Справа № 380/22664/24
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 рокуСправа № 380/22664/24 пров. № А/857/3442/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року (суддя Крутько О.В., м.Львів) , -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч), в якому просила:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01.03.2018 по день фактичної виплати 24.09.2024;

зобов`язати в/ч нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01.03.2018 по день фактичної виплати 24.09.2024.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду, та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В апеляційній скарзі вказує, сума перерахованого грошового забезпечення на виконання судового рішення не підпадає під визначення доходів передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон №2050-ІІІ), за порушення строків виплати яких сплачується компенсація. Зазначає, що позивач звернувся до суду з порушенням місячного строку звернення.

Позивач відзиву не подала.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на судове рішення, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи наявність факту несвоєчасної виплати позивачу сум індексації грошового забезпечення за спірний період, позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати по дату фактичної виплати заборгованості.

Такі висновки суду першої інстанції, відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 04.02.2020 №35-ос «Про особовий склад» старшину ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я), відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-XII) та виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року у справі №380/13847/22 (далі Рішення суду) позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність в/ч щодо не перерахунку та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 04.03.2020 включно, визначеної як різниці між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до абзаців третього, четвертого, шостого пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі Порядок №1078). Зобов`язано в/ч нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну суму індексації грошового забезпечення у розмірі 4461,48 грн за період з 01.03.2018 по 04.03.2020, визначену як різниця між сумою індексації і розміром підвищення її грошового доходу відповідно до абзаців третього, четвертого, шостого пункту 5 Порядку №1078.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 червня 2024 року у справі №380/13847/22 апеляційну скаргу в/ч задоволено частково (далі Постанова суду). Рішення суду скасовано та прийнято постанову, якою позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність в/ч щодо не здійснення нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 04.03.2020 відповідно до вимог пункту 5 Порядку № 1078. Зобов`язано в/ч нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 04.03.2020 відповідно до вимог пункту 5 Порядку № 1078, з урахуванням виплачених сум.

24.09.2024 відповідачем на виконання Постанови суду виплачено заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 04.03.2020 у загальному розмірі 105 916,41 грн

04.10.2024 позивач через свого представника звернувся до відповідача із адвокатським запитом, просив надати копію розрахунку на підставі якого позивачу проведено виплату на виконання Постанови суду.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон №2050-ІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян.

Статтею 3 Закону №2050-ІІІ передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).

Відповідно до статті 6 Закону №2050-ІІІ компенсацію виплачують за рахунок:

власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян;

коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету;

коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

З метою реалізації Закону №2050-ІІІ Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» (далі - Порядок № 159), положення якого фактично відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсації.

Відповідно до пункту 3 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в тому числі заробітна плата (грошове забезпечення) та сума індексації грошових доходів громадян.

Питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17.

Приймаючи постанову від 6 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Апеляційний суд зазначає, що посилання відповідача на те, що сума перерахованого грошового забезпечення на виконання судового рішення не підпадає під визначення доходів передбачених Законом №2050-ІІІ суперечить цьому Закону, оскільки Постанова суду стосується виплати індексації, яка у свою чергу відповідно до частини другої статті 2 Закону №2050-ІІІ вважається доходом, який одержують на території України і який не має разового характеру.

Отже, індексація грошового забезпечення має щомісячний та постійний характер, тому на таку може бути нарахована компенсація втрати частини доходів у розумінні Закону №2050-ІІІ.

Стосовно пропуску строку звернення до суду з цим позовом, апеляційний суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 липня 2024 року у справі №990/156/23 зазначила, що стаття 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Указана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі від 21 березня 2025 року №460/21394/23 вирішуючи питання щодо застосування статті 233 КЗпП, в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати, Судова палата зазначила, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні.

Позивач остаточно дізнався про порушення свого права 24.09.2024, коли на виконання Постанови суду виплачено заборгованість з індексації грошового забезпечення, а до суду із цим позовом звернувся 06.11.2024, відповідно апеляційний суд висновує, що позивачем не порушено строк звернення до суду із цим позовом, який становить три місяці з дня виплати заборгованої заробітної плати (одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні).

Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
С. М. Кузьмич