Справа № 157/304/25
Суддя: Антонюк О. В.
Дата ухвалення: 2025-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 157/304/25
Провадження №2-а/157/48/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року місто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря судового засідання Солошик Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 по справі про адміністративне правопорушення серії ВН № 80 від 20 лютого 2025 року та стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати. В обґрунтування вимог зазначає, що оскаржувана постанова мотивована тим, що він будучи в належний спосіб оповіщений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , 12 грудня 2025 року не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (мабуть мається на увазі Камінь-Каширський) по повістці №1516242. Також до відповідальності притягається, особа по батькові якого зазначено ОСОБА_3 , а не ОСОБА_4 . Незважаючи на те, що він мав з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 до 12 грудня 2025 року і на це в нього ще є час і ця подія має статись в майбутньому, вважає за необхідне зазначити наступне. Будь-яких оповіщень про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 по повістці №1516242 він не отримував, поштовим зв`язком це повідомлення йому не доставлялись, а тому ніякого належного оповіщення про виклик до ТЦК він не отримував. Також в оскаржуваній постанові відсутні відомості, якого числа була виписана повістка. В усній формі на поштовому відділенні м. Каменя-Каширського йому повідомили, що листи в грудні 2024 року і по даний час йому не надсилались. На виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18 травня 2024 року, ним 19 травня 2025 року було оновлено військово-облікові дані та надано відомості про те, що він є особою з інвалідністю третьої групи. Він у 2023 році та у 2024 році з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення облікових даних та проходження військово-лікарської комісії. В тимчасовому посвідченні навіть є відмітка про проходження ним у 2023 році ВЛК, якою його визнано обмежено придатним до військової служби. 10 лютого 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_3 надало йому відстрочку до 08 травня 2025 року, а тому підстави для виклику його в ТЦК на даний час відсутні і яка мета його туди викликати при наявності відстрочки та проходження ним ВЛК йому не зрозуміла. 19 лютого 2025 року після отримання повідомлення в «Резерв+» про те, що ним порушено правила військового обліку, він з власної ініціативи з`явився до ТЦК, де йому повідомили, що він порушив правила військового обліку та не з`явився по повістці. Посилання в постанові, що він 25 грудня 2025 року не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 по повістці № НОМЕР_1 не відповідає дійсності. Ніякої повістки поштовими чи електронними засобами зв`язку він не отримував, представники територіального центру комплектування чи органу місцевого самоврядування для вручення повістки за його місцем проживання не з`являлись, сам факт його відмови від отримання повістки належними доказами не підтверджений, протокол в його присутності не складався. В постанові відсутнє посилання на докази, якими доведена його вина, а ні на протокол про адміністративне правопорушення, а ні на повідомлення з AT «Укрпошта» чи будь-які інші належні та допустимі докази. Також не зрозуміло, які посадові особи виявили адміністративне правопорушення 12 лютого 2025 року, які наявні докази вручення йому повістки, з якою метою викликався та на яку саме дату його було викликано до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до п. 8 ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виклик до призовної дільниці проводиться за повісткою. Будь-якого повідомлення про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 ні він, ні члени його сім`ї не отримували. Також у самій постанові не зазначено, коли йому було вручено повістку та на яку дату він мав з`явитись в РТЦК. В оскаржуваній постанові констатується факт, що він у належний спосіб був оповіщений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак не конкретизовано, в який саме спосіб його було оповіщено і чи дійсно ІНФОРМАЦІЯ_2 виконав свої обов`язки щодо належного оповіщення військовозобов`язаних. Належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до ТЦК та СП є: отримання поштового відправлення із підтвердженням цього факту; відмова отримати поштове відправлення із відповідною відміткою про це; проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою ТЦК під час уточнення своїх облікових даних; проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила ТЦК іншу адресу місця проживання. Якщо військовозобов`язаний відмовився від отримання або не проживає за вказаною місцем реєстрації/адресою проживання, то повістка, відправлена поштою, однаково вважається врученою. Вказане говорить про майже безальтернативність уникнення наслідків щодо отримання/неотримання повістки і юридичну спроможність ТЦК та СП вжити заходів щодо невиконання вимог, вказаних у повістці. Змінами, внесеними постановою уряду від 8 жовтня 2024 року №1147 до Правил надання послуг поштового зв`язку, прирівняв час зберігання повісток від ТЦК до судових повісток. Пунктом 82 Правил надання послуг поштового зв`язку встановлено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з адресатом (одержувачем). У разі відсутності адресата (одержувача), будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї за зазначеною на рекомендованому листі адресою, працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Згідно з позицією Великої Палати ВС у справі № 752/11896/17 повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Крім цього, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її не перебування за адресою, повідомленою суду. Отже, судова практика говорить про те, що в разі неотримання повістки про виклик до суду з причини повернення «за закінченням терміну зберігання» вказане не є доказом належного інформування особи про час і місце розгляду справи. Правила надання послуг поштового зв`язку не встановлюють механізм проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи. У розрізі судової практики суди звертали увагу на недосконалу роботу AT «Укрпошта» на невиконання вимог Правил надання послуг поштового зв`язку щодо вручення судових повісток (окрема ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, справа № 761/27802/19; окрема ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 761/15565/16-ц). Також розгляд справи проведено у його відсутність та без повідомлення про час та місце розгляду справи. 20 травня 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , куди він прибув отримати довідку про відстрочку, оскільки є особою з інвалідністю третьої групи (на підставі п. 2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягає мобілізації) працівник РТЦК та СП ОСОБА_5 , а не начальник РТЦК та СП поставив його перед фактом, що його притягнуто до адміністративної відповідальності та вручив йому оскаржувану постанову №80 та протокол №80, в якому він зробив запис, що ніяких повідомлень про отримання повістки від ТЦК не отримував. Ніякої участі в розгляді адміністративної справи за участю начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 він не приймав. Таким чином, постанова виносилась з порушенням вимог КпАП України, розгляд проведено без його участі, оцінка доказів не проводилась, об`єктивного та законного розгляду справи не відбулося, будь-якого повідомлення про час та місце розгляду справи він не отримав та не міг давати пояснення, подавати докази оновлення ним даних, знайомитись з доказами, заявляти клопотання та скористатись правами, передбаченими ст. 268 КпАП України.

Ухвалою судді від 20 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та у справі відкрито провадження.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, зі змісту позовної заяви вбачається, що він просить справу розглянути у його відсутності.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, відзиву на позовну заяву не подав.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України в разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 серії ВН № 80 від 20 лютого 2025 року позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень.

У цій постанові зазначається, що «Військовозобов`язаний ОСОБА_6 будучи в належний спосіб оповіщеним про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 , 12 грудня 2025 року - не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 для визначення призначення на особливий період та проходження медичного огляду. В подальшому ОСОБА_6 не прибувши 12 грудня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 , не пізніше трьох діб від визначених у повістці № 1516242 дати і часу прибуття, не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_2 про причини своєї неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб та надалі, станом на 19.02.2025 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 у строк, що не перевищує сім календарних днів. Таким чином, ОСОБА_1 порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме абз. 1 ч. 1 та абз. 12 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», під час дії особливого періоду. Відповідальність за встановлене правопорушення передбачена частиною третьою статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення».

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Як вбачається з ч. 2 ст. 70 КАС України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 6 ст. 77 КАС України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Частинами 3, 4 ст. 79 КАС України встановлено, що відповідач повинен подати суду докази разом із поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_4 як суб`єкт владних повноважень, дії якого оскаржуються, повідомлявся про час дату, та місце розгляду справи і йому надсилалася копія позовної заяви з доданими до неї документами, копія ухвали про відкриття провадження, що підтверджується підписом посадової особи ІНФОРМАЦІЯ_2 у Книзі розносної кореспонденції суду про отримання документів 26.02.2025, запис № 576. Однак, відповідач станом на дату розгляду справи не надав суду жодних доказів на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності та не повідомив причин неможливості їх подання.

Сама по собі постанова у справі про адміністративне правопорушення, за відсутності доказів на підтвердження викладених у ній обставин, не може свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Окрім того, відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є суб`єктом владних повноважень, відзиву на позовну заяву не було подано та не повідомлено про поважність причин його не подання, а тому суд, з урахуванням положень ч. 4 ст. 159 КАС України та за відсутності доказів на підтвердження правомірності оскаржуваного позивачем рішення, кваліфікує зазначене як визнання відповідачем позову.

Суду не надано жодних доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке на останнього було накладено адміністративне стягнення.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КпАП України та застосування до нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень належить скасувати і провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Частиною 1 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки вимоги позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволені повністю, тому належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 605 грн 60 коп.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 77, 139, 242-246, 286 КАС України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - задовольнити повністю.

Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 у справі про адміністративне правопорушення серії ВН № 80 від 20 лютого 2025 року про накладення на ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) судові витрати у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржена безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Дата складення повного судового рішення 06 травня 2025 року.

Головуючий:О.В. Антонюк