Справа № 638/3982/25
Суддя: Поляков О. В.
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/3982/25
Провадження № 2-а/638/185/25
РІШЕННЯ

Іменем України

20 травня 2025 року м. Харків

Суддя Шевченківського районного суду м. Харкова Поляков О.В.,

за участю секретаря Кутоманової К.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Полтавця Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № 512 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 26.02.2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить скасувати постанову № 512 від 26.02.2025, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26 лютого 2025 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , невідомою особою відносно ОСОБА_1 було складено вищевказану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 25 500 гривень. Своєї вини відповідно до вищевказаної постанови позивач не визнає, вважає її незаконною, необ`єктивною, складеною з порушеннями норм КУпАП та такою, що має бути скасованою. Так в описовій частині постанови зазначено, що позивач відмовився від проходження військово-лікарської комісії для визначення придатності до військової служби, але позивач від проходження ВЛК не відмовлявся. Разом з цим позивач наголошує, що 26.02.2025 року його незаконно із застосуванням фізичного насильства затримали, приблизно о 08:00 годині, раніше невідомі йому особи, які не представлялись та не пред`являли службових посвідчень. Цей факт був зафіксований працівниками поліції. Позивача тримали без їжі і води в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 . Невідома йому особа у військовій формі наказала позивачу, щоб він поставив свій підпис у вказаній ним графі на роздрукованому документі, після чого він може їхати додому. Коли почав читати документ то зрозумів, що це постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності. ОСОБА_1 зазначив, що нічого не порушував, підпис у постанові не ставив, а замість нього підпис поставив хтось інший. Крім того, у резолютивній частині постанови не вказано статтю КУпАП за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, що є грубим порушенням. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 вважає, що постанова № 512 від 26.02.2025 по справі про адміністративне правопорушення є незаконною, необґрунтованою, безпідставною та такою, що складена з порушеннями вимог КУпАП, а тому підлягає скасуванню. А справа про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП закриттю.

Виходячи з наведеного позивач вважає, що оскаржувана постанова є протиправною, а тому підлягає скасуванню з огляду на те, що її було винесено одразу, за таких умов позивач не мав часу та можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. Таким чином, на думку позивача, постанова є незаконною і не може слугувати підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки нею не було належним чином доведено і підтверджено наявність у діяннях позивача складу адміністративного правопорушення, з огляду на наступне. 1) оскаржувана постанова підлягає скасуванню у зв`язку з повною відсутністю доказів на підтвердження факту події адміністративного правопорушення, у постанові відсутні будь-які посилання на документи, які б підтверджували наявність події та складу адміністративного правопорушення; 2) у зв`язку з відсутністю належним чином оформленого та врученого направлення, яке, зважаючи на п.74 Порядку №560, передує виникненню в особи обов`язку проходити ВЛК, не могла мати місце власне подія адміністративного правопорушення; 3) зважаючи на існування реальної та підтвердженої можливості у Держателя Реєстру отримувати персональні дані призовників, військовозобов`язаних, резервістів з інших інформаційно-комунікаційних систем, реєстрів (у тому числі публічних), баз (банків) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, притягнення позивача до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення передбачене статтею 210-1 КУпАП є протиправним, з огляду на неможливість, відповідно до примітки до ст.210 КУпАП, на момент складення протоколу та оскаржуваної постанови, застосування статей 210 та 210-1 КУпАП; 4) оскаржувана постанова є протиправною і підлягає скасуванню, оскільки у матеріалах адміністративної справи відсутні будь-які докази, які належним чином підтверджують наявність у діях позивача умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, при цьому, навіть протокол, складений щодо позивача, не є абсолютним доказом наявності у останнього вини на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. До того ж, при призначенні позивачу покарання не було враховано обов`язкові обставини передбачені ч. 2 ст.33 КУпАП. Враховуючи усе вищевикладене, просить суд позовні вимоги задовольнити.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2025 справу передано судді Полякову О.В.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 березня 2025 року відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін.

11.03.2025 копію ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви та доданих до неї документів було доставлено до Електронного кабінету ІНФОРМАЦІЯ_1 .

25.03.2025 представником відповідача через «Електроний суд» було надано відзив на позовну заяву з доданими до неї документами та заяву про розгляд справи без участі відповідача.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти відзиву заперечував. Зазначив, що не розписувався у жодному документі, від проходження ВЛК не відмовлявся, але повідомляв співробітникам ТЦК та СП про необхідність додаткових документів щодо стану його здоров`я.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти відзиву заперечував. Наполягав на наявності порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. До суду разом з відзивом надав заяву про розгляд справи без його участі.

Згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Виходячи з наведених обставин, неприбуття учасників справи не перешкоджає розгляду справи.

Суд, заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований ст. 286 КАС України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Керівники, інші посадові особи органів виконавчої влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ, організацій та закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності та громадяни України, винні в порушенні правил військового обліку громадян України, підготовки громадян України до військової служби, взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби, проходження служби у військовому резерві, проходження зборів, мобілізаційної підготовки та мобілізаційної готовності, призову на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, прибуття за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом (ч.1 ст. 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

За порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, передбачена адміністративна відповідальність відповідно до частини 3 статті 210-1 КУпАП.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до статті 1 Закону України № 389-VІІІ від 12 травня 2015 року «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, що затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України введений воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, і продовжує свою дію на час вчинення розгляду справи.

Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Виходячи із вищевикладеного вбачається, що починаючи з 24 лютого 2022 року і до теперішнього часу в Україні діє режим воєнного стану, який є особливим періодом.

Відповідно до ст. 235 КУпАП Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України)). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 26 лютого 2025 року, начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 було винесено постанову №512 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 25 500 грн.

Відповідно до тексту постанови під час перевірки документів громадянина ОСОБА_1 було встановлено факт порушення останнім законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Під час перевірки йому було запропоновано пройти ВЛК з метою встановлення ступеню придатності до військової служби. ОСОБА_1 було виписане направлення на медичний огляд Військово-лікарською комісією з метою визначення ступеню придатності до військової служби 26.02.2025 року №11/152, але він відмовився від проходження огляду, порушивши вимоги п. 69-71 ПКМУ №560 від 16.05.2024, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

26.02.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковником ОСОБА_2 винесено постанову від № 512 про адміністративну відповідальність та застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25 500 гривень.

Вважаючи вищевказану постанову протиправною, позивач звернувся із зазначеним позовом до суду.

З метою повноцінного розгляду справи суд з`ясовує питання про належне та своєчасне повідомлення особи про дату, час та місце розгляду адміністративної справи та обізнаність особи про прийняту постанову про накладення штрафу. Для цього суд перевіряє чи було дотримано уповноваженою особою приписів, унормованих у статті 278 КУпАП («Підготовка до розгляду справи про адміністративне правопорушення»), відповідно до яких орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Отже, необхідність дотримання належного та своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду адміністративної справи прямо регламентована приписами п. 3 статті 278 КУпАП.

За правилами статті 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

На необхідність дотримання процедури повідомлення особи про дату, час та місце розгляду адміністративної справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за приписами Кодексу України про адміністративне правопорушення наголошує і Верховний Суд.

Так, оскільки у справах про притягнення осіб до адміністративної відповідальності за нормами КУпАП відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття судом апеляційної інстанції та не підлягає касаційному оскарженню, суди у судових рішеннях згідно з положеннями ст. 242 КАС України (щодо необхідності врахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду), посилаються на правові висновки Верховного Суду, у справах, які перебували у провадженні касаційної інстанції, у зв`язку із передачею справ, які були не розглянуті та передані з Вищого адміністративного суду України, до внесення відповідних змін у законодавство України.

Верховний Суд, зокрема, у постановах від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, від 21.03.2019 у справі № 489/1004/17, від 30.01.2020 у справах № 308/12552/16-а та № 482/9/17, від 06.02.2020 у справі № 205/7145/16-а зробив такі правові висновки: «Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення».

Чинне законодавство України покладає обов`язок щодо такого повідомлення на уповноважену посадову особу. Водночас зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим. Для інформування особи про час та місце розгляду справи можуть використовуватися різні способи: рекомендований лист, телеграма, телефакс, телефонограма, особисте вручення повідомлення представникам. Множинність способів повідомлення дозволяє уповноваженій посадовій особі обрати один або декілька способів, які забезпечують поінформованість особи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Такий обов`язок вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням установленої процедури.

У матеріалах справи відсутня інформація щодо завчасного повідомлення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, а саме за три дні до призначеної дати розгляду.

Крім того дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Відповідно до змісту ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

У протоколі від 26.02.2025 відповідач надав пояснення щодо необхідності у додаткових документах для проходження військово-лікарської комісії, але під час розгляду адміністративної справи цим поясненням оцінка не надавалась, як і не було забезпечено можливість притягуваній особі підготуватись належним чином чи звернутись за правовою допомого через відсутність завчасного повідомлення особи. Відповідач ані у відзиві, ані під час судового розгляду не відповів на твердження позивача про те, що він не підписував жодних документів і від проходження військово-лікарської комісії не відмовлявся.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Згідно із ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Питання військово-лікарської експертизи вирішуються спеціальним законодавством, а саме - Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402 (далі - Положення).

Військово-лікарська експертиза - це медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ; встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.

Військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів.

Медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови).

Обов`язок проходити медичний огляд підтверджений абз. 4 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», де вказано, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

Аналізуючи вищенаведені норми, встановлено, що відмова від проходження ВЛК суперечить чинному законодавству, адже Наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 року чітко регламентований прямий обов`язок проходити ВЛК з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я та неможливість відмовитися від проходження ВЛК.

Суд виходить з того, що проходження ВЛК є не правом, а обов`язком військовозобов`язаного, за порушення якого може наставати відповідальність.

Разом з тим, діючим законодавством визначено процедуру направлення військовозобов`язаного на проходження ВЛК, яка повинна бути дотримана уповноваженими органами та посадовими особами.

Згідно п. 74 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560, резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Відповідно до положень п. 69 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), на медичний огляд не направляються. На медичний огляд громадяни, які уточнили свої облікові дані, викликаються повісткою.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Всупереч вказаній нормі відповідач не надав до суду належні, допустимі та достатні докази на підтвердження правомірності дій представників ІНФОРМАЦІЯ_2 , результатом яких стало притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно з ч.1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Більш того, відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення визначені статтею 247 КУпАП. Відповідно до п. 1 цієї статті провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем шляхом надання належних та допустимих доказів не доведено вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за обставин, викладених у постанові № 512 від 26.02.2025, а відтак притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення за відсутності доказів вчинення адміністративного правопорушення, а також за наявності порушень процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про адміністративне правопорушення місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова № 512 від 26.02.2025 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП підлягає скасуванню із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на положення ст. 132, 139 КАС України, з урахуванням сплати позивачем судового збору за подання даного позову до суду та задоволення позовних вимог позивача, на користь останнього підлягають відшкодуванню понесені ним витрати по сплаті судового збору, а саме 1211,20 грн.

Керуючись ст. 2, 72-77, 79, 90, 139, 241-246, 286 КАС України, ст. 7, 210-1, 247, 251, 280 КУпАП, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , до ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , про скасування постанови № 512 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 26.02.2025 року задовольнити.

Скасувати постанову 512 від 26.02.2025, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 25500,00 грн.

Закрити справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 розташованого за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , суму сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. В. Поляков