Справа № 420/18913/24
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/18913/24

Категорія 108010000Головуючий у суді І інстанції: Свида Л.І. час і місце ухвалення: письмове провадження, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Федусика А.Г., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року по справі за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельфінарій «НЕМО» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельфінарій «НЕМО» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, мотивуючи його тим, що відповідач порушив вимоги ст.19 Закону України від 21.03.1991 року №875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» і не забезпечив працевлаштування осіб з інвалідністю згідно з встановленим законом нормативом, тому зобов`язаний сплатити до Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю передбачені законом адміністративно господарські санкції. Оскільки суму адміністративно-господарських санкцій відповідач самостійно не сплатив, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення сум вказаної заборгованості разом з пенею. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року у задоволенні позовної заяви Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельфінарій «НЕМО» про стягнення адміністративно-господарських санкцій у розмірі 166340,85 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 3792,78 грн. відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до звіту Єдиного соціального внеску Пенсійний Фонд надав інформацію саме зазначену у даному звіті, яку підприємство зазначає самостійно, чим підтверджує, що середньооблікова кількість штатних працівників складає саме 55 осіб. Що чітко зазначено в Центральному банку даних з проблем інвалідності. Відповідно до відомостей про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам середньорічна заробітна плата 1 працівника за 2023 рік становить 170 133,63 грн. Таким чином, виходячи з вищевикладеного Одеське обласне відділення Фонду керуючись інформацією наданою Пенсійним Фондом України вірно нарахувало суму адміністративно-господарських санкцій, що становить 166 340,85 грн. та пеню за порушення встановлених законодавством термінів адміністративно-господарських санкцій у розмірі 3792,78 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Дельфінарій «НЕМО» було надано відзив на апеляційну скаргу та клопотання про приєднання доказів, в якому зазначено, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року винесено законно та обґрунтовано, а тому підстави для його скасування відсутні. Крім того, відповідач вказує, що з 16.08.2022 р. на підставі наказу № 15/08/22-ДН від 15.08.2022 р. свої обов`язк адміністратора ТОВ «ДЕЛЬФІНАРІЙ «НЕМО» почав виконувати громадянин ОСОБА_1 . ОСОБА_1 відповідно до Довідки до акту огляду медико-соціальною експертно комісією серія 12 ААГ № 492808 від 02.05.2023 р. встановлена друга група інвалідності строком до 01.06.2025 р. Крім того, ТОВ «ДЕЛЬФІНАРІЙ «НЕМО» в квітні 2025 року стало відомо, що його співробітник ОСОБА_2 з 26.06.2013 р. на підставі Довідки до акту-огляду медико-соціальною експертною комісією визнаний інвалідом. ОСОБА_2 07.06.1995 р. був прийнятий на посаду офіціанта в ТОВ «ДЕЛЬФІНАРІЙ «НЕМО» на підставі наказу № 01/08/22/15-ДН від 01.08.2022 р.

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне:

Судом встановлено, що відповідач не подавав звітність №3ПН «Інформація на попит та робочу силу (вакансії)» за 2023 рік.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, на підприємстві протягом 2023 року працювало 0 особи з інвалідністю. Отже, відповідач не виконав норматив робочих місць по працевлаштуванню осіб з інвалідністю протягом 2023 року. Кількість робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайнятих особами з інвалідністю = 2. Позивачем нараховано адміністративно-господарські санкції у розмірі 166340,85 грн. та пеня за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 3792,78 грн

Оскільки вказана вище сума адміністративно-господарської санкції залишилась несплаченою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що нарахування адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення. Такі санкції не можуть застосовуватися у разі відсутності необхідної кількості працевлаштованих інвалідів, якщо при цьому суб`єкт господарювання вжив усіх передбачених Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21 березня 1991 року №875-XII заходів для працевлаштування останніх, тобто коли у його діях відсутній склад правопорушення. Водночас, такі обставини можуть бути встановлені лише за наслідками проведення органами Держпраці планових або позапланових перевірок.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду частково погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 18 Законом України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні №875-XII від 21.03.1991 (далі - Закон №875-XII), забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Разом з цим, як визначено частиною третьою вказаної статті, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно до вимог статті 19 Закону України №875-XIІ (із змінами від 29.06.2023) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та з урахуванням вимог статті 18 цього Закону, і здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

До виконання підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною першою цієї статті, зараховується забезпечення роботою осіб з інвалідністю на підприємствах, в організаціях громадських об`єднань осіб з інвалідністю шляхом створення господарських об`єднань підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, та підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю з метою координації виробничої, наукової та іншої діяльності для вирішення спільних економічних та соціальних завдань.

Пенсійний фонд України у порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, надає Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю інформацію:

про створення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю;

необхідну для обчислення кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті.

Отримана від Пенсійного фонду України інформація, яка містить ознаки порушень законодавства про створення робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, є підставою для проведення перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю.

Порядок контролю за виконанням нормативу робочих місць та перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі шляхом його зарахування, визначається Кабінетом Міністрів України.

Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю щороку до 10 березня в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності здійснює визначення підприємств, установ та організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, які не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною першою цієї статті, та надсилає їм розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, обчислених відповідно до статті 20 цього Закону.

Розрахунок надсилається у формі електронного документа через електронні кабінети підприємств, установ та організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України у формі та порядку, визначених Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю спільно з Пенсійним фондом України".

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 50 Закону України від 05.07.2012 №5067-VI Про зайнятість населення (надалі - Закон №5067-VI) роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Наказом Міністерства економіки України від 12.04.2022р. №827-22 затверджено Порядок подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» (далі - Порядок №827-22).

Відповідно до п. 1.4. Порядку №827-22 форма № 3-ПН подається юридичними особами, фізичними особами - підприємцями, які в межах трудових відносин використовують працю фізичних осіб (далі - роботодавець), за наявності попиту на робочу силу (вакансії).

Згідно з п.1.5. Порядку №827-22 форма №3-ПН заповнюється та подається роботодавцем до філії міжрегіонального/регіонального центру зайнятості (або до міського, районного, міськрайонного центру зайнятості - до дати припинення їхньої діяльності) (далі - центр зайнятості) незалежно від місцезнаходження роботодавця з дня виникнення в нього потреби в підборі працівників та/або з дати відкриття вакансії, але не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення нового робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Форма № 3-ПН може подаватися роботодавцем в електронній формі (з накладенням чи без накладення електронного підпису або печатки, які базуються на кваліфікованих сертифікатах відкритих ключів) або в паперовій формі (із засвідченням підписом керівника / фізичної особи - підприємця або уповноваженої ним (нею) особи).

Отже, відповідно до цих правових актів на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми №3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії.

Системний аналіз вищезазначених норм законодавства дає підстави для висновку, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані:

- виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

- надавати державній службі зайнятості необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю інформацію у порядку, передбаченому Законом №5067-VI та Наказом №827-22;

- звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Законом №875-ХІІ та Порядком №70;

- у разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Визначений у Законі №875-XII обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені у частині першій статті 18 Закону №875-XII.

Підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, у повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало особу з інвалідністю з причин незалежних від нього: відсутність таких осіб, відмова особи з інвалідністю від працевлаштування на підприємстві, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню осіб з інвалідністю.

Аналогічний висновок щодо правозастосування у спірних відносинах наведений у постанові Верховного Суду від 24.06.2020 у справі №440/2008/19.

Фактичні обставини у справі №400/3957/21, на висновок Верховного Суду в якій покликається суд першої інстанції, не є подібними до обставинам у справі, що розглядається, оскільки там спір стосується незарахування Фондом кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю до виконання позивачем нормативу таких робочих місць у зв`язку з виявленням розбіжностей під час подання до Фонду звітності за формою №10-ПОІ та неусунення їх відповідачем (п. 68 постанови). При цьому слід врахувати введення воєнного стану в Україні, який значним чином вплинув на механізм роботи державних органів та бюджетних установ. Оскільки до матеріалів даної справи взагалі не долучено належних доказів, які б свідчити про факт подання/неподання відповідачем звіту про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, тому правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду від 21.11.2022 у справі №400/3957/21, не є правозастосовною у цій справі.

Така позиція підтримана Верховним Судом у справі №580/4529/23, який ухвалою від 04.01.2023 відмовив у відкритті касаційного провадження, а також у справі №240/19943/23 ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження від 08.07.2024 та у справі № 160/12389/23 ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження від 30.09.2024.

Разом з тим, у суді першої інстанції відповідачем зазначено, що з 16.08.2022 року на підставі наказу №15/08/22-ДН від 15.08.2022 року свої обов`язки адміністратора ТОВ «ДЕЛЬФІНАРІЙ «НЕМО» почав виконувати громадянин ОСОБА_1 . ОСОБА_1 відповідно до Довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ №492808 від 02.05.2023 року встановлена друга група інвалідності строком до 01.06.2025 року.

Крім того, до суду апеляційної інстанції відповідачем подано клопотання про долучення доказів, у якому зазначено, що ТОВ «ДЕЛЬФІНАРІЙ «НЕМО» в квітні 2025 року стало відомо, що його співробітник ОСОБА_2 з 26.06.2013 р. на підставі Довідки до акту-огляду медико-соціальною експертною комісією визнаний інвалідом. ОСОБА_2 07.06.1995 р. був прийнятий на посаду офіціанта в ТОВ «ДЕЛЬФІНАРІЙ «НЕМО» на підставі наказу № 01/08/22/15-ДН від 01.08.2022 р. Інформація про інвалідність ОСОБА_2 була виявлена керівництвом ТОВ «ДЕЛЬФІНАРІЙ «НЕМО» після оброблення повідомлення про здійснення заходів мобілізаційної підготовки на території Приморського району м. Одеси від 01.04.2025 р., який надіслано ІНФОРМАЦІЯ_1 на адресу ТОВ «ДЕЛЬФІНАРІЙ «НЕМО».

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з інших підстав і мотивів, а саме у зв`язку із фактичним виконанням відповідачем нормативу, передбаченого статтею 19 Закону № 875-ХІІ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції змінити у мотивувальній частині.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, - залишити без задоволення.

Змінити мотивувальну частину рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року по справі № 420/18913/24 в частині підстав для відмови в задоволенні позову Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року по справі № 420/18913/24, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді А.Г. Федусик О.І. Шляхтицький