Справа № 160/10735/25
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового
виконання рішень у Дніпропетровській області Південного Міжрегіонального
управління Міністерства юстиції (м.Одеса)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору

про визнання протиправною бездіяльності, скасування постанови та зобов`язання
вчинити певні дії,
14.04.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем винесено постанову від 21.10.2024 про закриття виконавчого провадження № 75949049 при цьому не вжив вичерпних заходів передбачених законом та передчасно виніс таку постанову, при цьому позивач вважає вказану постанову протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства. З огляду на вказане позивач просив задовольнити позовні вимоги.
17.04.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду залишено позов без руху, через невідповідність вимогам ст. ст.160, 161 КАС України та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.
На виконання вимог ухвали від 17.04.2025 року позивач усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.
05.05.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду задоволено клопотання позивача, поновлено строк звернення до суду, відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін та залучено до участі у справі третю особу та витребувано у відповідача додаткові докази по справі.
Копія ухвали від 05.05.2025 року разом з позовними матеріалами були направлені третій особі через систему «Електронний суд» та доставлено в електронний кабінет 08.05.2025 року, що довідками про доставку електронного листа.
Станом на дату винесення рішення по справі третя особа не надала до суду жодних пояснень про причини такого неподання суд не повідомлено.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Сапаровою Анастасією Сергіївною винесено постанову від 21.10.2024 року ВП №75949049 про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду.
02.01.2025 року позивач звертався до ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо надання інформації щодо особової справи ОСОБА_1 .
Листом ІНФОРМАЦІЯ_5 від 18.02.2025 року №765/6/3035 повідомлено, що згідно облікових даних, які ведуться в управлінні персоналу штабу ІНФОРМАЦІЯ_5 особова справа ОСОБА_1 до кадрового центру не надходила та на обліку не перебувала.
12.03.2025 року позивач звертався до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) із заявою про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та поновлення виконавчого провадження з підстав того, що ІНФОРМАЦІЯ_1 не було направлено особову справу та не виконано рішення суду.
Листом Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 28.03.2025 року №9208 повідомлено позивача, що відсутні підстави для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.
Позивач вважає постанову відповідача про закінчення виконавчого провадження протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до чч. 1, 5 ст.13 Закону №1404 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404 передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення врегульований статтею 63 Закону №1404.
За змістом частини першої статті 63 Закону №1404-VІІІ за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону №1404-VІІІ).
Відповідно до частини третьої статті 63 Закону №1404-VІІІ виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Аналіз зазначених правових норм дає підстав для висновку, що державний виконавець, як суб`єкт владних повноважень, повинен виконувати свої повноваження лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та зобов`язаний вчинити всі заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання судового рішення. Прийняттю державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження мають передувати певні дії відносно боржника, послідовність яких визначена Законом №1404-VІІІ, в тому числі проведення перевірки виконання боржником рішення, що підлягає виконанню відповідно до цього Закону. Підставою для закінчення виконавчого провадження є фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Так, доказів направлення листа від 16.07.2024 року №5/27/409дск до ІНФОРМАЦІЯ_4 матеріали виконавчого провадження не містять та до матеріалів справи не надано.
Тобто, з вищевикладеного вбачається, що доказів повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 19.10.2023 року державному виконавцю та до суду надано не було, та зі змісту листів наданих ІНФОРМАЦІЯ_1 державному виконавцю встановлено, що така заява боржником не розглянута та буде повторно розглянута лише після отримання необхідних документів.
Відтак, у державного виконавця були відсутні підстави для висновку, що рішення суду виконано в повному обсязі.
З огляду на вищевикладене відповідач не здійснив належної об`єктивної оцінки наданих боржником доказів з метою виконання судового рішення та виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, чим порушив права та законні інтереси позивача, у зв`язку з чим спірна постанова є протиправною та підлягає скасуванню.
Вимоги в частині визнання протиправної бездіяльності відповідача задоволенню не підлягають, оскільки відповідачем вчинено активні дії та винесено спірну постанову та було надано відповідь на запит позивача.
При цьому, позов у частині вимог зобов`язати відповідача поновити виконавче провадження № 75949049, не може бути задоволений з огляду на те, що такий спосіб захисту на є належним та ефективним, оскільки після скасування оскаржуваної постанови заявлена мета буде досягнута, а перешкода для виконавчого провадження у вигляді постанови про його закінчення, перестане існувати.
Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 21.10.2024 про закриття виконавчого провадження № 75949049.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв