Справа № 373/349/25
Суддя: Хасанова В. В.
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 373/349/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Переяслав

Переяславський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді Хасанової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Шинкаренко А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Рубанчука С.Д.,

представників відповідача Савоніка Д.В., Семотюка Т.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою та з урахуванням виправлених недоліків, згідно з ухвалою суду від 12.02.2025, просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3960432 від 29.01.2025, складену інспектором поліції 1 взводу 4 роти Батальйону патрульної поліції у м. Борисполі УПП у Київській області Мирошниченком С.О., якою на позивача накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та закрити провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що спірною постановою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 29.01.2025 о 12:29 на 22 км а/д Бориспіль-Дніпро, керуючи транспортним засобом Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 , поза населеним пунктом він рухався зі швидкістю 114 км/год, де допустима максимальна швидкість руху 90 км/год, перевищивши швидкість руху на 24 км/год. Однак, обставини порушення правил дорожнього руху, що викладені у постанові не відповідають дійсним обставинам справи. Стверджував, що рухався автодорогою з дотриманням правил дорожнього руху, зокрема з дотриманням швидкісного режиму. Докази перевищення ним дозволеної швидкості руху є доволі сумнівними, оскільки засіб, яким вимірювалась швидкість TruCam в момент фіксації, в порушення вимог статті 40 Закону України «Про національну поліцію» тримався поліцейським в руках, а не був стаціонарно розміщений. Крім того, фіксація швидкості проводилась в місці, не облаштованому відповідним дорожнім знаком. До того ж, в день події був сильний туман, і обмежена видимість в таких погодних умовах просто не дозволяла йому перевищувати швидкість. Також вказував на допущені поліцейським порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, що встановлені статтями 279-1-279-4 КУпАП, зокрема, справу розглянуто за його відсутності, а відтак права йому не роз`яснювались, не забезпечено можливість реалізувати право на захист, надати свої пояснення щодо суті правопорушення, також поліцейським проігноровано його вимогу про складання протоколу про адміністративне правопорушення. Постанова, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності на місці винесення йому не вручалась та отримана ним поштою без будь-яких додатків у виді доказів на підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення. З урахуванням наведеного вважав, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, є недоведеним, а винесення оскаржуваної постанови відбулось з порушенням вимог закону. Відповідач на власний розсуд встановив факт правопорушення і його склад, не встановивши всіх обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи відповідно до вимог закону.

Враховуючи викладене, просив позов задовольнити. Також просив стягнути з відповідача - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України судові витрати у виді сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу.

Ухвалою суду від 20.03.2025 у зв`язку із необхідністю заслухати пояснення сторін у справі призначено судове засідання та здійснено виклик сторін на 27.03.2025 на 13:00.

12.03.2025 позивачем до суду окремо направлена заява про стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на його користь понесених судових витрат по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу в сумі 3513,00 грн. До заяви додав Договір про надання правничої допомоги № 31/1/25 від 31.01.2025, обчислення фіксованого розміру гонорару, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію ордеру, копію рахунку-фактури № 25/2/25 від 25.02.2025, копію платіжної інструкції від 28.02.2025, детальний опис виконаних робіт від 25.02.2025.

20.03.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, представник відповідача Департаменту патрульної поліції Савонік Д.В., просив залишити позов без задоволення. Вказував, що правопорушення, в якому визнано винним ОСОБА_1 , а саме перевищення швидкості руху виявлено за допомогою лазерного вимірювача швидкості LTI 20/20 TruCam (серійний номер ТС001161). Зазначений прилад здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, та має похибку приладу +/- 2 км/год. Прилад починає вимірювання швидкості при натисканні на спусковий гачок приладу, при фіксації перевищення встановленої швидкості руху фіксується числовий покажчик швидкості та здійснюється фотографування транспортного засобу порушника, і поліцейський вживає заходи до зупинки порушника. Виробник приладу TruCam застосував алгоритм шифрування AES, правильність реалізації якого визначений п.5.1 ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015, підтвердженого експертним висновком, виданим Держаною службою спецзв`язку та захисту інформації України № 04/05/02-3560 від 24.12.2020. В зв`язку з цим, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення ПДР та проведення їх експертиз є необов`язковим. Крім того, прилад отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки та зареєстрований в державному реєстрі за номером У3197-12. Відповідно до свідоцтва про повірку від 25.09.2024, яке чинне до 25.09.2025, лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 № ТС001161 є придатним до застосування. Відповідно до ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію» в редакції, чинній на час вчинення позивачем правопорушення, поліції надано право розміщувати по зовнішньому периметру доріг фото і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, які працюють як в автоматичному, так і не в автоматичному режимі. Також зазначив, що твердження позивача про те, що ділянка дороги, на якій зафіксовано допущене ним правопорушення, не обладнана відповідним знаком (5.76), не відповідає дійсності. Докази, на підставі яких винесена постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є достатніми, належними, допустимим та в сукупності доводять винуватість останнього. Процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу поліцейським проведена з дотриманням вимог, встановлених законом. Зупинивши транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , поліцейський пред`явив для перегляду на екрані TruCam фіксацію автомобіля Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зафіксовану швидкість його руху, ліміт швидкості та дистанцію в метрах до цілі. Реалізації прав позивача жодним чином поліцейський не перешкоджав, всі вимоги закону під час розгляду справи дотримав, в тому числі, роз`яснив права, запропонував надати пояснення, та проставити у постанові свій підпис. Означені обставини фіксувались боді-камерою поліцейського, були долучені до постанови за номерами 45280 та 474260 та зберігались у матеріалах справи протягом строку, визначеного Інструкцією із застосування органами і підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, що становить тридцять днів. Станом на момент відкриття провадження у справі такий строк сплив, у зв`язку із чим відеозапис був знищений.

26.03.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача Рубанчук С.Д. підтримав доводи, наведені у позовній заяві, додатково зазначивши, що постанова серії ЕНА № 3960432 від 29.01.2025 позивачу була направлена без будь-яких додатків. Наполягав на тому, що прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості не може триматися руками інспектора поліції, а повинен бути стаціонарно вмонтованим. Спірна постанова не містить такої обставини як наявність на автодорозі 29.01.2025 туману, отже зміст цього процесуального документу не відповідає вимогам КУпАП. Також вказав, що патрульний автомобіль стояв без включених сигнальних сирен. Диск, доданий до відзиву, сформований 11.03.2025, тому довідковий відеозапис на ньому, не є доказом по справі.

27.03.2025 сторони в судове засідання не з`явились; від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із службовим відрядженням. Судове засідання відкладено до 08.04.2025 до 10:00.

08.04.2025 справу знято з розгляду у зв`язку із перебуванням головуючої судді у нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні № 382/66/21 та відкладено розглядом до 08.05.2025 до 16:00 год.

08.05.2025 справу знято з розгляду у зв`язку із перебуванням головуючої судді у нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні № 373/1088/25 та відкладено розглядом до 15.05.2025 до 11:30 год.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

ОСОБА_1 окремо суду пояснив, що 29.01.2025 о 12:29 рухався автодорогою Бориспіль-Дніпро, керуючи транспортним засобом Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 зі швидкістю 100-101 км/год. Оскільки стояв доволі сильний туман, він включив cruise control для підтримання постійної та безпечної швидкості автомобіля. Під час руху, побачив осторонь дороги без включених маячків патрульний автомобіль та поліцейського з TruCam в руках. Тримаючи в руках TruCam та направивши його на автомобіль, поліцейський вибіг на дорогу назустріч його автомобілю і в 1 метрі від автомобілязафіксував швидкість. Не представившись, поліцейський повідомив про перевищення швидкості під час руху та в якості доказу порушення продемонстрував екран TruCam з зафіксованим фото передньої частини автомобіля і номерним знаком. Будучи переконаним у тому, що швидкісного режиму він не порушував, неодноразово вимагав у працівників поліції скласти протокол про адміністративне правопорушення, однак отримував відмову. Коли йому вкотре відмовили у складенні протоколу про адміністративне правопорушення, зав`язалась суперечка і йому повідомили про винесення постанови за фактом перевищення швидкості. При цьому, права, в тому числі й на захист, представник поліції йому не роз`яснював, пропозиції надати пояснення по суті порушення не висловлював, строк оскарження постанови не роз`яснював. Перевіривши документи, поліцейські дозволили йому рухатись далі.Вважав постанову такою, що винесена упереджено і в незаконний спосіб.

Представники поліції Савонік Д.В. та Семотюк Т.В. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченнях. Підтримали висловлену у заявах по суті позицію про законність постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, доведеність його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення належними, допустимими та достатніми доказами. Відзначили, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для автомобілів. Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео. Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості. При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника. Відповідно до інструкції з використання приладу TruCam LTI 20/20, конструктивна особливість приладу та заявлені характеристики дозволяють його використання з рук, а визначення похибки при такому використанні не буде перевищувати 2 км/год. Щодо відсутності знаку 5.76 "Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху", відзначили, що даний знак інформує про можливість саме автоматичної фіксації порушень ПДР. Оскаржувана постанова стосується накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. До того ж, водій зобов`язаний дотримуватись правил дорожнього руху незалежно від наявності знаків. Розгляд справи поліцейським проведено у відповідності до вимог закону, жодних перешкод для реалізації прав позивача ним не створювалось. Під час винесення постанови позивач відмовився від роз`яснень йому прав та отримання постанови і проставлення підпису у ній, не вчиняв дій щодо повідомлення свого захисника.

Вислухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, чи прийнято оскаржуване рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, згідно із статтею 246 КУпАП, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

В силу положень ч.ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч. 1 ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.01.2025 поліцейським 1 взводу 4 роти УПП Батальйону патрульної поліції в місті Бориспіль УПП в Київській області Мирошниченком С.О. на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Згідно з постановою серії ЕНА № 3960432 від 29.01.2025, 29.01.2025 о 12:29 на 22 км а/д Бориспіль-Дніпро, керуючи транспортним засобом Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 , поза населеним пунктом ОСОБА_1 рухався зі швидкістю 114 км/год, де допустима максимальна швидкість руху 90 км/год, перевищивши швидкість руху на 24 км/год, чим порушив п.12.6 «ґ» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Швидкість руху вимірювалась приладом TruCam ТС001161.

Позивач як на підставу задоволення позовних вимог посилався на відсутність доказів перевищення ним дозволеної швидкості руху, що в тому числі пов`язував з неправомірністю використання приладу TruCam, яким вимірювалась швидкість автомобіля, на відсутність інформаційного знаку щодо проведення вимірювання швидкості руху автомобілів та на процесуальні порушення, допущені працівниками поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Надаючи оцінку таким доводам позивача, суд відзначає наступне.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 ПДР України встановлено обов`язок учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з п.12.6 «ґ» ПДР України поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.51, дозволяється рух із швидкістю іншим транспортним засобам на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.

Згідно з ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи: застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

29 січня 2025 року за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС001161) було виявлено порушення п. 12.6 «г» ПДР України позивачем, який керуючи автомобілем марки Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 , поза населеним пунктом рухався зі швидкістю 114 км/год, що є перевищенням встановленого обмеження швидкості руху на 24 км/год.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/31909, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 25.09.2024 р. та чинного до 25.09.2025, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТC001161, є придатним до застосування. Лазерний вимірювач швидкості використовується як в ручному, так і в автоматичному режимах.

Лазерний вимірювач, яким було зафіксовано перевищення швидкості позивачем, сертифікований та може бути застосований у вимірюванні швидкості.

Встановлено, що лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-МІ/1-2903-2012.

За результатами експертизи, проведеної НДЦ «ТЕЗІС» НТУУ «КПІ» щодо лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів «TruCAM LTI 20/20» встановлено, що механізми технічного захисту інформації лазерного вимірювача відповідають вимогам нормативних документів системи технічного захисту інформації в Україні в обсязі функцій, зазначених у документі «Лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів «TruCAM LTI 20/20». Вимоги з технічного захисту інформації».

Експертним висновком Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України підтверджено правильність реалізації у приладі TruCam криптографічного алгоритму шифрування AES, визначеного п. 5.1 ДСТУ ISO/ЛЕС 18033-3:2015. Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCAM, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії. Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCAM.

Згідно з інструкцією по експлуатації «Посібник користувача» (міститься в електронному форматі на диску) вимірювач TruCAM можна використовувати у ручному режимі, а відповідно до свідоцтва про повірку максимальна допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах становить +2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год. Лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTІ 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Отже, засіб вимірюваної техніки TruCam LTI 20/20 серійний номер ТС001161 є належним засобом для встановлення швидкості руху транспортних засобів.

Фіксування правопорушення, яке здійснено за допомогою цього приладу є належним та допустимим доказом вчинення позивачем порушення пункту 12.6 «ґ» Правил дорожнього руху України. Покази приладу TruСАМ LТІ 20/20 правомірно оцінені поліцейським як доказ в розумінні ст. 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Можливість використання приладу TruCam LTI 20/20 у ручному режимі прямо передбачена свідоцтвом про повірку приладу, інструкцією з експлуатації, а також самою конструкцією приладу (наявність ручки для тримання) та не суперечить вимогам законодавства.

Відсутність стаціонарної фіксації лазерного вимірювача TruCAM, не може впливати на похибку вимірювання приладу, оскільки лазерний вимірювач TruCAM конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань, відповідно утримання в руках приладу не впливає на точність проведеної фіксації.

З огляду на наведене, посилання позивача на те, що поліцейський не мав права використовувати засіб вимірюваної техніки TruCam для встановлення швидкості руху, тримаючи його в руках, а також, що вимірювання таким чином швидкості призвело до некоректності результатів вимірювання, є необґрунтованими і такими, що спростовуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами.

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказуючи правомірність винесеної постанови, представник відповідача надав суду диск з відеозаписом та фото з приладу TruCam LTI 20/20, серійний № TC001161.

Відеозаписом з приладу вимірювання швидкостіта фотознімком, здійсненими за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCAM № TC001161 підтверджується факт руху автомобіля, яким керував позивач зі швидкістю 114 км/год.

На фотознімку вказано адресу «Автодорога Бориспіль-Дніпро 22 км», дату та час «29.01.2025; 12:29», номерний знак авто « НОМЕР_1 » та швидкість руху «114 км/год». Вимірювання здійснювалось з відстані 243,5 м.

При перегляді відеозапису N? _91000_0129_122956 з лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam між 01 секундою та 02 секундою на відеоряді програмним забезпеченням приладу відображаються цифрові показники, які фіксує прилад. Кліп №15049, швидкість 114 км/год, час 12 год. 29 хв., місце - Автодорога Бориспіль-Дніпро 22 км., ліміт швидкості 90 км/год, серійний номер приладу № TC001161, дистанція 243,5 метри до цілі. Приладом здійснено захоплення «цілі» та фіксація швидкості.

Суду для ознайомлення також надано оригінальний захищений файл з приладу TruCam _91000_0129 122956, на якому зафіксовано подію правопорушення.

Будь-які належні і допустимі докази, які б спростовували правильність здійснених технічним засобом вимірювань швидкості, у матеріалах справи відсутні.

При цьому, позивачем не надано жодних доказів, які б доводили його твердження про те, що швидкість, з якою він рухався не перевищувала максимально дозволену законом та застосування для підтримання такої швидкості автомобіля cruise control, жодного доказового підґрунтя не має.

На довідковому відеозаписі від 11.03.2025, що наданий відповідачем суду на доведення правомірності дій та рішення особи, якою винесена оскаржувана постанова, а також на стоп-кадрах із відповідними знаками та інформаційними помітками з ділянкою автодороги Н-08 Бориспіль-Дніпро, а саме з 24 по 22 кілометр, зафіксовано знак 5.76 із зоною дії 2 км, кілометрові стовпчики та місце, де 29.01.2025 був зупинений транспортний засіб «Volkswagen Touareg» з номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням позивача.

Водночас, за наведеним стороною відповідача посиланням http://patrol.police.gov.ua (сайт Департаменту патрульної поліції Національної поліції України) на сторінці http://patrol.police.gov.ua/2021/03/19/prylady-trucam-zbilshuyemo-kilkist-dilyanok-na-yakyh-patrulni-vymiryuvatymut-shvydkist/, вказана ділянка внесена до переліку ділянок автодоріг держави, на яких територіальні (відокремлені) підрозділи ДПП здійснюють контроль швидкісного режиму за допомогою лазерних вимірювачів швидкості TruCam та для інформування учасників дорожнього руху встановлено відповідні дорожні знаки.

Крім того, наявність або відсутність дорожнього знаку 5.76 не звільняє позивача від обов`язку виконувати вимоги Правил дорожнього руху щодо дотримання дозволеної швидкості руху.

Суд зауважує, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloran and Francis v. the United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Отже, водій під час керування автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України.

В частині доводів позивача про порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, слід відзначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР на місці вчинення такого правопорушення.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене статтею 121 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. При цьому, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом IV КУпАП не здійснюється.

Положеннями ч.2 статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Отже, КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

При цьому винятки з наведеного правила, що передбачені частиною 9 цієї статті та відповідно до яких уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, до правила, що міститься у частині 2 ст.258 КУпАП не застосовуються.

Відтак, відмовивши у складанні протоколу про адміністративне правопорушення під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.122 КУпАП щодо ОСОБА_1 інспектор поліції діяв відповідно до вимог та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: - найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; - дату розгляду справи; - відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; - опис обставин, установлених під час розгляду справи; - зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; - прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: - дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; - транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); - технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); - розмір штрафу та порядок його сплати; - правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; - відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Також, згідно до п. 5 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853 (надалі - Інструкція), постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції. За наявності технічної можливості після винесення постанови в електронній формі у вигляді стрічки на мобільному логістичному пристрої відображається двовимірний штрих-код (QR-код), що містить інформацію з реквізитами для сплати штрафу. Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (стаття 285 КУпАП). Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається поштою рекомендованим листом особі, стосовно якої її винесено.

За формою і змістом постанова, винесена щодо ОСОБА_1 , в повній мірі відповідає вимогам статті 283 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі; у п.8 постанови «Права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУпАП мені роз`яснено» та у п.9 «Копію постанови мною отримано» проставлено відмітки «відмовився».

Водночас, надаючи оцінку доводам позивача про те, що розгляд справи здійснювався фактично за його відсутності, а відтак було порушено процедуру розгляду справи та не забезпечено реалізацію прав, визначених законом, суд відзначає наступне.

Порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Так, певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultraviresaction - invalidact).

Водночас, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 813/1790/18.

В даному випадку позивач скористався правом подання адміністративного позову, що забезпечило йому можливість довести ті обставини, на яких гуртуються його вимоги, надати відповідні пояснення по суті адміністративного правопорушення.

Крім того, відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення та скористався допомогою захисника, відтак подальший захист прав і свобод особи забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Також суд звертає увагу на те, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення.

Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція статті 121 КУпАП не передбачає позбавлення свободи, відтак вважати, що працівник поліції не забезпечив реалізацію права на юридичну допомогу, в той час як інтереси позивача вимагали надання йому такої допомоги, підстав немає.

Водночас, представники суб`єкта владних повноважень в судовому засіданні звернули увагу суду на те, що спілкування поліцейських з позивачем під час зупинки керованого ним транспортного засобу фіксувалося, відповідно до вимог закону, їх нагрудними боді камерами. Номери боді камер - 475280 та 474260, на які здійснювалась фіксація, зазначені у постанові, що винесена відносно ОСОБА_1 . Жодних порушень в діях поліцейського, який проводив процедуру притягнення до адміністративної відповідальності позивача виявлено не було. Разом з тим, надати для перегляду в судовому засіданні записи з боді камер з метою спростування доводів позивача, не видається за можливе, оскільки станом на момент підготовки відзиву на позовну заяву, відео, що на них містилось знищено за строками зберігання відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису від 18.12.2018 № 1026 року.

Таким чином, хоча обставина дотримання уповноваженою на винесення постанови особою процедури розгляду справи залишилась достеменно не з`ясованою під час судового розгляду, суд відзначає, що можливі недоліки порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення або оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправною такої постанови, оскільки факт порушення позивачем Правил дорожнього руху є доведеним, а фактичні обставини справи мають перевагу над зовнішньою формою процедури.

Як неодноразово зазначав у постановах Верховний Суд (від 17.05.2018 у справі № 753/4366/17, від 11.09.2018 у справі № 826/11623/16, від 14.08.2018 у справі № 826/15341/15), можливі окремі недоліки оформлення оскаржуваної постанови не спростовують здійсненого адміністративного правопорушення, оскільки окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Взявши до уваги з`ясовані обставини у своїй сукупності з матеріалами справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з огляду на доведеність винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновків про те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена відносно позивача уповноваженою посадовою особою та відповідає вимогам закону, підстав для її скасування та закриття провадження у справі немає, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 242, 243, 271, 286 КАС України, ст.ст. 222, 245, 280 КУпАП, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовуОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Хасанова