися про батьків є першочерговим і виникає на підставі кровного споріднення.

Саме тому в контексті права на відстрочку від призову на військову службу особи, які не є членами сім`ї першого ступеня споріднення набувають право на таку відстрочку за відсутності інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд або за відсутності можливості у членів сім`ї здійснювати такий догляд (коли сама дружина (чоловік) потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою).

Позивач у позовній заяві вказує, що його дружина за станом здоров`я не може здійснювати такий догляд за своїм хворим батьком, однак не надає жодного доказу на підтвердження такої обставини (висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи).

Окрім цього, процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення, організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби, процедуру оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, механізм відправлення військовозобов`язаних та резервістів до місць проходження військової служби визначено у Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (надалі, також - Порядок №560).

Відповідно до пункту 56 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Пунктом 57 Порядку №560, серед іншого, передбачено, що для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:

голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);

члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

Для розгляду питань надання військовозобов`язаним, які перебувають на військовому обліку в розвідувальних органах, СБУ, відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період наказами керівників відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіонального органу СБУ утворюються відповідні комісії. Надання військовозобов`язаним відстрочок комісіями, утвореними в розвідувальних органах, СБУ, здійснюється відповідно до цього Порядку.

Питання надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації заброньованим на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, за підприємствами, установами і організаціями, а також посадовим (службовим) особам, зазначеним у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5, комісією не розглядаються.

Відповідно до пункту 58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (військовозобов`язані СБУ чи розвідувальних органів - голові Комісії в Центральному управлінні або регіональному органі СБУ чи відповідному розвідувальному органі) за місцем перебування на військовому обліку заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.

Під час подання заяви військовозобов`язаний пред`являє військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі). Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації в день її подання.

Пунктом 58-1 Порядку №560 передбачено, що військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за хворим батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), у випадках, передбачених пунктом 9 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", зазначають у заяві, зазначеній у пункті 58 цього Порядку (додаток 4), про відсутність інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати постійний догляд за хворим батьком чи матір`ю дружини (чоловіка). Військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю, не зазначають у заяві, зазначеній у пункті 58 цього Порядку (додаток 4), інформацію про інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати постійний догляд.

Відповідно до пункту 60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Орган державної влади, інший державний орган здійснює розгляд відповідного запиту протягом п`яти робочих днів з дати його отримання.

Підтвердження достовірності та/або перевірка відомостей, зазначених у заяві, здійснюються шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими державними реєстрами або базами (банками) даних.

Комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

У разі коли комісія надіслала відповідні запити до органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, строк розгляду заяви та документів, що підтверджують право військовозобов`язаного на відстрочку, не перевищує 15 календарних днів. У разі неотримання від органу державної влади, іншого державного органу відповіді на запит комісія не пізніше ніж на п`ятнадцятий день з дати реєстрації заяви приймає рішення на підставі поданих заявником документів. Про відсутність відповіді від органу державної влади, іншого державного органу на запит зазначається в протоколі.

Про прийняте комісією рішення заявникові повідомляється у спосіб, зазначений військовозобов`язаним у заяві про надання відстрочки, засобами телефонного, електронного або поштового зв`язку не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному видається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою згідно з додатком 6.

Про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляється письмово із зазначенням причини відмови за формою згідно з додатком 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Тобто зазначеними нормами визначений порядок звернення із заявою та оформлення довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Однак позивачем не надано доказів того, що ним до його мобілізації у визначеному законом порядку оформлено право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до статті 23 Закону №3543-XII та отримано довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації за формою згідно з додатком 6 до Порядку №560.

Довідка про отримання допомоги за здійснення догляду за хворим батьком дружини №336 від 22.01.2025, яку позивач, як він сам зазначає, пред`являв працівникам ІНФОРМАЦІЯ_3 під час його мобілізації не є документом, який підтверджує наявність відстрочки від мобілізації на особливий період, а лише одним із документів, на підставі якого може бути оформлена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, із заявою відповідної форми про оформлення в порядку, визначеному Постановою №560, довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, ОСОБА_1 звернувся вже після його мобілізації та направлення у розпорядження командира ВЧ НОМЕР_1 , направивши 23.01.2025 поштовим зв`язком відповідну заяву до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 9).

При цьому, станом на 23.01.2025 позивача вже було зараховано до списків особового складу військової частини ВЧ НОМЕР_1 та на всі види забезпечення, що підтверджується витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) №24 від 23.01.2025 (а.с. 54).

Доказів пред`явлення ОСОБА_1 відповідачу 1 на момент його мобілізації документів, які підтверджують звернення за місцем перебування на військовому обліку із заявою за формою згідно з додатком 4 до Порядку №560 матеріали справи не містять.

У зв`язку з викладеним, суд не вбачає ознак протиправності в діях ІНФОРМАЦІЯ_3 в частині призову та направлення ОСОБА_1 для проходження військової служби до ВЧ НОМЕР_1 .

Окрім цього суд звертає увагу на таке.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 1 статті 1 КАС України).

Таким чином, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.

Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, визначив спосіб захисту свого права, серед іншого, шляхом визнання протиправним та скасування рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 в частині мобілізації та переміщення його на військову службу під час мобілізації та направлення для проходження військової служби до ВЧ НОМЕР_1 , а також визнання протиправним та скасування наказу командира ВЧ НОМЕР_1 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 .

Відповідно до пункту 19 частини 1 статті 4 КАС України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийнятий) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року №2-зп у справі №3/35-313 вказано, що "… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію".

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року №9-рп/2008 в справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акта індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

Враховуючи вищенаведене, оскаржувані дії (рішення) ІНФОРМАЦІЯ_3 в щодо призову під час мобілізації ОСОБА_1 та направлення його для проходження військової служби до ВЧ НОМЕР_1 , а також наказ командира ВЧ НОМЕР_1 №24 від 23.01.2025 про зарахування позивача до списків особового складу військової частини є актами індивідуальної дії, тобто актами одноразового застосування, станом на час вирішення справи такі вичерпали свою дію внаслідок мобілізації позивача та направлення його для проходження військової служби та зарахування до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 .

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію щодо скасування акту індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, відповідно до якої, такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2021 у справі №9901/286/19, від 08.09.2021 у справі №816/228/17, рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №9901/96/21, від 27.10.2022 у справі №П/9901/97/21).

Отже, скасування після їх реалізації та вичерпання своєї дії оскаржуваних позивачем актів індивідуальної дії про його мобілізацію, зарахування до списків особового складу військової частини порушить стабільність публічно-правових відносин та принцип правової визначеності.

З моменту зарахування до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 позивачу нараховується та виплачується грошове забезпечення, ведеться облік вислуги років служби у Збройних Силах України, на нього поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Після видання спірних рішень, виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом №2232-ХІІ та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (надалі, також - Положення №1153/2008).

Цими актами законодавства не передбачено звільнення з військової служби шляхом скасування наказу про мобілізацію та про зарахування до списків особового складу військової частини. Спірні рішення вже реалізовані, а тому їх скасування не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів особи.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що дії (рішення) ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо призову під час мобілізації ОСОБА_1 та направлення його для проходження військової служби до ВЧ НОМЕР_1 , а також наказ командира ВЧ НОМЕР_1 №24 від 23.01.2025 про зарахування позивача до списків особового складу військової частини на час їх винесення, прийняті на підставі, в спосіб та в межах повноважень, визначених чинним законодавством, а також як акти індивідуальної дії є реалізовані їх застосуванням, отже підстави для визнання протиправними (скасування) оскаржуваних дій (рішень) відповідачів відсутні, а тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

З приводу вимог позивача про припинення проходження ним військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період у ВЧ НОМЕР_1 з моменту набрання рішенням законної сили, зобов`язання відповідача 2 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 та видати наказ про звільнення з військової служби, суд зазначає таке.

Суд звертає увагу на приписи пунктів 4-7 Положення №1153/2008, відповідно до яких громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. Громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.

Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом №2232-ХІІ. Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Частина 3 статті 24 Закону №2232-ХІІ передбачає, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до пункту 12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 №170 (надалі, також - Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до пункту 12.1 розділу XII Інструкції №170 звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється наказами посадових осіб, визначених пунктом 225 Положення №1153/2008.

Згідно з пунктом 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом 14 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 №548-XIV визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Також абзацом 1 пункту 234 Положення №1153/2008 передбачено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до пункту 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років); документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме: у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я: документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами); один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки; один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики; висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді.

Проаналізувавши наведені норми, суд звертає увагу, що вирішенню питання про звільнення військовослужбовця з військової служби передує звернення військовослужбовця до свого командира з відповідним рапортом та документами, які підтверджують наявність підстав для звільнення. У подальшому розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою.

Разом з цим суд звертає увагу, що ОСОБА_1 не надав доказів звернення до командира ВЧ НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової разом з необхідними підтверджуючими документами.

Окрім цього, суд зазначає, що підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Так, відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема, під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

У свою чергу частиною дванадцятою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено сімейні обставини, зокрема, необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

У спірному випадку позивачем не надано доказів того, що інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення (зокрема, дружина позивача ОСОБА_3 , яка є рідною донькою особи з інвалідністю І групи ОСОБА_2 ) не можуть здійснювати догляд за хворим батьком, оскільки самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Таким чином, позивачем не підтверджено наявність права на звільнення з військової служби з підстав визначених статтею 26 Закону №2232-XII.

Зважаючи на викладене, відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача 2 видати наказ про звільнення з військової служби, виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 , припинити проходження ОСОБА_1 військової служби за призовом під час мобілізації.

За наведених підстав та вказаних правових норм, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

У зв`язку із відмовою в задоволенні позову та відсутністю доказів, що підтверджували б понесення відповідачем будь-яких витрат, пов`язаних з розглядом справи, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ;

відповідач 1 - ІНФОРМАЦІЯ_9 , адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ;

відповідач 2 - Військова частина НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 .

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.