Справа № 640/14860/21
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

19 травня 2025 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Тарасишина О.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України в особі Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка (місцезнаходження: 03189, м. Київ, вул. Ломоносова, 81; ) про скасування наказу від 30.04.2021 № 13 PC про дострокове розірвання (припинення) контракту про проходження військової служби (навчання) та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України в особі Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка (місцезнаходження: 03189, м. Київ, вул. Ломоносова, 81; ) про скасування наказу від 30.04.2021 № 13 PC про дострокове розірвання (припинення) контракту про проходження військової служби (навчання) та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою від 07.03.2025 року прийнято до свого провадження позовну заяву №640/14860/21.

Так, 31.03.2025 року (вх. № 29577/25) представником позивача до канцелярії суду подано заяву про зміну предмету позову, в якій позивач просить суд:

скасувати наказ начальника Військового інституту (по особовому складу) від 30.04.2021 № 13 РС про дострокове розірвання (припинення) контракту про проходження військової служби (навчання) ОСОБА_2 у Збройних Силах України курсантом вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу через недисциплінованість, через службову невідповідність та наказ Ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка № 1280-33 про відрахування зі складу курсантів Військового інституту 4-го року навчання за ступенем бакалавр, спеціальність 081 Право солдата ОСОБА_2 , через недисциплінованість;

скасувати Догану від 03.02.2021 року за невиконання вказівок начальника курсу;

скасувати Сувору догану від 05.02.2021 року за порушення вимог ст. 11, 13, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, вимог наказу МОУ від 30.04.2017 № 233 щодо попередження пияцтва у Збройних Силах України;

скасувати Догану від 23.02.2021 року за ненадання доповіді про випадок, який стався із військовослужбовцем;

скасувати Догану від 26.02.2021 року за невиконання ст. 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (обов`язки рядового);

поновити на посаді курсанта (солдата) ОСОБА_2 у Військовому інституті Київського національного університету імені Тараса Шевченка та поновити дію контракту ОСОБА_2 від 29.07.2017 року про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу.

Ухвалою від 07.05.2025р. Одеським окружним адміністративним судом вказану заяву було залишено без руху, а також надано строк на усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду із надання відповідних доказів.

13.05.2025 року (вх. №ЕС/46889/25) представником позивача до канцелярії суду подано заяву про усунення недоліків, в обґрунтування якої зазначено, що про існування оскаржуваних доган та акту службового розслідування позивачу стало відомо з поданого до суду відзиву відповідача.

Суд зазначає, що за час проходження військової служби (навчання) у Військовому інституті позивач отримала такі дисциплінарні стягнення (копія службової картки солдат ОСОБА_1 додається): - «Догана» від 03.02.2021 за невиконання вказівок начальника курсу; - «Сувора догана» від 05.02.2021 за порушення вимог ст. 11, 13, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вимог наказу МОУ від 30.04.2017 № 233 щодо попередження пияцтва у Збройних Силах України; - «Догана» від 23.02.2021 за ненадання доповіді про випадок, який стався із військовослужбовцем; - «Догана» від 26.02.2021 за невиконання ст.127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (обов`язки рядового).

Про вказані дисциплінарні стягнення солдат ОСОБА_1 дізналась 05.02.2021 року (в службовій картці наявний підпис солдата ОСОБА_1 про ознайомлення) (а.с. 63).

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Абзацом першим частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Суд звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 09 грудня 2021 року у справі №9901/241/21, проаналізувавши положення частини п`ятої статті 122 КАС України, дійшла висновку, що нею встановлено скорочені строки звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби, однак такі не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету якнайскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом одного місяця з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

У постанові від 10.11.2022 у справі №990/115/22 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 107354803) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Без наявності строків на процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (рішення Європейського суду з прав людини у справі Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини у справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (рішення Європейського суду з прав людини у справі Олександр Шевченко проти України, п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

За висновками Європейського суду з прав людини, загалом прийнятним вважається встановлення в національному законодавстві процесуальних обмежень та вимог з метою належного здійснення правосуддя; проте вони не повинні підривати саму суть права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 16 грудня 1992 року у справі "Хаджіанастасіу проти Греції", пункти 32-37).

При цьому очікується, що заявник продемонструє уважне ставлення до дотримання процесуальних вимог національного законодавства, наприклад до строків для подання адміністративного позову (рішення Європейського суду з прав людини від 7 вересня 1999 року у справі "Йодко против Литви (Jodko v. Lithuania).

Отже, звернувшись 31.03.2025 до суду з заявою про зміну предмету позову, позивач пропустив місячний строк звернення до суду з цим позовом.

Розглянувши зміст заяви про поновлення строку звернення до суду від 24.03.2025 року, суд дійшов висновку, що обставини викладені в ній ідентичні обставинам, викладеними в заяві про зміну предмету позову, однак в більш розвернутій формі.

Інших поважних та об`єктивних причин для поновлення строку звернення до суду позивачем не зазначено, доказів на їх підтвердження не надано, тому суд дійшов висновку про неповажність наведених позивачем підстав для поновлення строку звернення до суду, внаслідок чого у задоволенні клопотання про поновлення такого строку слід відмовити.

Відповідно до ч. 6 ст. 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Оскільки позивачем недоліки зазначені в ухвалі Одеського окружного адміністративного суду, у строк усунуто не було, згідно п. 1 ч.4 ст.169 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність повернути заяву про зміну предмету позову позивачеві.

Керуючись ст.ст.169, 241, 248, 294-295 КАС України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Заяву про зміну предмету позову за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України в особі Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка (місцезнаходження: 03189, м. Київ, вул. Ломоносова, 81; ) про скасування наказу від 30.04.2021 № 13 PC про дострокове розірвання (припинення) контракту про проходження військової служби (навчання) та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду в порядку, визначеному ст. 295 та п.15.5 розділуІІ КАС України.

Ухвала набирає законної сили відповідно до приписів ст.256 КАС України.

Суддя О.М. Тарасишина