Справа № 642/2039/25
Суддя: Бородіна О. В.
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

"20" травня 2025 р.
Справа № 642/2039/25
Провадження № 2-а/642/28/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. Харків

Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді Бородіної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Брус М.М.,

розглянувши в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 03.04.2025 р.,-

ВСТАНОВИВ:

15.04.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 03.04.2025 року, в якому просить Скасувати винесену постанову №7039 від 03.04.2025 ІНФОРМАЦІЯ_3 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП: НОМЕР_1 ) до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та провадження по справі відносно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП: НОМЕР_1 ) закрити.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст.283 КАСУ, відсутні докази обставин вчинення адміністративного правопорушення; в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Позивач вказує, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , майором ОСОБА_2 складено постанову №7039 від 03.04.2025 відносно ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф в розмірі 17 000 грн. 00 коп.

Відповідно до винесеної постанови №7039 нібито встановлено, що поштовим відправленням на адресу ОСОБА_1 направлена повістка про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_5 , де Позивач перебуває на військовому обліку.

Громадянин ОСОБА_1 не з?явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим порушив вимоги абзацу другого частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУПАП.

Тобто, на думку Відповідача, громадянин ОСОБА_1 нібито своїми діями порушив вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Проте, позивач зазначає, що прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 за викликом у належну дату та час, зазначені у повістці.

У справі відсутні об`єктивні докази, що підтверджують факт правопорушення. Єдина підстава для винесення постанови висновки службових осіб РТЦК, які не підтверджуються жодними відео- чи фотофактами, не містять підписаних реєстрів або протоколів про неприбуття, суперечать фактичним діям позивача.

Позивач за отриманою повісткою прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 за вказаною адресою та час у повістці, записали на прохідній в журналі відвідування громадян, надав всі наявні документи для оновлення та без будь - яких питань залишив ІНФОРМАЦІЯ_6 , отримавши відповідь, від представників ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідь, що все добре з документами і що позивач може бути вільний.

Позивач вказує, що сама по собі постанова у справі про адміністративне правопорушення, за відсутності доказів на підтвердження викладених у неї обставин, не може свідчити про вчинення адміністративного правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Крім того, позивач звертає увагу на недоліки резолютивної частини оскаржуваної постанови, які свідчать про формальний підхід до її винесення.

У тексті постанови відсутнє чітке формулювання про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, що є обов`язковим елементом постанови відповідно до ст. 283 КУпАП.

Замість конкретного посилання на ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, що інкримінується позивачу, постановою визначено лише загальний факт притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, що не дозволяє точно встановити правові підстави рішення.

Зауважує, що в оскаржуваній постанові не зазначено дату вчинення та дату виявлення адміністративного правопорушення, що позбавляє можливості встановити, наявність у нього обов`язку передбаченого законодавством.

Такі недоліки, на переконання позивача. свідчать про поверхневий підхід при розгляді справи та оформленні матеріалів, що є підставою для скасування постанови через її невідповідність вимогам КУпАП та стандартам справедливого розгляду.

Позивач наполягає, що його фактично намагаються притягнути до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не через власні дії чи бездіяльність, а через можливе неналежне виконання своїх обов`язків ІНФОРМАЦІЯ_7 .

ОСОБА_1 зауважує, що не відмовлявся від отримання повістки, 22.11.2024 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 за викликом та незрозуміло, яким чином його дії створюють склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Оскільки Позивач виконав вимогу щодо прибуття з метою уточнення даних до ІНФОРМАЦІЯ_5 , у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Позивач вважає оскаржувану постанову протиправною та незаконною, оскільки уповноважена особа при розгляді справи не з`ясувала усіх обставин, що мають значення для справи, зокрема не встановила факт явки позивача у дату та час, зазначені у повістці.

Працівники Відповідача не провели належним чином перевірку обставин справи, а саме:

1.Не перевірили факту прибуття позивача;

2.Не надали доказів факту належного обліку відвідувань, що підтверджується відсутністю будь-яких реєстраційних документів із позначкою про неявку;

3.Винесли постанову без урахування пояснень позивача;

4.Не надали Позивачу скористуватись професійною правничою допомогою під час винесення оскаржуваної постанови.

Зазначена у повістці причина виклику - уточнення даних, в оскаржуваній постанові, не зазначено, які саме конкретно відомості про себе (персональні дані) позивач був зобов`язаний уточнити і не уточнив, а отже, не в повному обсязі викладено суть (об`єктивну сторону) адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Звертаємо увагу суду, що посадовими особами проігноровано та не враховано під час винесення оскаржуваної постанови пояснення позивача щодо його особистої явки до ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто належного виконання вимоги уповноваженого органу.

Крім того, позивачем було повідомлено, що він має право на відстрочку від призову на військову службу на підставі пункту 4 частини 3 статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»: жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або зникли безвісти за особливих обставин під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Відповідно до протоколу № 45 від 11.11.2024 загинув батько під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. Довідка №3395 видана на строк до моменту закінчення дії воєнного стану в Україні та загальної мобілізації.

Відтак, позивач вважає, що не допускав порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме порушення ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а тому в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідач правом на подання відзиву та будь-яких інших документів не скористався.

Від третьої особи будь-яких письмових заяв на адресу суду також не надходило.

Суд ухвалою від 16.04.2025 року прийняв справу до розгляду, відкрив провадження у справі та ухвалив проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Цією ж ухвалою суд витребував від відповідача належним чином засвідчені копію протоколу та інших документів, які передували та/або були підставою складення постанови № 7039 від 03 квітня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яка двічі направлялась до ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте так і не була виконана.

Сторони належним чином повідомлені про те, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін, що підтверджується довідкою про доставлення електронного документу.

Відповідач не скористався правом подати до суду відзив на позовну заяву у встановлений строк, станом на час розгляду справи відзив на адресу суду не надходив.

Суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

03.04.2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 , майором ЧЕПУРНИЙ Олександр прийняв постанову №7039 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 17 000,00 грн за адміністративне правопорушення, що передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП, що підтверджується копією вказаної постанови.

Відповідно до вказаної постанови 03.04.2025 року працівниками поліції був доставлений гр.. ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_8 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КупАп, та було встановлено, що ОСОБА_1 12.11.2024 року було направлено повістку № 1146106 на 16-00 год. 22.11.2024 року, для уточнення даних, але ОСОБА_1 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою АДРЕСА_1 . Своєю бездіяльністю громадянин порушив вимоги абзацу 2 частини першої статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", абзац 3 пункту 1 Правил військового обліку призовників та військовозобов`язаних, викладених у додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 №1487, абзац 2 частини десятої статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". 3 періоду оголошення Президентом України часткової мобілізації (Указ від 17.03.2014 № 303/2014) в Україні настав особливий період, який діє на сьогодні, тому відповідальність за встановлене правопорушення передбачена частиною третьою статті 210-1 КУпАП. Обставини, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення відповідно до ст. 35 КУпАП не виявлено, обставиною, що пом`якшує відповідальність відповідно до ст. 34 КУпАП є щире розкаяння громадянина. Начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 постановив накласти на ОСОБА_1 штраф у сумі 17 000,00 грн.

12.11.2024 на ім`я ОСОБА_1 була створена повістка № 1146106 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_5 на 22.11.2024 на 09 год. 00 хв. для уточнення даних.

Разом з тим, суд зауважує, що відповідно до Довідки № 3395 від 11.11.2024 року підписаною начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 . ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п. 4 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Протокол № 45 від 11.11.2024 р. Загинув батько під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. На строк до закінчення дії воєнного стану в Україні та загальної мобілізації. Довідка дійсна за пред`явленням військово-облікового документа СО № 904851 та документа, що посвідчує особу.

Таким чином, з матеріалів справи не вбачається наявності фактичних підстав для виклику ОСОБА_1 за повісткою для уточнення даних, оскільки за день до формування повістки № 1146106 йому була надана довідка про відстрочку.

Відомостей, які саме дані позивач повинен був оновити і які підлягали уточненню під час виклику ОСОБА_1 за повісткою на 22.11.2024, не наведено ані у повістці, ані в оскаржуваній постанові.

Відповідно до пунктів 1, 8 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з частинами другою, третьою статті 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

З матеріалів справи вбачається, що предметом оскарження є акт територіального центру комплектування (далі ТЦК) про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення порядку уточнення даних військовозобов`язаного.

Диспозиція частини третьої статті 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон від 25.03.1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Правила військового обліку встановлені Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядком організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженим постановою КМУ №921 від 07.12.2016 року (далі - Порядок).

За змістом цих нормативно-правових актів, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період.

За визначенням у Законі України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Відповідно до п.п. 2-3 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. №1487, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - інші військові формування) особовим складом у мирний час та в особливий період.

Відповідно до п. п. 2 п. 1 Додатку 2 до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року №1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст.ст. 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Частина третя статті 210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, у вигляді штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дана норма права є бланкетною, тобто закріплює лише загальні ознаки правила поведінки, а для їх встановлення необхідно керуватись положеннями інших нормативно-правових актів.

За змістом оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до відповідальності за порушення вимог ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ.

В свою чергу, відповідно до ст.22 Закону № 3543-ХІІ встановлено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, згідно з ч.1 ст. 22 Закону № 3543-ХІІ громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Частиною 3 ст. 22 Закону №3543-ХІІ встановлено обов`язки громадян під час мобілізації, зокрема:

- військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк (абз.8 ч.3 ст.22).

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються:

- перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк (абз.19-20 ч.3ст.22).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів (абз.22).

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за неявку 22.11.2024 за викликомдо ІНФОРМАЦІЯ_5 за електронною повісткою №1146106 у строк та місце, зазначені в повістці/розпорядженні/викликом.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» для формування бази даних Реєстру Центральна виборча комісія, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, подають шляхом електронної взаємодії Держателю Реєстру відомості, передбачені статтею 7 цього Закону, стосовно усіх громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік (приписці до призовних дільниць) відповідно до статті 14 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", віком до 60 років.

Ч.3 ст.14 цього Закону передбачено, що актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.

Повістку позивачу було атвоматично згенеровано електронною базою на наступний день після отримання ним довідки про надання права на відстрочку тим же ТЦК, що може свідчити про некоректну роботу розпорядника відповідного реєстру.

Проте, як вказує позивач, він прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 на вказану дату, та пред`явив наявні у нього документи, після чого йому повідомили, що питань до нього немає.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі ( частина друга статті 77 КАС України).

Згідно з частиною четвертою статті 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Суд, відкриваючи провадження у справі, надав відповідачу можливість подати відзив на позов та, ураховуючи принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі (пункт 4 частини третьої статті 2 КАС України).

Водночас відповідач не надав суду відзиву на позов.

У зв`язкуіз застосуваннямпринципупрезумпції невинуватості, саме уповноважена посадова особа, що виявила факт адміністративного правопорушення, повинна зібрати докази наявності події і складу адміністративного правопорушення, винуватості особи, тобто «поза розумним сумнівом» довести наявність законних підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відтак, саме відповідач несе тягар доказування правомірності своїх дій та рішень, і саме відповідач не надав жодних доказів законності й обґрунтованості оскаржуваної Постанови.

Суд зауважує, що відповідач, як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.

Суд, відкриваючи провадження у справі, надав відповідачу можливість подати відзив на позов та, ураховуючи принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі (пункт 4 частини третьої статті 2 КАС України) зобов`язав ТЦК надати документи, які передували та/або були підставою складення оскаржуваної постанови.

Однак, ухвала не була виконана. Відповідач не надав суду ані відзиву на позов, ані витребовуваних документів.

За таких обставин, суд, з урахуванням положень пункту 4 частини третьої статті 2, частини другої статті 77 та частини четвертої статті 159 КАС України вважає, що доводи позивача щодо відсутності доказів його неявки до ТЦК є обґрунтованими, а відповідач доказів на спростування наведеного не надав. Неподання останнім відзиву на позов без поважних причин у цьому випадку кваліфікується як визнання позову.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи встановлені судом обставини, норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, постанову ТЦК слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

При цьому суд відповіднодо частини п`ятої статті 242КАС України враховує висновок Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові від19.10.2022 у справі № 522/22225/21, згідно з яким незважаючи на те, що районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки не має статусу юридичної особи та є відокремленим підрозділом обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, він є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України та є належним відповідачем у цьому спорі, пов`язаному зі скасуванням постанови про накладення адміністративного стягнення, яка прийнята військовим комісаром цього районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Такої ж практики притримується Другий апеляційний адміністративний суд (постанова від 03.02.2025 у справі № 638/22555/24). А тому суд вважає, що саме ТЦК є належним відповідачем.

З урахуванням статті 139 КАС України та задоволення позову, судовий збір підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивача.

Позивачем понесено документально підтверджені витрати за сплату судового збору у розмірі 605,60 грн. Таким чином відповідача на користь позивача, слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 грн.

Так, ч. 1 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 2, 5, 48, 77, 243 246, 250, 255, 286, 292 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 03.04.2025 р. - задовольнити.

Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майора ОСОБА_4 №7039 від 03.04.2025 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

повний текст рішення складено 20.05.2025 року.

Суддя О.В. Бородіна