Справа № 400/570/25
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 р. № 400/570/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2

до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ), АДРЕСА_3 ,

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій просить: визнати протиправними бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2021-2022 piк, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зi списків особового складу, а саме 30.09.2022; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористанi календарнi днi додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021- 2022 piк, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зi спискiв особового складу, а саме 30.09.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що військова частина НОМЕР_1 при виключенні позивача зі списків особового складу не здійснила нарахування і виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2021-2022 роки. Позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою від 27.01.2025 суд відкрив провадження у справі, постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановив строки для подання сторонами заяв по суті.

У відзиві на позов, який надійшов до суду, відповідач проти позову заперечив з тих підстав, що Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей , який є основним спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини щодо надання відпусток військовослужбовцям, такого виду відпустки, за яку позивач хоче отримати компенсацію, не передбачає. Крім того, пункт 19 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей припиняє додаткові відпустки військовослужбовцям під час особливого періоду. Також, відповідач звертає увагу суду, що на день виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 законодавство не передбачало виплати компенсації за невикористану пільгову відпустку як учаснику бойових дій. Така норма включена до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей Законом України №3379-IX від 06.09.2023 і передбачає право військовослужбовця на отримання компенсації за невикористані дні відпустки лише у разі звільнення з військової служби. Разом з тим, позивач не був звільнений з військової служби, а переведений до військової частини НОМЕР_3 , згідно атестатів зарахований на усі види забезпечення. Відтак, відповідач вважає, що він не мав підстав для виплати позивачу компенсації за невикористані дні щорічних основної та додаткової відпусток. Просить у задоволенні позову відмовити.

На підставі матеріалів справи суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу № 259 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.09.2022 позивач вважається таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби АДРЕСА_3 .

Відповідно до цього наказу позивача 30.09.2022 року призначено на посаду оператора групи спеціального призначення роти спеціального призначення військової частини НОМЕР_3 .

Також в наказі № 259 зазначено що додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік, що зафіксовано у статті 77-2 Кодексу законів про працю України та у статті 16-2 Закону України «Про відпустки» як учаснику бойових дій у Військовій частині НОМЕР_1 з 2021 по 2022 роки не надавалась, грошова компенсація за визначену відпустку не виплачувалась.

Позивач звертався до відповідача, просив надати інформацію чи здійснювалось нарахування та виплата компенсації відпустки як учаснику бойових дій на підстави не нарахування.

Вважаючи, що мав право на отримання при виключенні зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 грошової компенсації за невикористанні дні додаткової щорічної відпустки як учасник бойових дій, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір, суд враховує наступні норми права.

Положення статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачають, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до ст.4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать, зокрема, учасники бойових дій.

Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час (ст.5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»).

Відповідно до п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. Статтею 4 Закону України «Про відпустки» передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Статтею 77-2 Кодексу Законів про працю України визначено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Водночас, у разі невикористання додаткової відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо.

Проте, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пунктом 8 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтею 16-2 Закону України «Про відпустки».

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей. Отже, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув, проте, право на таку компенсацію пов`язується зі звільненням з військової служби.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначається Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 (далі Порядок № 260).

Розділ XXXI Порядку № 206 передбачає можливість грошової компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки лише у разі звільнення військовослужбовця з військової служби.

Так, за приписами пункту 3 цього розділу у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби, їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

За правилами ч.1 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби або під час дії воєнного стану визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Водночас, як свідчить зміст наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2022 № 259 позивач вибув до нового місця служби ( АДРЕСА_3 ). Відтак, він не є особою, звільненою з військової служби.

Суд наголошує на тому, що переміщення військовослужбовця по службі, яке також передбачає виключення його зі списків особового складу однієї військової частини та зарахування до таких списків іншої, не може вважатися звільненням з військової служби, тобто тим юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує виникнення у військової частини обов`язку з проведення всіх необхідних розрахунків за правилами розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260.

Оскільки позивача не звільнено з військової служби, а виключено зі списків особового складу частини НОМЕР_1 , знято для подальшого проходження військової служби, у відповідача не виник обов`язок з проведення з ним розрахунку при звільненні.

Таким чином, обов`язок нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, покладається на ту військову частину, з якої позивач буде звільнений з військової служби.

З огляду на викладене, суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу грошової компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021 -2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, оскільки така компенсація передбачена виключно у разі звільнення військовослужбовців, а не їх переведення.

Ураховуючи встановлені у справі обставини та положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини, відсутність інших доводів позивача на обґрунтування заявлених вимог, суд уважає такі вимоги недоведеними, а позов таким, що не підлягає задоволенню з наведених вище підстав.

В зв`язку з відсутність документально підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл суд не вирішує.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Мельник