Справа № 160/4177/25
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2025 рокуСправа №160/4177/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за адміністративним позовом Державного промислового підприємства «Кривбаспромводопостачання» до Південно Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови,-
07.02.2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулось Державне промислове підприємство «Кривбаспромводопостачання» з позовною заявою до Південно Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, у якій просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.02.2025 р. позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю позову вимогам Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.02.2025 р. відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За змістом приписів п.8 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності, зокрема, є типові справи.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст.257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з ч. 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
В ході повторної перевірки у ДПП «Кривбаспромводопостачання» встановлено, що за даними статистичної звітності за формою 3-борг на 01.12.2024 заборгованість з виплати заробітної плати за вересень-жовтень 2024 року перед 197 працівниками склала 5 074,4 тис. грн.
Відповідно до наданої інформації ДПП «Кривбаспромводопостачання», що підтверджується випискою банку, платіжними інструкціями, відомостями виплат заробітної плати та поясненнями керівництва заборгованість, що склалась на Підприємстві має тенденцію на зменшення, а саме: - станом на 09.12.2024 заборгованість з виплати заробітної плати складала 4 778,5 тис. грн перед 197 працівниками, в т.ч. 1182,6 тис. грн (31 жінка), перед звільненими заборгованість відсутня; - станом на 16.12.2024 заборгованість з виплати заробітної плати складала 1926,1 тис. грн перед 190 працівниками, в т.ч. 523,4 тис. грн (52 жінки), перед звільненими заборгованість відсутня.
Таким чином, заробітна плата працівникам ДПП «Кривбаспромводопостачання» виплачується з порушенням вимог частини першої ст. 115 КЗпП України, частини першої ст. 24 Закону №108 та частини першої ст. 10 Закону №2136, якою передбачено, що заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором.
Не погоджуючись з постановою відповідача та вважаючи її протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 6 (далі - Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.
Підпунктом 6 пункту 4 Положення №96 передбачено, що Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними і відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами та фізичними особами, які використовують найману працю
Відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України (далі -КЗпП України), державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.
Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначається Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17.07.2013 (далі - Порядок 509).
Відповідно до пункту 2 Порядку №509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).
Штрафи накладаються на підставі:
рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників;

акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування;

акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Згідно із пунктом 3 Порядку № 509, справа про накладення штрафу розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Приписами п.4 Порядку № 509 встановлено, що під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

У разі відсутності підстав для складення постанови про накладення штрафу уповноважена посадова особа письмово повідомляє про це суб`єкту господарювання чи роботодавцю у строки, визначені абзацом першим пункту 3 цього Порядку.

Статтею 265 КЗпП України встановлено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

А згідно з вимогами абзацу 4 ч.2 ст.265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу у разі порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

В той же час, у відповідності до вимог приписів частин 1,2,3 та 4 статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено наступне.

Заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором.

Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на отримання заробітної плати.

Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Обставинами непереборної сили є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди, тощо) обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами ч.1 ст.617 ЦК України.

Обставини непереборної сили (форс-мажору) мають оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Сертифікат ТПП не є єдиним доказом форс-мажорних обставин (постанова Верховного Суду від 07.06.2023р. у справі №906/540/22, постанова Верховного Суду від 13.09.2023р. у справі №910/7679/22.

Так, факти невиплати позивачем працівникам за грудень 2024р. заробітної плати у встановлені трудовим законодавством строки підтверджено матеріалами справи та не оспорюється позивачем.

У листі №16/32 заступнику начальника Південно Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці ДП «Кривбаспромводопостачання» повідомлено, що заборгованість із заробітної плати виникла внаслідок підриву греблі Каховської ГЕС окупаційними військами, внаслідок якого підприємство зупинило свій оснований вид діяльності з перекидання технічної напірної води. Після зупинення роботи каналу Дніпро Кривий Ріг підприємство лишилось основного джерела доходу.

Листом від 15.08.2023 року № 6/х-2323/2 Головним слідчим управлінням Служби Безпеки України повідомлено Державне промислове підприємство «Кривбаспромводопостачання» про розгляд їх заяви про залучення у якості потерпілого до кримінального провадження № 0000307 від 06.06.2023 з ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1,2 ст. 438, ст. 441 КК України та надіслано пам`ятку потерпілого, а також витяг з ЄДР досудових розслідувань.

Проте, наявність статусу потерпілого в кримінальному провадженні, внаслідок бойових дій було проігноровано Південно Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці при прийнятті оскаржуваної постанови.

Отже, із аналізу встановлених вище наведених обставин, слідує, що несвоєчасна виплата працівникам позивача заробітної плати мала місце через обставини непереборної сили, які не залежали ні від волі позивача, ні його керівника Державного промислового підприємства «Кривбаспромводопостачання», а саме: через дефіцит та недостатність коштів (бюджетних асигнувань) на рахунках позивача для виплати заробітної плати працівникам позивача та знищення окупаційними військами греблі Каховської ГЕС.

Зазначене безпідставно не було враховано відповідачем при прийнятті спірної постанови.

Виходячи із наведених встановлених судом обставин непереборної сили (знищення окупаційними військами греблі Каховської ГЕС), суд приходить до висновку, що позивач та його посадова особа голова Державного промислового підприємства «Кривбаспромводопостачання» як роботодавець вжив всіх належних від нього заходів щодо недопущення порушення строків виплати заробітної плати 14 звільненим працівникам позивача, а відповідно, позивач має бути звільнений від відповідальності за порушення строків оплати праці виходячи з вимог ч.3 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Тому накладення посадовою особою відповідача за оспорюваною постановою на позивача штрафу у розмірі 24000 грн. за порушення строків виплати заробітної плати працівникам на підставі абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України слід визнати протиправним, що є одною з підстав для скасування спірної постанови у судовому порядку.

Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 1статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову Державного промислового підприємства «Кривбаспромводопостачання» до Південно Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, сплачений позивачем судовий збір за подачу даного позову до суду в сумі 2422,40 грн. підлягає стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Державного промислового підприємства «Кривбаспромводопостачання» до Південно Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Південно- Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Сергія Бланка від 21.01.2025р. № ПС/ДН/38473/0351/CВ-ФС.

Стягнути з Південно Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (, місцезнаходження: вул. Коксохімічна, 1, м. Дніпро, 49064) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Державного промислового підприємства «Кривбаспромводопостачання» ( , місцезнаходження: проспект Миру, буд. 15А, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл., 50069) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук