Справа № 120/17319/24
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 травня 2025 р. Справа № 120/17319/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до: військової частини НОМЕР_1 про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача вказує на протиправну бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди, встановленої постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 у розмірі 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні за станом здоров`я внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини за період з 01.06.2024 по 31.06.2024.

З метою зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити таку додаткову винагороду, представник в інтересах позивача звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою від 30.12.2024 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою установлено строк для подання заяв по суті.

Скориставшись своїм процесуальним правом відповідач подав відзив, у якому проти задоволення позову заперечує. По суті позову відповідач вказав, що позивач дійсно отримав бойове ураження внаслідок дій противника у період проходження військової служби під час захисту Батьківщини в районі населеного пункту Часів Яр Донецької області, внаслідок скиду боєприпасу з ворожого дрону противника, що підтверджується Довідкою про обставини травми від 11.06.2024 №1643/1569.1.

Військовою частиною НОМЕР_1 за період перебування позивача на стаціонарному лікуванні нараховано та виплачено додаткову винагороду за час лікування в період з 22.03.2024 по 31.05.2024, з 01.07.2024 по 06.07.2024 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 4045 від 05.10.2024.

Щодо спірного періоду з 01.06.2024 по 31.06.2024, то додаткова винагорода не виплачувалась з причин того, що позивач під час перебуванні на стаціонарному лікуванні 20.06.2024 самовільно залишив медичний заклад військової частини НОМЕР_2 .

Військовою частиною НОМЕР_1 проведено службове розслідування для з`ясування причин і умов самовільного залишення медичного закладу військової частини НОМЕР_2 .

В ході проведення службового розслідування позивач підтвердив, що дійсно самостійно залишив місце розташування медичного закладу у військовій частині НОМЕР_2 і був відсутній 20.06.2024 за сімейними обставинами, про які не хотів уточнювати.

Відповідно до пункту 15 розділу XXXIV Наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" до наказу про виплату додаткової винагороди не включено позивача, який самовільно залишив військову частину, у місяці у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини з 01.06.2024 по 31.06.2024.

Відповідно до п. 4.2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 2157 від 25.07.2024 "Про результати службового розслідування призначеного наказом №2436 від 05.07.2024" молодшому сержанту ОСОБА_1 старшому навіднику гранатомета взводу 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 не нараховано додаткову винагороду за червень 2024 року.

Свої дії військова частина НОМЕР_1 вважає правомірними, а позов необґрунтованим.

Враховуючи, що розгляд справи по суті розпочався, інших заяв і документів не надходило, а визначений строк для їх подання закінчився, клопотань щодо продовження процесуального строку не надходило, відтак суд розглядає справу в письмовому провадженні за наявними в ній доказами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позову та відзиву, встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно з Довідкою про обставини травми № 1643/1569.1 від 11.06.2024 року, позивач отримав бойове ураження внаслідок дій противника у період проходження військової служби під час захисту Батьківщини в районі населеного пункту Часів Яр Донецької області, що не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи (а.с. 17, зворотній бік).

Згідно з випискою з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 809 позивач в період з 15.05.2024 по 06.07.2024 перебував на стаціонарному лікуванні (а.с. 18-19).

Військовою частиною НОМЕР_1 за період перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 22.03.2024 по 31.05.2024, з 01.07.2024 по 06.07.2024 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 4045 від 05.10.2024 нараховано та виплачено додаткову винагороду в розмірі 251 612,90грн.

Представник позивача направив запит щодо підстав і причин не нарахування та не виплати щомісячної доплати, передбаченої постановою КМУ №168 від 28.02.2022 ОСОБА_1 у зв`язку з пораненням та лікуванням в період з 01.06.2024 по 31.06.2024.

Листом від 01.11.2024 військова частина повідомила, що заборгованість перед молодшим сержантом ОСОБА_1 відсутня.

Позивач оскаржує протиправну бездіяльність відповідача щодо невиплати йому за період лікування з 01.06.2024 по 31.06.2024 додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 від 28.02.2022.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснюється Законом України від 25 березня 1992 року №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII).

Згідно з ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168), встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Пунктом 1-2 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення. При цьому, виплаті підлягають і час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після поранення.

За обставин справи, позивач отримав бойове ураження внаслідок дій противника у період проходження військової служби під час захисту Батьківщини в районі населеного пункту Часів Яр Донецької області, що підтверджується Довідкою про обставини травми № 1643/1569.1 від 11.06.2024 року (а.с. 17, зворотній бік).

Згідно з випискою з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 809 позивач в період з 15.05.2024 по 06.07.2024 перебував на стаціонарному лікуванні (а.с. 18-19).

Позивачу виплачено додаткову винагороду за час лікування в період 22.03.2024 по 31.05.2024, з 01.07.2024 по 06.07.2024 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 4045 від 05.10.2024.

Щодо спірного періоду червня 2024, то відповідач вказує, що оскільки позивач під час перебуванні на стаціонарному лікуванні 20.06.2024 самовільно залишив медичний заклад військової частини НОМЕР_2 , що підтвердилось в ході службового розслідування, то підстави для виплати додаткової винагороди відсутні.

Оцінюючи доводи відповідача суд зазначає, що механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок №260).

Відповідно до розділу ХХХIV Порядку №260, виплата додаткової винагороди у розмірі 100 000 здійснюється військовослужбовцям у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Відповідно до пункту 15 розділу ХХХIV Порядку №260, до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які, зокрема, самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Так, матеріалами справи підтверджується, що позивач під час перебування на стаціонарному лікуванні 20.06.2024 самовільно залишив медичний заклад військової частини НОМЕР_2 .

Військовою частиною НОМЕР_1 призначено наказом командира військової частини від 05.07.2024 №2536 та проведено службове розслідування для з`ясування причин і умов самовільного залишення медичного закладу військової частини НОМЕР_2 . Відповідно до Акту службового розслідування позивач був відсутній за сімейними обставинами, про які не хотів уточнювати. Вину свою визнає повністю.

Відповідно до п. 4.2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 2157 від 25.07.2024 "Про результати службового розслідування призначеного наказом №2436 від 05.07.2024" молодшому сержанту ОСОБА_1 , старшому навіднику гранатомета взводу 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , не нараховувати додаткову винагороду за червень 2024 року.

Із обсягу встановлених у цій справі обставин слідує, що додаткова винагорода за червень 2024 позивачу не виплачувалась через самовільне залишення медичного закладу військової частини НОМЕР_2 , що обумовлено пунктом 15 розділу ХХХIV Порядку №260.

Верховний Суд у постанові від 12 вересня 2024 року у справі № 120/7637/23 виснував, що факт самовільного залишення військовослужбовцем Збройних Сил України військової частини є правовою підставою для невиплати йому додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про правомірні дії відповідача щодо не виплати позивачу додаткової винагороди.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Судові витрати відповідно до положень ст. 139 КАС України не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Збройних Сил України (код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 )

Повне судове рішення складено 19.05.2025.

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна