Справа № 766/1558/24
Суддя: Ус О. В.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/1558/24

Пров. №2-а/766/157/25

19 травня 2025 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі: головуючого судді Ус О.В., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні міського суду адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області, Департаменту патрульної поліції в особі територіального підрозділу Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 01.02.2024 року звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення ЕНА №1316789 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, провадження у справі закрити.

В обґрунтування позову зазначив, що 26.01.2024 р. поліцейським УПП в Миколаївській області відносно нього складено постанову серії ЕНА №1316789 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та в обгартування постанови зазначено, що він керував автомобілем ВАЗ 2109 НОМЕР_1 в м. Миколаєві по вул. Космонавтів не маючи права керувати таким транспортним засобом, оскільки рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.07.2023 року від 22.05.2023 року був позбавлений права керування транспортними засобами. Вказує на те, що будь-яких доказів, що ідентифікують його як особу, яка раніше притягувалась до адміністративної відповідальності Приморським районним судом м. Одеси не надано, а тому сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення ним адміністративного правопорушення.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.02.2024 року відкрито провадження у справі, залучено до участі співвідповідача Департамент патрульної поліції в особі територіального підрозділу Управління патрульної поліції в Миколаївській області, призначено судовий розгляд.

09.05.2024 року представником відповідача подано відзив на позов, у якому вказав, що під час несення служби 26.01.2024 року о 16:35 год. за адресою: м. Миколаїв, Інгульський район, вул. Космонавтів, буд. 146 інспектором взводу №1 роти №1 батальйону №3 УПП Миколаївської області лейтенантом поліції Назаренко В.О. разом з напарником здійснено виїзд на виклик «ДТП без потерпілих». Прибувши на місце виклику, інспекторами було встановлено, що транспортний засіб позивача ВАЗ 2109 дн НОМЕР_1 здійснив зіткнення з іншим транспортним засобом. При перевірці документів позивача було з`ясовано, що у останнього рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.07.2024 року справа №522/11008/23 було діюче адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 2.1 а ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 126 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача. Факт правопорушення та процедуру винесення постанови було зафіксовано саме на нагрудний відеореєстратор БК 471801, однак, у зв`язку із обмеженими технічними можливостями вказаний відеозапис не зберігся.

В судове засідання сторони не прибули про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини не явки суд не повідомляли.

За приписами ч.3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

На підставі ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За п. 1.3. Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР України), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Судом встановлено, що згідно постанови серії ЕАН №1316789 від 26.01.2024 р., складеної інспектором 1 взводу 1 роти 3 батальйону УПП в Миколаївській області Назаренко В.О., 26.01.2024 р. було розглянуто справу щодо ОСОБА_1 та встановлено, що 26.01.2024 року о 18:00:31 год в в м. Миколаїв, вул. Космонавтів, буд. 146, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2109 днз НОМЕР_1 не маючи права керування таким транспортним засобом, тому що був позбавлений права керування транспортними засобами судовим рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 24.07.2023 року за 3751/36.3/01-23 від 22.05.2023 року, чим порушив п. 2.1 а ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 126 ч.4 КУпАП, прийняте рішення по справі штраф 20400,00 грн. Постанова містить посилання на те, що правопорушення зафіксовано на БК 471801.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Згідно зі ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані, серед іншого, знати і неухильно дотримувати вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (далі ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року( із змінами та доповненнями).

Відповідно до п.1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємноввічливими. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків (п.1.5 ПДР).

Згідно з п.1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною четвертою статті 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами у вигляді накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За положеннями п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

За положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ст.73 КАС України).

За правилами ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності в зв`язку з тим, що він, як особа, позбавлена права керування транспортним засобом, керував автомобілем.

Позивач, як на підставу для скасування оскаржуваної постанови посилається на неподання інспектором доказів його притягнення до адміністративної відповідальності.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 24.07.2023 року у справі №522/11008/23 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 тис. грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Постанова у справи про адміністративне правопорушення за ст. 288, 291 КУпАП може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту її винесення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Тобто, постанова набула законної сили 04.08.2023 року.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 керував транспортним засобом 26.01.2024 р. без права на таке керування. Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що йому не було інспектором надано докази притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки йому було достовірно відомо про складення та направлення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, постановою Одеського апеляційного суду від 12.03.2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 24.07.2023 року, постанову залишено без змін. При цьому, вказаною постановою встановлено, що позиція ОСОБА_1 , яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам законності та обґрунтованості, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту з метою ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Таким чином, доводи позивача щодо бездоказового притягнення його до адміністративної відповідальності є безпідставними і необґрунтованими, оскільки не підтверджені жодними доказами.

Доводи позивача не спростовують факту вчинення ним інкримінованого йому правопорушення.

Суд також враховує позицію Європейського Суду з прав людини, сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04), згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Таким чином суд вважає, що 26.01.2024р. року позивач не мав права керування транспортними засобами, оскільки постановою Приморського районного суду м.Одеси від 24 липня 2023 року по справі № 522/11008/23 його позбавили права керування транспортним засобом на один рік. З наведеного встановлено, що дії позивача мають склад правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КпАП України.

Згідно ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

У постанові Верховного Суду від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17 зазначено, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Проте, в даному випадку позивачем не надано суду доказів на спростування обставин, що викладені в постанові відповідача, а також доказів відсутності факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Суд вважає, що одна незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Отже, відповідач при винесенні постанови відносно позивача, діяв у рамках чинного законодавства України та у спосіб визначений законом.

У даному спорі питання оскарження неправомірних дій працівника поліції не розглядається, оскільки позивач оскаржує незаконність постанови про накладення на нього адміністративного стягнення. Судом не встановлено порушень з боку інспектора вимог ст.278, 279 КпАП України, з урахуванням вимог ч.2 розділу ІІІ вищезазначеної Інструкції.

Згідно ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості. Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі №813/1790/18 - Постанова Верховного Суду від 22 травня 2020 року в справі № 825/2328/16.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим у їх задоволенні слід відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю.

Рішення в повному обсязі складено в нарадчій кімнаті 19 травня 2025 року.

На підставі наведеного та керуючись ст.2, 9, 90, 244-246, 255, 286, 294, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції в Миколаївській області (місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Новозаводська, буд. 1б/1), Департаменту патрульної поліції в особі територіального підрозділу Управління патрульної поліції в Миколаївській області (місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Новозаводська, буд. 1б/1) про скасування постанови відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. В. Ус