Справа № 499/114/25
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 499/114/25

Перша інстанція: суддя Тимчук Р.М.,

повний текст судового рішення

складено 15.04.2025, смт. Іванівка

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши при секретарі Пальоній І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 15 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення в частині набрання законної сили, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національної поліції України Департаменту патрульної поліції (далі ДПП) та, з урахування уточнення позовних вимог, просив скасувати постанову серії 4АВ №06865677 від 10 серпня 2024 року про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП в частині набрання цієї постанови законної сили.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що оскаржувана ним постанова, її копія, відповідно до вимог ст.285 КУпАП станом на 03.02.2025 року на зареєстровану адресу позивача не надходила. Про винесення та наявність постанови про адміністративне правопорушення та стягнення штрафу за правопорушення, яке скоєне 10.08.2024 року, йому стало відомо після блокування карток на його ім`я, яке відбулося 29.01.2025 року, а також з матеріалів виконавчого провадження, які він отримав 01.02.2025 року поштою (конверт з відміткою дати отримання додав) на ту ж саму адресу, яка вказана в постанові і на яку нібито відповідачем вона направлялася.

Після отримання 01.02.2025 року постанови про виконавче провадження, позивач ознайомився з постановою серії 4АВ №06865677 від 10.08.2024року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення відносно себе.

Зі змісту оскарженої постанови вбачається, що вона набрала законної сили 23.09.2024 року. Однак, станом на 03.02.2025 рік позивачу як особі, відносно якої вона винесена, постанова не надходила, про її винесення та наявність йому не було відомо, а тому він не міг скористатися своїми законними правами оплатити її в строки та в сумі, яка передбачена ст.122 КУпАП України.

Крім того, позивач вказував, що в постанові серії 4АВ № 06865677 зазначено, що строк пред`явлення постанови до виконання надано особі, щодо якої її винесено, до 10.11.2024 року, однак враховуючи, що станом на 03.02.2025 року вказана постанова йому не надходила, строк пред`явлення постанови до виконання цієї постанови йому також не було відомо, що є порушенням його прав, зокрема, порушено його право на добровільну сплату стягнення в сумі, передбаченою ст.122 КУпАП України.

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 15 квітня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн, про що складено постанову серії 4АВ №06865677 від 10.08.2024 року.

Вважаючи вказану постанову відповідача протиправною, зокрема в частині набрання цієї постанови законної сили, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що при прийняті оскарженої постанови відповідач діяв на підставі та у спосіб передбачений чинним законодавством.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Матеріалами справи встановлено, що оскарженою постановою серії 4АВ №06865677 від 10.08.2024 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Наведена вище постанова відповідачем була направлена ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (стара назва вул.30 років перемоги), однак повернулась відправнику з позначкою «адресат відсутній за даною адресою».

Зі змісту позовної заяви, з урахуванням уточнення позовних вимог, а також доводів апеляційної скарги вбачається, що факт вчинення адміністративного правопорушення позивачем не заперечується, що він підтвердив і у судовому засіданні.

Предметом оскарження у справі є факт набрання постанови серії 4АВ №06865677 від 10.08.2024 року законної сили.

Зокрема, позивач посилається на ту обставину, що спірна постанова не могла набрати законної сили, оскільки вона не була вручена йому належним чином у зв`язку з порушенням порядку вручення кореспонденції особі.

З приводу вказаних доводів позивача колегія суддів вважає за необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ч.7 ст.279-1 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення надсилається відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, протягом трьох днів з дня її винесення рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи).

Адміністративній відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі підлягають фізичні особи.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою, яка несе відповідальність за порушення ПДР, зафіксовані в автоматичному режимі, допущене підчас керування транспортним засобом «MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI», номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки, яка видана виконавчим комітетом Коноплянської сільської ради Березівського району Одеської області, позивач зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2 . Місце реєстрації та місце проживання не змінював.

На виконання приписів ст.279-1 КУпАП постанова про накладення адміністративного від 10.08.2024 року надрукована відповідачем та направлена позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення на наведену вище адресу, проте вказане поштове відправлення повернулося відправнику з позначкою про невручення.

Зазначена обставина підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та копією конверта з відміткою про повернення поштового відправлення.

Відповідно до ст.291 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Матеріалами справи підтверджено, що оскаржувану постанову було повернуто відправнику (стороні відповідача) з позначкою про невручення 23.09.2024 року.

Після отримання відповідного повернення від АТ «Укрпошта», відповідачем в той же день (23.09.2024 р.) було внесено відповідні дані в автоматизованому порядку до системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі.

Отже, постанова від 10.08.2024 серії 4АВ №06865677 набрала законної сили 23.09.2024 р. (дата повернення поштового відправлення з позначкою про невручення відповідачу).

Надалі, у зв`язку не виконанням вказаної постанови в установлений законодавством тридцятиденний строк, передбачений статтею 300-1 КУпАП, відповідачем надіслано оскаржену постанову для примусового виконання до Ширяївського відділу державної виконавчої служби у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, будь-яких порушень, зловживань чи неправомірних дій з боку суб`єкта владних повноважень в частині встановлення дати набрання законної сили постанови судом не встановлено.

Підставою для встановлення факту набрання постановою законної сили була саме та обставина, що до відповідного органу повернувся конверт з позначкою про невручення оскарженої постанови ОСОБА_1 , а тому подальші дії відповідача щодо надіслання цієї постанови для примусового виконання, всупереч доводам апелянта, є правомірними.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, позивач вказував, серед іншого, що за його місцем проживання ще зареєстровано та проживає 3 дорослих (повнолітніх) особи - мати, батько, рідний брат, яким також не повідомлялося про наявність листа і які можуть підтвердити, що жодних листів та повідомлень про існування такої кореспонденції на зазначену адресу не надходило. Абонентська поштова скринька за його адресою наявна.

Разом з цим, колегія суддів наголошує, що фактична незгода позивача з діями суб`єкта, який реалізує роботу у сфері поштової кореспонденції, не може свідчити про неправомірність дій з боку відповідача, оскільки останній не наділений повноваженнями щодо контролю організації роботи з пересилання поштових відправлень, їх вручення, тощо.

Крім того, частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Право на судовий захист відображене і в частині першій статті 5 КАС України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.

Статтею 6 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Розглядаючи справу в межах спірних правовідносин, колегія суддів наголошує, що доводи позивача про оскарження постанови про адміністративне правопорушення в частині набрання законної сили цієї постанови зводяться в цілому до незгоди з примусовим стягненням застосованого відносно нього штрафу, що здійснюється через виконавче провадження, що свідчить про те, що позивачем фактично неправильно обрано спосіб захисту свого порушеного права.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

09.05.2025 р. до апеляційного суду від позивача надійшла заява про доповнення позовних вимог.

Зокрема, в своїй заяві позивач вказує, що у зв`язку з тим, що станом на 08.05.2025р. з нього було в примусовому порядку стягнуто суму штрафу, призначеного постановою, яка оскаржується, останній просив суд прийняти доповнення до його позовних вимог, а саме: зобов`язати ДПП здійснити відповідні дії для повернення йому коштів, стягнутих примусовим виконанням постанови, яка оскаржується.

Колегія суддів зауважує, що вказані доводи не були заявлені позивачем у позовній заяві та не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а тому, у розумінні приписів КАС України, ці доповнення не можуть бути подані у апеляційній інстанції і апеляційним судом залишаються без розгляду.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 є правильним.

Згідно ст.242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_1 від 09 травня 2025 року про доповнення позовних вимог залишити без розгляду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Іванівського районного суду Одеської області від 15 квітня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді Г.В. Семенюк О.І. Шляхтицький