Справа № 819/707/18
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 819/707/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів Стрелець Т.Г., Шарапи В.М., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Кметика Ярослава Степановича про ухвалення додаткового рішення у справі № 819/707/18 за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської обласної ради, треті особи - Тернопільська міська рада, управління культури Тернопільської обласної державної адміністрації, управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації, Мийник Таміла Романівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , про скасування рішення,
1. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Тернопільської обласної ради, треті особи - Тернопільська міська рада, управління культури Тернопільської обласної державної адміністрації, управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації, ОСОБА_13 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , про скасування рішення, в якому просила:
- скасувати рішення восьмої сесії шостого скликання Тернопільської обласної ради від 28 березня 2018 року № 930 «Про реорганізацію шляхом злиття Тернопільської обласної експериментальної комплексної школи мистецтв імені Ігоря Герети та Тернопільської загальноосвітньої школи І - ІІІ ступенів № 21 Тернопільської міської ради Тернопільської області у спеціалізовану комплексну школу мистецтв імені Ігоря Герети Тернопільської міської ради».
2. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.
3. Верховний Суд постановою від 08 червня 2022 року рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року скасував.
Ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив.
Скасував рішення восьмої сесії шостого скликання Тернопільської обласної ради від 28 березня 2018 року № 930 «Про реорганізацію шляхом злиття Тернопільської обласної експериментальної комплексної школи мистецтв імені Ігоря Герети та Тернопільської загальноосвітньої школи І - ІІІ ступенів № 21 Тернопільської міської ради Тернопільської області у спеціалізовану комплексну школу мистецтв імені Ігоря Герети Тернопільської міської ради».
Присудив на користь ОСОБА_1 3172,30 грн судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської обласної ради.
4. 11 березня 2025 року на адресу Верховного Суду надійшла заява представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Кметика Я.С. про ухвалення додаткового рішення у справі щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської обласної ради на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги в сумі 8500,00 грн та встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.
5. Відповідно до частин першої - третьої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
6. Вирішуючи заяву про стягнення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, Верховний Суд виходить із такого.
7. Адвокат Кметик Я.С., обґрунтовуючи заяву, посилається на те, що в поданому ОСОБА_1 позові позивачка зазначала у прохальній частині про стягнення з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 8500,00 грн та про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.
8. Стаття 59 Конституції України закріплює право кожного на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
9. Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, установлених законом.
10. Частиною третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
11. Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
12. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина сьома статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
13. Пунктом 1 частини третьої статті Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
14. Відповідно до статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
15. Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
16. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
17. Отже, до правової допомоги належать, зокрема, консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво в судах тощо, а також інші види адвокатської діяльності не заборонені законом.
18. Згідно з частиною дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
19. Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
20. Отже, у розумінні наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо вона вважає, що не було дотримано вимоги стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
21. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 28 березня 2024 року у справі № 320/4840/22.
22. У тексті додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, Велика Палата Верховного Суду указала на те, що при визначенні суми судових витрат, на відшкодування якої має право позивач, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Тож, при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, Велика Палата Верховного Суду застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.
24. У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
25. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
26. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на не співмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
27. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
29. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених, зокрема, у постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 640/3098/20, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених витрат, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
30. 15 квітня 2018 року між позивачкою (Замовник) та адвокатом Пономаренко І.А. (Виконавець) укладено договір про надання правової допомоги та ведення справ в суді.
31. Згідно з умовами цього договору Виконавець зобов`язується надати Замовнику консультаційні та юридичні послуги, та правової допомоги щодо захисту інтересів останнього (представництво) в суді першої та суді апеляційної інстанції по справі стосовно підготовки документів на представлення інтересів в суді по справі про визнання протиправним та скасувати рішення Тернопільської обласної ради шостого скликання восьмої сесії від 28 березня 2018 року № 930 «Про реорганізацію шляхом злиття Тернопільської обласної експериментальної комплексної школи мистецтв імені Ігоря Герети та Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 21 Тернопільської міської ради Тернопільської області у спеціалізовану комплексну школу мистецтв імені Ігоря Герети Тернопільської міської ради.
За послуги Замовник сплачує Виконавцю винагороду у розмірі 8500,00 грн - на початок роботи в момент підписання Договору - завдаток в розмірі 100% від суми договору.
32. Зазначена сума була оплачена позивачкою, що підтверджується відміткою на договорі від 16 квітня 2018 року.
33. За відсутності клопотання від відповідача щодо зменшення цих витрат із обґрунтуванням їхньої неспівмірності чи нерозумності, Верховний Суд вважає, що заявлена сума витрат є виправданою та пропорційною до позовних вимог і значення справи.
35. Таким чином, підстав для відмови чи зменшення розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, Верховний Суд не вбачає.
36. Верховний Суд у постанові від 08 червня 2022 року в цій справі не вирішив питання про розподіл судових витрат, які були понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій - з уваги на результат касаційного розгляду. Зважаючи на наведені приписи процесуального закону, зазначена обставина є підставою для ухвалення у справі додаткової постанови щодо судових витрат (у виді витрат на правничу допомогу), які [витрати] позивачка понесла у зв`язку з розглядом справи.
37. У цьому зв`язку колегія суддів встановила, що документально підтвердженими є витрати на правничу допомогу на суму 8500,00 грн, та не викликають у суду сумнівів щодо обґрунтованості їх розміру.
38. Керуючись приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, позаяк касаційний суд, у підсумку, ухвалив нове рішення, яким задовольнив позовні вимоги, загальна сума судових витрат, які позивачка понесла у виді витрат на правничу допомогу (тобто 8500,00 грн), підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що був відповідачем у справі.
39. Стосовно вимоги про встановлення судового контролю, колегія суддів зазначає наступне.
40. Верховний Суд у постанові від 31 липня 2019 року у справі № 826/7925/17 сформував висновок про те, що з моменту набрання судовим рішенням про скасування індивідуального акта законної сили такий індивідуальний акт утрачає юридичне значення і не породжує будь-яких юридичних наслідків, за виключенням тих, що пов`язані з його скасуванням. Чинність індивідуального акта, скасованого рішенням суду, яке набрало законної сили, не залежить від волі суб`єкта владних повноважень, який його прийняв, чи волі інших осіб.
41. З урахуванням викладеного, Суд вважає що скасування судом індивідуального акта є самостійним і вичерпним способом захисту порушених прав особи в адміністративному судочинстві, практична реалізація якого відбувається одночасно з набранням законної сили судовим рішенням і не вимагає здійснення від суб`єкта, що видав скасований акт, чи інших осіб, будь-яких дій, а тому вимога про встановлення судового контролю є безпідставною.
Керуючись статтями 139, 252, 345, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
Заяву представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Кметика Ярослава Степановича задовольнити частково.
Ухвалити додаткову постанову у справі № 819/707/18.
Додаткова постанова є невід`ємною частиною постанови Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 819/707/18.
Додаткова постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не оскаржується.
Суддя-доповідач Н.В. Коваленко
Судді Т.Г. Стрелець