Справа № 280/10062/24
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2025 року м. Дніпросправа № 280/10062/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Дурасової Ю.В., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 21.01.2025 ( суддя Сацький Р.В.) в адміністративній справі №280/10062/24 за позовом ОСОБА_1 до Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в якій позивач просить суд:

Відносно Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області:

Визнати дії/бездіяльність протиправними та зобов`язати відповідача 1 вчинити наступні дії:

здійснити перевірку в СПОВ Д.Р.РЗО за вимогами Постанови правління ПФУ, скласти зобумовлений цією Постановою № 25-2 від 03.12.2023 акт перевірки, копію якого направити в мою адресу;

на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду внести в Д.Р.РЗО мою персоніфіковану карту терміни заробленого/виплаченого страховими внесками страхового стажу в повному обсязі: з 01.04.2004 по 31.12.2004; з 01.01.2010 та з 01.04.2005 по 01.04.2007; підстави вимоги ст., ст. 1, 21, ч. 3, п. 2/страховий стаж;

видати відповідний наказ про внесення змін до ДР.РЗО мою персональну облікову карту в СПОВ в якій зазначити недостающий обсяг страхового стажу перерахований у позові та вимозі.

Відносно Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області:

На підставі ст. 42 КАС України, за твердженням ГУ ПФУ Дніпровської області, що внесення змін про застраховану особу в Р.З.О. відповідно до рішення суду, що набрало законної сили, здійснюється територіальними органами ПФУ на підставі наказу керівника відповідного органу у десятиденний строк після надходження / надання особою / рішення суджу, визнати ГУ ПФУ в Запорізькій області учасником справи третьої особою.

На підставі ст., ст. 46, 48, 55, 68 Конституції України перерахувати/нарахувати наново, призначену мені пенсію, з 17.07.2023 завновпрокрившимися обставинами збільшенням страхового стажу який не було протизаконно внесено в мою облікову картку ОСОБА_2 і зобов`язати відповідним рішенням адміністративного суду здійснити зазначений перерахунок.

09.01.2025 позивачем заявлено клопотання про забезпечення доказів.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 21.01.2025 заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів повернуто.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення доказів по справі (за текстом апеляційної скарги).

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 114 КАС України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.

Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Забезпечення доказів до подання позовної заяви здійснюється судом першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія. Забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу.

У свою чергу, доказами в адміністративному судочинстві, відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 115 КАС України суд забезпечує докази допитом свідків, призначенням експертизи, витребуванням та оглядом доказів, у тому числі за місцем їх знаходження, забороною вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язанням вчинити певні дії щодо доказів.

У цьому контексті суд зауважує, що витребувати допустимо виключно існуючі докази та за умов, коли вони можуть зникнути.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку, заявник, на виконання вимог ч. 1 ст. 114 КАС України, не надав суду доказів, які б свідчили про наявність підстав припускати, що вказані ним у заяві докази існують та можуть бути втрачені або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КАС України, у заяві про забезпечення доказів зазначаються: докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Отже, інститут забезпечення доказів в адміністративному судочинстві спрямований на забезпечення здійснення процесу доказування шляхом збирання і закріплення доказів, якщо існують обставини, які свідчать про небезпеку того, що надання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим.

Відповідно до п. 4 та 5 частини 1 статті 116 КАС України передбачено, що у заяві про забезпечення доказів повинно бути зазначено: докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Тобто, заява про забезпечення доказів повинна містити виклад обставин, які свідчать про небезпеку втрати доказів або неможливість чи ускладнення подання доказів у майбутньому.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що саме це відрізняє заяву про забезпечення доказів від звичайного клопотання про витребування доказів.

З огляду на зазначене, процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема, шляхом їх витребування призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Тобто, це не тільки спосіб збирання доказів, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед, спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 9901/845/18.

Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, забезпечення доказів доцільне та можливе лише за умови існування обставин, які б свідчили про те, що надання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим.

В спірному випадку, в заяві про забезпечення доказів позивачем не наведено жодних обставин, які свідчать про небезпеку втрати доказів або неможливість чи ускладнення подання доказів у майбутньому.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані обставини не є підставами, визначеними ч. 1 ст. 114 КАС України, за наявності яких вживаються заходи із забезпечення доказів, з огляду на те, що заявником не надано доказів та не наведено обставин неможливості або ж ускладнення витребування таких доказів судом, а також не наведено обставин, що свідчать про небезпеку втрати таких доказів або неможливість чи ускладнення подання доказів іншою стороною у майбутньому.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що, в даному випадку, доцільності та обґрунтованості застосування механізму забезпечення доказів судом не встановлено, а підстави для вжиття заходів забезпечення заявником не доведені, відповідно заява ОСОБА_1 про забезпечення доказів не підлягає задоволенню.

Щодо інших доводів апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин по справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки вона не містить обґрунтувань, які могли б бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст., 114-117, 294, 308, 311, 316, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 21.01.2025 в адміністративній справі №280/10062/24 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повне судове рішення складено 20 травня 2025 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Ю. В. Дурасова

суддя О.М. Лукманова