Справа № 260/6124/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/6124/24 пров. № А/857/11227/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

з участю секретаря судових засідань Клим О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеконференції апеляційну скаргу Державного лісогосподарського спеціалізованого підприємства «Ліси України» на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року у справі за позовом Керівника Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Закарпатські області до Державного лісогосподарського спеціалізованого підприємства «Ліси України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача Департамент екології та природних ресурсів Закарпатської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії ,

суддя у І інстанції Маєцька Н.Д.,

час ухвалення судового рішення 10 год 05 хв,

місце ухвалення судового рішення м. Ужгород,

дата складення повного тексту рішення 20 лютого 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року Керівник Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області (далі Прокурор) звернувся в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Закарпатські області (далі ДЕІ) до адміністративного суду з позовом, у якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України (далі ДСГП «Ліси України») в особі філії Ужгородське лісове господарство щодо незабезпечення проведення робіт із винесення меж пралісової пам`ятки природи місцевого значення Квазіпраліси Анталовецького лісництва площею 20,2 га та зобов`язати відповідача відповідно до вимог чинного законодавства України забезпечити розроблення проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду, на підставі якого провести роботи із винесення меж пралісової пам`ятки природи місцевого значення Квазіпраліси Анталовецького лісництва шляхом закріплення їх в натурі (на місцевості);

визнати протиправною бездіяльність ДСГП Ліси України в особі філії Ужгородське лісове господарство щодо невстановлення охоронної зони пралісової пам`ятки природи місцевого значення Квазіпраліси Анталовецького лісництва площею 20,2 га та зобов`язати відповідача відповідно до вимог чинного законодавства України провести роботи із встановлення охоронної зони пралісової пам`ятки природи місцевого значення Квазіпраліси Анталовецького лісництва та закріплення її в натурі (на місцевості).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.02.2025 у справі №260/6124/24 позов було задоволено повністю.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що за інформацією Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області у місцевому фонді документації із землеустрою та оцінки земель відсутня інформація щодо документації із землеустрою стосовно об`єкту природно-заповідного фонду місцевого значення пралісової пам`ятки природи Квазіпраліси Анталовецького лісництва. Винесення меж території природно-заповідного фонду пралісової пам`ятки природи Квазіпраліси Анталовецького лісництва не погоджувалося Департаментом екології та природних ресурсів Закарпатської обласної державної адміністрації (далі Департамент).

Наданий відповідачем таксаційний опис Ужгородського лісництва ДП Ужгородське лісове господарство та витяг з Державного реєстру речових прав № 330224296 від 25.04.2023 не відповідають встановленим статтями 29, 30, 47 Закону України Про землеустрій (далі Закон №854-IV) та статтею 186 Земельного кодексу України (далі ЗК) вимогам до документації із землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення.

Посилання відповідача на наявність ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.08.2024 у справі №260/2976/21 про закриття провадження у справі за подібним позовом Прокурора є безпідставними у зв`язку із відмінним предметом позову.

У апеляційній скарзі ДСГП Ліси України просило вказане рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позову Прокурора.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що судом не дотримано норм процесуального права та неповно встановлено обставини, які мають значення для справи внаслідок неправильної оцінки поданих сторонами доказів.

Наполягає на тому, що Прокурором не доведено право на звернення до адміністративного суду з позовом, що розглядається, в інтересах держави.

Водночас звертає увагу апеляційного суду на те, що дотримання правового режиму земель об`єкту природно-заповідного фонду пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Квазіпраліси Анталовецького лісництва» загальною площею 20,2 га забезпечується в існуючих межах, які визначаються проектом створення цієї пам`ятки природи, розробку якого зобов`язана забезпечити Закарпатська обласна державна адміністрація.

Інформація про місце розташування та межі пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Квазіпраліси Анталовецького лісництва» загальною площею 20,2 га нанесена на планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Окрім того, інформація щодо пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Квазіпраліси Анталовецького лісництва» внесена до таксаційного опису Анталовецького лісництва ДП «Ужгородське лісове господарство».

Витягом №НВ-023 від 18.04.2023 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку підтверджується, що до Державного земельного кадастру внесено інформацію про обмеження у використанні земельної ділянки з кадастровим номером :10:013:0014 площею 746,4 га, а саме про пралісову пам`ятку природи місцевого значення Квазіпраліси Анталовецького лісництва площею 20,2 га.

Державна реєстрація речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером :10:013:0014 площею 746.4 га, а саме права постійного користування ДП «Ліси України», проведена 20.04.2023 на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), оскільки у відповідача був наявний правовстановлюючий документ державний акт на право постійного користування землею серії І-ЗК №000386 від 03.12.1996.

Державний земельний кадастр містить інформацію про обмеження у використанні земельної ділянки лісогосподарського призначення з кадастровим номером :10:013:0014 площею 746,4 га, а саме про пралісову пам`ятку природи місцевого значення Квазіпраліси Анталовецького лісництва площею 20,2 га.

Тому вважає, що ДСГП «Ліси України» встановлено режим охорони і збереження пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Квазіпраліси Анталовецького лісництва» площею 20,2 га.

Оскільки відомості про земельну ділянку лісогосподарського призначення з кадастровим номером :10:013:0014 площею 746,4 га, у склад якої входить пралісова пам`ятка природи місцевого значення «Квазіпраліси Анталовецького лісництва» площею 20.2 га, що включають, зокрема, відомості про межі земельної ділянки, обмеження у її використанні, внесено до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), то відповідач належним чином виконав свій обов`язок, як постійний землекористувач, з формування цієї земельної ділянки та встановлення її меж.

Діючі нормативно-правові акти не встановлюють обов`язку землекористувача забезпечити виготовлення проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж об`єкту природно-заповідного фонду, в тому числі і зоологічної пам`ятки природи, впродовж конкретно визначеного періоду.

Зобов`язання відповідача розробити окремий проект землеустрою призведе до необхідності понесення додаткових витрат на оплату робіт з виготовлення проекту землеустрою, оплату робіт з внесення змін до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Обраний Прокурором у позовній заяві та застосований судом спосіб захисту прав та інтересів держави не тільки не забезпечує припинення, запобігання, усунення порушення прав та інтересів держави, а навпаки може призвести до зайвих витрат коштів відповідача, який є юридичною особою публічного права, а майно є об`єктом управління державної власності.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача Прокурор підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник ДСГП Ліси України у судовому засіданні апеляційного суду у режимі відеоконференції підтримав подану апеляційну скаргу доводами, аналогічними до тих, що зазначені у її тексті. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову Прокурора.

Прокурор у ході апеляційного розгляду заперечив обґрунтованість вимог апелянта доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник Департаменту, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає її розгляду.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції та слідує з матеріалів справи, рішенням Закарпатської обласної ради № 155 від 25.02.2021 Про оголошення об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення пралісову пам`ятку природи Квазіпраліси Анталовецького лісництва оголошено об`єктом природно-заповідного фонду місцевого значення на площі 20,2 га без вилучення від землекористувача Державного підприємства Ужгородське лісове господарство, правонаступником якого є ДСГП Ліси України.

Згідно з Положенням про пралісову пам`ятку природи місцевого значення Квазіпраліси Анталовецького лісництва, затвердженим розпорядженням голови Закарпатської обласної військової адміністрації № 534 від 13.05.2024 (далі Положення), така входить до складу природно-заповідного фонду України і охороняється, як національне надбання, щодо якого встановлений особливий режим охорони, відтворення та використання.

Департаментом згідно з охоронним зобов`язанням від 20.05.2024 за № 06-24/2442/7 пралісова пам`ятка природи Квазіпраліси Анталовецького лісництва, розташована в межах кварталу 33 (виділи 8, 11) Анталовецького лісництва філії Ужгородське лісове господарство ДСГП Ліси України, передана останньому під охорону та дотримання встановленого режиму.

При цьому Прокурором під час проведення перевірки дотримання природоохоронного законодавства було встановлено, що проект землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду пралісової пам`ятки природи місцевого значення Квазіпраліси Анталовецького лісництва не було розроблено, її межі та охоронні зони не визначені та не закріплені в натурі (на місцевості).

З огляду на встановлення неналежного здійснення Державною екологічною інспекцією у Закарпатські області (далі Інспекція) своїх повноважень Прокурор звернувся до адміністративного суду з позовом, що розглядається, в інтересах держави.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

При наданні оцінки доводам апелянта у частині відсутності у Прокурора права на звернення в інтересах держави до адміністративного суду із позовом, що розглядається, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Як передбачено приписами статті 131-1 Конституції України, на прокуратуру покладено функції представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України регламентовано приписами Закону України «Про прокуратуру» (далі Закон №1697-VII).

Згідно із приписами часини 1 статті 23 вказаного Закону представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

У відповідності до частини 3 статті 23 Закону №1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Положеннями частини 4 статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Закарпатської обласної ради № 155 від 25.02.2021 Про оголошення об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення пралісову пам`ятку природи Квазіпраліси Анталовецького лісництва оголошено об`єктом природно-заповідного фонду місцевого значення на площі 20,2 га без вилучення від землекористувача Державного підприємства Ужгородське лісове господарство.

У відповідності до Положення про пралісову пам`ятку природи місцевого значення Квазіпраліси Анталовецького лісництва, затвердженого розпорядження голови Закарпатської обласної військової адміністрації № 534 від 13.05.2024 (далі Положення), вона входить до складу природно-заповідного фонду України і охороняється, як національне надбання, щодо якого встановлений особливий режим охорони, відтворення та використання.

При цьому на підставі частини 6 статті 53 Закону України Про природно-заповідний фонд України (далі Закон №2456-XII) Департаментом згідно з охоронним зобов`язанням від 20.05.2024 № 06-24/2442/7 пралісова пам`ятка природи Квазіпраліси Анталовецького лісництва передана ДСГП Ліси України під охорону та дотримання встановленого режиму.

На переконання апеляційного суду, охорона і збереження пралісової пам`ятки природи місцевого значення Квазіпраліси Анталовецького лісництва безпосередньо стосується інтересів держави, оскільки відповідно до преамбули до Закону №2456-XII природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.

При цьому пунктом 1.6 Положення встановлено, що межі пам`ятки природи встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж в натурі його межі визначаються відповідно до проєкту його створення.

У пункті 1.5 Положення передбачено, що на землекористувача покладено зобов`язання щодо забезпечення режиму охорони та збереження пам`ятки природи.

У свою чергу, вищевказаний землекористувач зобов`язаний дотримуватись встановленого режиму для території (об`єкта) природно-заповідного фонду. Не здійснювати у межах території (об`єкта) природно-заповідного фонду забороненої господарської діяльності.

Окрім того, приписами частини 4 статті 7 Закону №2456-XII передбачено, що межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Основні вимоги щодо режиму пам`яток природи встановлені приписами статті 28 Закону №2456-XII.

На території пам`яток природи забороняються суцільні, поступові, лісовідновні та прохідні рубки, видалення захаращеності, полювання та будь-яка інша діяльність, що загрожує збереженню або призводить до деградації чи зміни первісного їх стану (частина 1 статті 28 Закону №2456-XII).

На території пралісових пам`яток природи забороняються всі види рубок, у тому числі санітарні, рубки формування і оздоровлення лісів та видалення захаращеності (крім догляду за лінійними об`єктами та вирубування окремих дерев під час гасіння пожежі), будівництво споруд, прокладання шляхів, лінійних та інших об`єктів транспорту і зв`язку, випасання худоби, промислова заготівля недеревинних лісових продуктів (частина 2 статті 28 Закону №2456-XII).

Навколо пралісових пам`яток природи установлюються охоронні зони завширшки не менше подвійної висоти деревостану пралісу, в яких забороняються будь-які суцільні, у тому числі санітарні, а також поступові рубки (частина 3 статті 28 Закону №2456-XII).

Власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених пам`ятками природи, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження (частина 4 статті 28 Закону №2456-XII).

Згідно із частиною 1 статті 39 Закону №2456-XII для забезпечення необхідного режиму охорони природних комплексів та об`єктів природних заповідників, запобігання негативному впливу господарської діяльності на прилеглих до них територіях установлюються охоронні зони.

Частиною 2 статті 39 Закону №2456-XII передбачено, що в разі необхідності охоронні зони можуть установлюватися на територіях, прилеглих до окремих ділянок національних природних парків, регіональних ландшафтних парків, а також навколо заказників, пам`яток природи, заповідних урочищ, ботанічних садів, дендрологічних парків, зоологічних парків та парків-пам`яток садово-паркового мистецтва.

Розміри охоронних зон визначаються відповідно до їх цільового призначення на основі спеціальних обстежень ландшафтів та господарської діяльності на прилеглих територіях (частина 3 статті 39 Закону №2456-XII).

Частиною 2 статті 60 Закону №2456-XII передбачено, що охорона територій та об`єктів природно-заповідного фонду інших категорій покладається на підприємства, установи та організації, у віданні яких вони перебувають. У разі необхідності їх охорона може покладатися на служби державної охорони розташованих поблизу природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків та регіональних ландшафтних парків.

З урахуванням наведеного апеляційний суд наголошує, що на пралісові пам`ятки природи поширюється особливий режим охорони, відтворення та використання, забезпечення дотримання якого неможливе без встановлення чітких меж відповідної земельної ділянки та закріплення їх в натурі (на місцевості).

Відповідно до пункту «в» частини 1 статті 2 Закону №854-IV землеустрій забезпечує, серед іншого, встановлення і закріплення на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, меж земельних ділянок власників і землекористувачів.

За приписами частини 1 статті 20 Закону №854-IV землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі:

а) розробки документації із землеустрою щодо організації раціонального використання та охорони земель;

б) встановлення та зміни меж об`єктів землеустрою;

в) надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок;

г) встановлення в натурі (на місцевості) меж земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельні сервітути);

ґ) організації нових і впорядкування існуючих об`єктів землеустрою;

д) виявлення порушених земель і земель, що зазнають впливу негативних процесів, та проведення заходів щодо їх відновлення чи консервації, рекультивації порушених земель, землювання малопродуктивних угідь, захисту земель від ерозії, підтоплення, заболочення, вторинного засолення, висушення, ущільнення, забруднення промисловими відходами, радіоактивними і хімічними речовинами та інших видів деградації, консервації деградованих і малопродуктивних земель;

е) розроблення комплексного плану території територіальної громади, генерального плану населеного пункту, детального плану території.

Згідно із частиною 2 статті 20 Закону №854-IV заходи, передбачені затвердженою в установленому порядку документацією із землеустрою, є обов`язковими для виконання органами державної влади та органами місцевого самоврядування, власниками землі, землекористувачами, у тому числі орендарями.

У відповідності до приписів частини 1 статті 47 Закону №854-IV проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються з метою:

а) збереження природного різноманіття ландшафтів, охорони довкілля, підтримання екологічного балансу;

б) створення місць для організованого лікування та оздоровлення людей, масового відпочинку і туризму;

в) створення приміських зелених зон, збереження і використання об`єктів культурної спадщини;

г) проведення науково-дослідних робіт;

ґ) встановлення меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг;

д) визначення в натурі (на місцевості) меж охоронних зон та інших обмежень у використанні земель, встановлених законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, а також інформування про такі обмеження землевласників, землекористувачів, інших фізичних та юридичних осіб.

Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів визначають місце розташування і розміри земельних ділянок, власників земельних ділянок, землекористувачів, у тому числі орендарів, межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого (округи і зони санітарної (гірничо-санітарної) охорони), рекреаційного та історико-культурного (охоронні зони) призначення, водоохоронних зон та прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів, а також встановлюють режим використання та охорони їх територій (частина 2 статті 47 Закону №854-IV).

Згідно із частиною 3 статті 47 Закону №854-IV проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються на підставі укладених договорів між замовниками документації із землеустрою та її розробниками.

Частиною 4 статті 47 Закону №854-IV встановлено, що проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів для біосферних заповідників, природних заповідників, національних природних парків, регіональних ландшафтних парків, ботанічних садів, дендрологічних парків, парків - пам`яток садово-паркового мистецтва та зоологічних парків можуть розроблятися лише на землях та земельних ділянках, що включаються до складу таких територій без вилучення у землевласників та землекористувачів.

У відповідності до частини 6 статті 47 Закону №854-IV проект землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів, що розробляється з метою внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі та режими використання земель у межах територій пам`яток культурної спадщини, історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, охоронюваних археологічних територій, зон охорони, буферних зон, історичних ареалів населених місць, територій об`єктів культурної всесвітньої спадщини, розробляється у складі науково-проектної документації у сфері охорони культурної спадщини, крім випадків розроблення таких проектів з метою внесення до Державного земельного кадастру відомостей про обмеження у використанні земель, встановлені до набрання чинності цією частиною.

Згідно із частиною 8 статті 47 Закону №854-IV межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон встановлюються і по суходолу, і по водному простору.

Відомості про межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, межі обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів вносяться до Державного земельного кадастру (частина 10 статті 47 Закону №854-IV).

Як встановлено статтею 30 Закону №854-IV та пунктом 3 частини 3 статті 186 ЗК, проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення зобов`язано погоджувати з структурним підрозділом відповідної обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища (у разі наявності територій чи об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення).

Відтак, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що визначення меж пралісової пам`ятки природи Квазіпраліси Анталовецького лісництва та її охоронної зони може проводитися лише на підставі проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду, погодженого з Департаментом, а відомості про встановлені межі мають бути внесені до Державного земельного кадастру.

При цьому з урахуванням встановлених фактичних обставин та наведеного правового регулювання апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що обов`язки щодо збереження пралісової пам`ятки природи місцевого значення Квазіпраліси Анталовецького лісництва загальною площею 20,2 га покладено на філію Ужгородське лісове господарство ДСГП Ліси України, якою такі обов`язки не виконані, оскільки проект землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду пралісової пам`ятки природи місцевого значення Квазіпраліси Анталовецького лісництва не розроблено, її межі та охоронні зони не визначені та не закріплені в натурі (на місцевості), що фактично не заперечується і самим відповідачем.

При цьому виходячи із приписів Положення про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Державної екологічної інспекції України, затвердженого наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 07.04.2020 № 230, та Положення про Державну екологічну інспекцію у Закарпатській області, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 12.02.2021 №49, Інспекція наділена повноваженнями щодо звернення до суду із позовом щодо визнання протиправними дій чи бездіяльності фізичних і юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, органів державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб, про визнання недійсними індивідуальних актів або їх окремих частин, правочинів, що порушують вимоги законодавства про охорону навколишнього природного середовища; пред`явлення претензії про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції; звертатися до суду з відповідними позовами.

Водночас апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що посилання відповідача на технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розташованої за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район за межами населених пунктів Анталовецьке лісництво, ділянка №16, квартали 21, 22, 29, 30, 32, 33 загальною площею 746,4 га, її реєстрацію в Державному земельному кадастрі за кадастровим номером :10:013:0014 та внесення до Державного земельного кадастру інформації про обмеження у її використанні не заслуговують на увагу, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :10:013:0014 площею 746,4 га не є предметом цього судового розгляду.

Нанесення меж пралісової пам`ятки природи Квазіпраліси Анталовецького лісництва на планово-картографічні матеріали лісовпорядкування та внесення інформації про цей об`єкт природно-заповідного фонду до таксаційного опису Ужгородського лісництва ДП Ужгородське лісове господарство, на чому наполягає відповідач, не спростовують висновків суду першої інстанції про невинесення меж пралісової пам`ятки природи місцевого значення шляхом закріплення їх в натурі (на місцевості) у відповідності до наведених вимогам природоохоронного законодавства.

Доводи, на які посилається скаржник, на думку апеляційного суду, є надуманими і свідчать про переоцінку ним фактичних обставин справи на свою користь, довільне і неправильне трактування вимог діючого законодавства.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Державного лісогосподарського спеціалізованого підприємства «Ліси України» залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року у справі №260/6124/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар

Постанова у повному обсязі складена 19 травня 2025 року.