Справа № 160/31767/24
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2025 року м. Дніпросправа № 160/31767/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду 17 лютого 2025 року (суддя Єфанова О.В.) в справі № 160/31767/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі ГУ ПФУ в Харківській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) про:

визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 06 вересня 2024 року №86 щодо відмови зарахувати до страхового стажу періоду роботи з 17 жовтня 1990 року по 08 травня 1992 року, з 21 вересня 1992 року по 01 лютого 1993 року, з 05 січня 1996 року по 28 лютого 1997 року, з 03 березня 1997 року по 31 липня 2002 року, та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 30 серпня 2024 року;

зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 17 жовтня 1990 року по 08 травня 1992 року, з 21 вересня 1992 року по 01 лютого 1993 року, з 05 січня 1996 року по 28 лютого 1997 року, з 03 березня 1997 року по 31 липня 2002 року та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 30 серпня 2024 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 06.09.2024 №2000-0304-9/159061 щодо відмови зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 17.10.1990 по 08.05.1992 роки, з 21.09.1992 по 01.02.1993 роки, з 05.01.1996 по 28.02.1997 роки, з 03.03.1997 по 31.07.2002 роки.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 17.10.1990 по 08.05.1992 роки, з 21.09.1992 по 01.02.1993 роки, з 05.01.1996 по 28.02.1997 роки; з 03.03.1997 по 31.07.2002 роки.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву від 30.08.2024 року про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ГУ ПФУ в Дніпропетровській області просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вказує, що на час звернення за призначенням пенсії 30 серпня 2024 року ОСОБА_1 досяг 60 років 02 місяців 10 днів, страховий стаж позивача становить 21 рік 01 місяців 22 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

До страхового стажу позивача не зараховано період роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 05 вересня 1986 року, зокрема, періоду роботи з 21 вересня 1992 року по 01 лютого 1993 року, оскільки дата прийому та дата звільнення містять виправлення; період з 05 січня 1996 року по 28 лютого 1997 року, з 03 березня 1997 року по 31 липня 2002 року, оскільки записи на звільнення не завірено підписом відповідальної особи.

Крім того, позивачу не зараховано період військової служби строкової з 17 жовтня 1990 року по 08 травня 1992 року, оскільки відсутня інформація про дату видачі військового квитка; періоди роботи з 01 січня 1999 року зараховано за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК5).

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 30.08.2024 року звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком.

Згідно з рішенням ГУ ПФУ в Харківській області №2000-0304-9/159061 від 06.09.2024 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Підставою для прийняття такого рішення стало те, що визнаний страховий стаж (згідно з рішенням) тільки в розмірі 21 рік 01 місяць 22 дні, в той час як згідно з п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років.

До загального страхового стажу не зараховано:

період роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 05.09.1986, оскільки записи занесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України 29 липня 1993 року № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, а саме:

- період військової служби строкової з 17.10.1990 по 08.05.1992 роки відсутня інформація про дату видачі військового квитка;

- з 21.09.1992 по 01.02.1993 роки дата прийому та дата звільнення містять виправлення;

- з 05.01.1996 по 28.02.1997 роки, з 03.03.1997 по 31.07.2002 роки записи на звільнення не завірено підписом відповідальної особи.

Періоди роботи з 01.01.1999 р. зараховано за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК5).

Суд першої інстанції вважав, що трудова книжка позивача є належним та достатнім доказом для підтвердження роботи позивача у спірних періодах, а що позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення його трудової книжки роботодавцем, тому визнав протиправним рішення про відмову у призначенні пенсії, тому дійшов висновку, що спірні періоди з 17.10.1990 по 08.05.1992 роки, з 21.09.1992 по 01.02.1993 роки, з 05.01.1996 по 28.02.1997 роки; з 03.03.1997 по 31.07.2002 роки згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 05 вересня 1986 року підлягають зарахуванню до страхового стажу.

Також суд першої інстанції вважав, що оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком визначено ГУ ПФУ в Харківській області, то саме цей орган і має завершити процедуру призначення позивачу пенсії за віком.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 30 серпня 2024 року звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області №2000-0304-9/159061 від 06 вересня 2024 року, яким заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності, відмовлено в призначенні пенсії за віком в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

У рішенні вказано, що визнаний страховий стаж складає в розмірі 21 рік 01 місяць 22 дні, в той час як згідно з п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років.

До загального страхового стажу не зараховано період роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 05 вересня 1986 року, оскільки записи занесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року № 58, а саме: період військової служби строкової з 17.10.1990 по 08.05.1992 роки відсутня інформація про дату видачі військового квитка; з 21.09.1992 по 01.02.1993 роки дата прийому та дата звільнення містять виправлення; з 05.01.1996 по 28.02.1997 роки, з 03.03.1997 по 31.07.2002 роки записи на звільнення не завірено підписом відповідальної особи.

Періоди роботи з 01 січня 1999 року зараховано за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК5).

Трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 містить записи про періоди роботи позивача у спірні періоди.

Спірним в цій справі є питання зарахування до страхового стажу періодів трудової діяльності через порушення порядку ведення трудової книжки та, відповідно, правомірності рішення про відмову у призначенні пенсії за віком.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі Інструкція №58), встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 58 трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

За змістом пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

За положеннями пункту 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Пунктом 2.6 Інструкції № 58 передбачено, що якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

До 29 липня 1993 року діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затверджена наказом Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року № 162, якою встановлені аналогічні вимоги до порядку заповнення трудових книжок.

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відтак, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.

За правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі № 423/1881/17, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Отже, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, а на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Неточність в записах в трудовій книжці та інших документах не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу, що дає особі право на призначення пенсії, оскільки працівник не повинен відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Стосовно незарахування до страхового стажу періоду проходження позивачем строкової військової служби з 17 жовтня 1990 року по 08 травня 1992 року через відсутність інформація про дату видачі військового квитка суд зазначає таке.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року (далі Закон № 1788-ХІІ), який регулював відносини щодо пенсійного забезпечення до 01 січня 2004 року, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 56 Закону № 1788-ХІІ встановлено, що до стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Оскільки записами військового квитка позивача доведено, що ОСОБА_1 з 17 жовтня 1990 року по 08 травня 1992 року перебував на строковій військовій службі, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що цій період має бути зарахований до страхового стажу позивача.

Підстави, за якими період військової служби не зараховано до страхового стажу, - відсутність інформації про дату видачі військового квитка, суд визнає необґрунтованими, позаяк записами, які містяться у військовому квитку, підтверджено період проходження строкової військової служби, а наявність певних дефектів у військовому квитку не може бути підставою для відмови у зарахуванні цього періоду до страхового стажу, адже право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок військових квитків, а на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його військовому квитку.

Відтак, є цілком обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність не зарахування відповідачем до страхового стажу позивача спірних періодів та протиправність рішення про відмову у призначенні пенсії.

Доводи апелянта зводяться до тверджень про відсутність підстав для зарахування спірних періодів до страхового стажу та спростовані приведеними висновками суду.

Апелянтом не приведено доводів чи заперечень стосовно обраного судом першої інстанції способу захисту права позивача, тому судом не надається оцінка висновкам суду першої інстанції в цій частині.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду 17 лютого 2025 року в справі № 160/31767/24 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду 17 лютого 2025 року в справі № 160/31767/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 20 травня 2025 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 20 травня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко