Справа № 240/165/25
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Житомир справа № 240/165/25

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши в електронній формі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області про визнання протиправним та скасуванння наказу, зобов`язання вчинити дії,

установив:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Житомирській області «Про звільнення ОСОБА_1 » від 23 грудня 2024року №601-о, поновлення на посаді головного державного інспектора відділу контролю за виробництвом та обігом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у Житомирській області з 24 грудня 2024 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24 грудня 2024 року по день фактичного поновлення його на роботі, який станом на 02 січня 2025року становить 22990,6 грн, з відрахуванням встановлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач не виконав покладений на нього законом України «Про державну службу» обов`язок ознайомити позивача з переліком усіх вакантних посад в ГУ ДПС у Житомирській області, у тому числі безпосередньо в управлінні контролю за підакцизними товарами станом та запропонувати будь-яку з вакантних посад в ГУ ДПС, рівнозначну тій, яку він займав, або нижчу за його згодою.

Ухвалою суду від 16 січня 2024 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду в електронній формі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачам строк для подання відзиву на позов.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.

05 лютого 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин на території України введений воєнний стан. Відповідно до частини 5 статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII, у редакції на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон України № 389-VIII) у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад. Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування. Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 28 Закону України № 389-VIII нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Отже, частина 3 статті 87 Закону України №889-VIII, яка визначає чітку послідовність дій роботодавця у разі переведення працівника та вивчення його переважних прав, не може бути застосована, оскільки суперечить положенням Закону України № 389-VIII. З урахуванням викладених норм чинного законодавства та враховуючи, що позивача було призначено на посаду без конкурсного відбору у період дії воєнного стану, переведення його на іншу посаду не могло бути реалізовано у зв`язку з дією на території України правового режиму воєнного стану.

Ухвалою суду від 11 березня 2025 року з метою повного та об`єктивного вирішення спору зобов`язано відповідача протягом 5 днів з моменту отримання копії цієї ухвали подати суду довідку про розмір нарахованого ОСОБА_1 грошового забезпечення за два (повних) останніх місяця роботи (жовтень та листопада 2024 року) перед звільненням із зазначенням кількості робочих та відпрацьованих днів у кожному місяці, всіх складових без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

14 березня 2025 року на виконання вимог ухвали відповідач подав витребувану судом довідку.

За результатами вивчення матеріалів справи суд установив, що визначальним питанням для вирішення спору у цій справі є застосування до спірних правовідносин частини 3 статті 87 Закону України №889-VIII та частини 5 статті 10 Закону України № 389-VIII.

Верховним Судом відкрито касаційні провадження у зв`язку з необхідністю дослідження зазначеного питання у справах №320/12821/23, №640/22081/22, №640/22081/22, №320/11528/23.

Отже, за наслідками розгляду зазначених справ, Верховний Суд має сформулювати висновки щодо застосування частини 3 статті 87 №889-VIII та частини 5 статті 10 Закону України № 389-VIII.

Викладене обумовило постановлення судом 14 березня 2025 року ухвали про продовження строку розгляду справи на більш тривалий, розумний термін.

Розглядаючи спір по суті, суд, на підставі наявних у справі доказів, установив, що ОСОБА_1 наказом в.о. начальника ГУ ДПС у Житомирській області від 16 лютого 2024 року №91-о, відповідно до зокрема Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування державної служби та місцевого самоврядування у період дії воєнного стану» від 12 травня 2022 року №2259-ІХ, призначено на посаду головного державного інспектора відділу контролю за виробництвом та обігом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у Житомирській області за строковим призначенням на умовах, визначених статтею 10 Закону України №389-VIII.

Наказом ГУ ДПС у Житомирській області «Про введення в дію Штатного розпису на 2024 рік ГУ ДПС у Житомирській області» від 24 липня 2024 року №270 введено в дію з 23 липня 2024 року штатний розпис ГУ ДПС у Житомирській області на 2024рік.

Наказом ГУ ДПС у Житомирській області «Про введення в дію переліку змін №4 до Організаційної структури ГУ ДПС у Житомирській області та внесення змін до переліку індексів структурних підрозділів» від 06 листопада 2024 року №373 введено в дію внесені зміни до організаційної структури ГУ ДПС у Житомирській області. Зокрема, названим наказом управління контролю за підакцизними товарами (38 шт. од.), при цьому у його складі: збільшити на 1 шт. од. відділ контролю за виробництвом та обігом пального (8 шт. од.) за рахунок скорочення відділу контролю за виробництвом та обігом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах (6 шт. од.).

Наказом ГУ ДПС у Житомирській області «Про введення в дію Переліку змін №1 до Штатного розпису на 2024 рік ГУ ДПС у Житомирській області» від 08 листопада 2024 року №377 введено в дію з 08 листопада 2024 року перелік змін №1 до Штатного розпису на 2024 рік ГУ ДПС у Житомирській області.

19 листопада 2024 року в.о. начальника ГУ ДПС у Житомирській області виданий наказ «Про попередження про наступне вивільнення» №543-о, яким, у зв`язку із введенням в дію названими наказами Штатного розпису ГУ ДПС у Житомирській області на 2024 рік, на підставі пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 та частини 3 статті 87 Закону України №889-VIII позивача попереджено про наступне вивільнення у зв`язку зі зміною Організаційної структури та Штатного розпису, скороченням чисельності та штату державних службовців.

20 листопада 2024 року позивача попереджено про наступне вивільнення (по закінченню 30 календарних днів з моменту вручення цього попередження).

Наказом «Про звільнення ОСОБА_1 » від 23 грудня 2024 року №601-о припинено державну службу позивача та звільнено його з посади.

Уважаючи такий наказ протиправним, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України № 889-VIII.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 5 названого Закону відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Усилу пункту 4 частини 1 статті 83 Закону України № 889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Приписами частини 1 статті 87 Закону України № 889-VIII визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:

1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;

11) ліквідація державного органу;

2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;

3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;

4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Відповідно до частини 3 статті 87 Закону України № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини 1 цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини 1 цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини 1 цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Згідно з частиною 5 статті 10 Закону України № 389-VIII у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад.

Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.

Дія цієї частини не застосовується при призначенні на посади державної служби, за якими спеціальним законом встановлено порядок виконання обов`язків у разі відсутності керівника державного органу (у тому числі у разі припинення його повноважень чи звільнення з посади), крім випадків, якщо встановлений спеціальним законом порядок неможливо застосувати через відсутність осіб, на яких може бути покладено виконання обов`язків керівника державного органу.

За приписами статті 20 Закону України № 389-VIII правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану визначаються відповідно до Конституції України та цього Закону.

В умовах воєнного стану не можуть бути обмежені права і свободи людини і громадянина, передбачені частиною 2 статті 64 Конституції України.

У процесі трудової діяльності осіб, щодо яких запроваджена трудова повинність, забезпечується дотримання таких стандартів, як мінімальна заробітна плата, мінімальний термін відпустки та час відпочинку між змінами, максимальний робочий час, врахування стану здоров`я особи тощо. На час залучення працюючої особи до виконання трудової повинності поза місцем її роботи за трудовим договором за нею після закінчення виконання таких робіт зберігається відповідне робоче місце (посада).

Спірні правовідносини, які склались у цій справі, виникли з приводу звільнення позивача за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури/штатного розпису державного органу відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України № 889-VIII.

При цьому за обставинами цієї справи суб`єкт призначення під час попередження позивача про подальше її звільнення не виконав приписи частини 3 статті 87 Закону України № 889-VIII в частині пропонування державному службовцю іншої рівнозначної посади державної служби, з огляду на положення частини 5 статті 10 Закону України № 389-VIII.

Отже, спірним у цій справі є питання правомірності звільнення позивача, якого призначено на посаду державної служби у період дії воєнного стану без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, та звільнено без пропонування іншої рівнозначної посади державної служби.

Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14 березня 2022 року № 133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-IX (далі Закон України № 2136-IX) цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України №389-VIII.

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.

З аналізу наведеної правової норми висновується, що у період дії воєнного стану стаття 43 Конституції України, в якій передбачено гарантування громадянам захист від незаконного звільнення, обмежено Законом № 2136-IX. Разом з цим не застосовуються, зокрема, норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу», що регулюють діяльність державних службовців у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування державної служби та місцевого самоврядування у період дії воєнного стану» від 12 травня 2022 року № 2259-IX (далі Закон України № 2259-IX) частину 5 статті 10 Закону України № 389-VIII викладено в такій редакції: «У період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад.

Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.

Дія цієї частини не застосовується при призначенні на посади державної служби, за якими спеціальним законом встановлено порядок виконання обов`язків у разі відсутності керівника державного органу (у тому числі у разі припинення його повноважень чи звільнення з посади), крім випадків, якщо встановлений спеціальним законом порядок неможливо застосувати через відсутність осіб, на яких може бути покладено виконання обов`язків керівника державного органу.».

Отже, зміни до частини 5 статті 10 Закону України № 389-VIII, внесені Законом України № 2259-IX, встановлюють, що посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.

Відтак, Законом України № 2259-IX встановлено заборону щодо переведення посадових осіб місцевого самоврядування, які були призначені без конкурсів в період дії воєнного стану, на іншу посаду в органі місцевого самоврядування і під час дії воєнного стану і після його завершення чи скасування.

У справі ж, що розглядається, спірні правовідносини пов`язані з дотриманням процедури звільнення і зумовлених цим гарантій у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок змін структури та штатного розпису ГУ ДПС у Житомирській області, які, на думку позивача, відбулись без скорочення чисельності та штату державних службовців, тобто, іншими словами, передбачених Законом України № 889-VIII гарантій у випадку звільнення державного службовця на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 цього Закону.

Як установлено судом наказом в.о. начальника ГУ ДПС у Житомирській області від 16 червня лютого 2024 року № 91-о ОСОБА_1 призначено на посаду головного державного інспектора відділу контролю за виробництвом та обігом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у Житомирській області з 19 лютого 2024 року за строковим призначенням на умовах визначених статтею 10 Закону України №389-VIII.

Наведене свідчить, що позивача призначено на посаду державної служби відповідно до приписів частини 5 статті 10 Закону України № 389-VIII, тобто у період дії воєнного стану без конкурсного відбору.

Судом також установлено, що наказом ГУ ДПС у Житомирській області від 06 жовтня 2022 року № 270 внесено зміни до Організаційної структури ГУ ДПС у Житомирській області, внаслідок чого скорочено чисельність відділу контролю за виробництвом та обігом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах управління контролю за підакцизними товарами на 1 шт. од.

На підставі вказаного наказу наказом ГУ ДПС у Житомирській області від 19 листопада 2024 року № 543-о ОСОБА_2 попереджено про скорочення чисельності та штату державних службовців.

У подальшому, наказом ГУ ДПС у Житомирській області від 23 грудня 2024 року № 601-о ОСОБА_1 звільнено з 23 грудня 2024 року із займаної ним посади головного державного інспектора відділу контролю за виробництвом та обігом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у Житомирській області, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України № 889-VIII.

При цьому відповідач не запропонував позивачу жодної посади, пояснюючи це тим, що державні службовці призначені на посаду відповідно до приписів частини 5 статті 10 Закону України № 389-VIII, тобто у період дії воєнного стану без конкурсного відбору, не можуть бути переведені на інші посади державної служби.

Отже, спірні правовідносин склалися з приводу правомірності звільнення позивача за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури/штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців згідно з пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України № 889-VIIІ.

При цьому, позивач обіймав посаду державної служби за строковим призначенням на умовах, визначених статтею 10 Закону України № 389-VIII.

З огляду на зазначене вище, суд приходить до висновку, що передбачену абзацом 2 частини 5 статті 10 Закону України № 389-VIII заборону переведення варто розуміти у значенні, вжитому в абзаці 3 частини 3 статті 87 Закону України № 889-VIII, як відсутність можливості запропонувати відповідну посаду.

Так, приписами частини 5 статті 10 Закону України № 389-VIII обумовлено, що у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад.

Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 1 Закону України № 2136-IX цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України № 389-VIII.

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.

З аналізу наведених правових норм висновується, що державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, які призначені на посаду у період дії воєнного стану без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.

Так, державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України № 889-VIII у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

За приписами частини 3 статті 87 Закону України № 889-VIII одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини 1 цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини 1 цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Варто зазначити, що в умовах дії воєнного стану ця процедура не змінилася, принаймні в тому, що звільнення з названої підстави передбачає пропонування посад (якщо є посади, які можна пропонувати під час дії попередження про наступне звільнення). Тут варто нагадати також про положення частини 1 статті 41 Закону України № 889-VIII, за змістом якої державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті) без обов`язкового проведення конкурсу за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13 березня 2025 року у справі № 320/13326/23, від 27 березня 2025 року у справі № 440/12540/23, де попри нетотожний суб`єктний склад, водночас підставою звільнення в обох випадках є пункт 1 частини 1 статті 87 Закону України № 889-VIII.

При цьому Верховний Суд у зазначених постановах також указував на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 160/1643/23.

Водночас варто зауважити, що у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року № 160/1643/23 викладено лише узагальнене тлумачення застосування норм Закону України № 389-VIII, проте не надано висновку щодо застосування Закону України № 889-VIII у взаємозв`язку із Законом України № 389-VIII, а саме в частині порядку припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення за пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України № 889-VIII.

Також суд уважає за необхідне зауважити, у постанові Верховного Суду від 13 березня 2025 року у справі № 320/13326/23 суд зазначив, що із введенням воєнного стану зазначена процедура в частині пропонування посад не змінилася. Іншими словами, правила про те, що в описаній ситуації відповідний орган (суб`єкт) має право не пропонувати посади, а це безумовно погіршувало б становище працівника, Закон не містить, водночас «відсутність можливості», про яку вказує відповідач, це обставина, яка підлягає доказуванню в кожному конкретному випадку і її наявність не може презюмуватися повсюдно (в усіх без винятку випадках) в зв`язку із самим лише фактом уведення воєнного стану і, тим більше, як наслідок застосування іншої правової норми з нормативно-правового акту, що не врегульовує відповідних процедур.

Окрім цього, особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України № 389-VIII визначає Закон України № 2136-IX (частина 1 статті 1 Закону України № 2136-IX).

Згідно з частиною 3 статті 1 Закону України № 2136-IX у період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.

У цьому контексті Верховний Суд зауважив, що Закон України № 2136-IX не містить положень, які б передбачали, що встановлені частиною 3 статті 87 Закону України № 889-VIII гарантії підлягають обмеженню і не застосовуються у період дії воєнного стану.

Щодо застосування до спірних правовідносин висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 13 березня 2025 року у справі № 320/13326/23, варто вказати на таке.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц роз`яснила, що висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи. Такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.

З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків у кожній конкретній справі.

Так, у справі № 320/13326/23 суттєвими обставинами, що вплинули на ухвалення Верховним Судом рішення на користь позивача були процедурні порушення зі сторони державного органу під час реалізації процедури скорочення посади позивача, а саме, строк попередження був меншим за законодавчо встановлений 30-денний термін. Всупереч вимогам частини 3 статті 87 Закону України № 889-VIII роботодавець не дотримався 30-денного строку від моменту попередження про наступне звільнення, звільнивши працівника раніше. При цьому скорочення чисельності та штату державних службовців не відбулось.

Такі процедурні порушення не можна віднести до незначних, що безумовно свідчать про протиправність звільнення працівника із займаної посади.

У справі ж, що розглядається, відсутні порушення 30-денного строку попередження, передбаченого частиною 3 статті 87 Закону України № 889-VIII. Окрім того, ОСОБА_1 попереджено про внесення змін до Організаційної структури ГУ ДПС у Житомирській області, внаслідок чого, зокрема, скорочено чисельність відділу контролю за виробництвом та обігом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у Житомирській області на 1 штатну одиницю, яку позивач обіймає, збільшивши відділ контролю за виробництвом та обігом пального на 1 штатну одиницю. Додатково суд зауважує, що згідно наказу ГУ ДПС у Житомирській області від 06 листопада 2024 року №373 до організаційної структури внесені зміни, які обумовили зменшення чисельності управління організації роботи на 6 шт.од, управління податкових сервісів на 3 шт. од., управління економічного аналізу на 10 шт.од., управління інформаційних технологій на 1 шт. од.

Водночас 20 листопада 2024 року позивача повідомлено про скорочення посади головного державного інспектора в відділу контролю за виробництвом та обігом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах управління контролю за підакцизними товарами, та звільнено з 23 грудня 2023 року із займаної посади відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України № 889-VIII.

Наведене не може свідчити про повну релевантність справ.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 753/9240/18, при виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

Отже, суд не може вдаватися до переоцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників, водночас у випадку, який склався, відбулись зміни у структурі ГУ ДПС у Житомирській області шляхом ліквідації посади головного інспектора у відділі контролю за виробництвом та обігом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах управління контролю за підакцизними товарами та створення посади у відділі контролю за виробництвом та обігом пального названого управління.

У доводах позовної заяви ОСОБА_1 зазначає, що зміни у структурі ГУ ДПС у Житомирській області відбулись без скорочення чисельності та штату державних службовців, з огляду на те, що чисельність іншого управління не змінилася. При цьому позивачу не запропоновано рівнозначну посаду та не враховано переважне право на залишення на роботі.

Варто зауважити, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини виникли у період дії воєнного стану, тому процедура звільнення державного службовця у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення як на момент ознайомлення позивача із попередженням про наступне вивільнення, так і на момент видання оскаржуваного наказу врегульована нормами Закону України № 889-VIII (у редакції зі змінами, внесеними згідно із Законами України №117-IX та№ 440-IX), що виключає застосування до спірних правовідносин приписи та гарантії, передбачені КЗпП України.

Як уже зазначалось, у період дії воєнного стану особи в силу частини 5 статті 10 Закону України № 389-VIII призначаються, зокрема, на посади державної служби без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом. Водночас цією ж нормою права законодавець обмежив можливість переведення державних службовців на інші посади державної служби, якщо такі службовці були призначені без конкурсного відбору в період дії воєнного стану, що у випадку, який склався у цій справі, і застосовно до позивача, з огляду на її призначення без конкурсного відбору.

Ураховуючи, що законодавство містить чітку заборону переведення працівників призначених без конкурсного відбору на інші посади державної служби, тому вивчення переважних прав таких працівників нівелюється прямою забороною вказаного вище закону про неможливість переведення.

Наведене пояснюється також тим, що під час призначення на посаду державної служби без конкурсного відбору, позивач мав ураховувати умови, визначені частиною 5 статті 10 Закону України № 389-VIII, на яких він прийнятий на роботу, адже після відновлення конкурсних процедур на посади державної служби у нього виникає обов`язок проходження такого конкурсу для подальшого залишення на посаді, а відтак позивач не може мати переважного права на залишення на роботі серед інших працівників, які призначені на посади за результатами конкурсних процедур до початку запровадження воєнного стану.

Водночас, незважаючи на відсутність можливості переведення працівника в силу частини 5 статті 10 Закону України № 389-VIII, роботодавець після звільнення працівника може його призначити на іншу посаду із застосуванням цієї ж норми права.

Варто зазначити, що нормами Законів України № 2136-IX та № 389-VIII визначено особливості організації трудових відносин в умовах воєнного стану і їхні норми є спеціальними у цей період. У Прикінцевих положеннях Закону України № 389-VIII (стаття 28) передбачено, що нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Отже, у разі виникнення суперечностей норм цього Закону нормам іншого, застосуванню підлягають норми саме Закону України № 389-VIII.

За такого правового врегулювання та обставин справи суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваного наказу про звільнення позивача.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2025 року у справі №640/22081/22 та від 23 квітня 2025 року у справі №320/12821/23.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, з наступними змінами та доповненнями у редакції на час розгляду справи судом, установлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-ІV у відповідній редакції суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд ураховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29).

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення відповідача прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені в цій справі обставини та правове регулювання спірних правовідносин, ураховуючи те, що позовні вимоги про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, яка не знайшла свого правового обґрунтування, суд уважає, що позов задоволенню не підлягає.

Правові підстави для застосування статті 139 Кодексу адміністративного судочинства відсутні.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 257, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис

20.05.25