Справа № 420/973/25
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/973/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року (суддя Караван Р.В., м. Одеса, повний текст рішення складений 25.02.2025) про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

10.01.2025 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, у якому позивачка просила:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 21.02.2018 р., яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності» у розмірі 106983,30 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями 85586,64 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 21396,66 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 21.02.2018 р., яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір з підприємця» у розмірі 8915,28 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями 7132,22 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 1783,06 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 21.02.2018 р., яким ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 170,00 грн. за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 06.04.2018 року №47281-17, якою визначено, що загальна сума податкового боргу платника податків станом на 05.04.2018 року становить: 116068,58 грн., у тому числі за основні платежі: 92718,86 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи): 23349,72 грн., пеня 0,00 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15.01.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Встановлено позивачці строк для усунення недоліку шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

24.01.2025 до суду подано заяву про поновлення процесуального строку, яка вмотивована тим, що 03.06.2024 року позивачка дізналася лише щодо наявності відносно неї судової справи у провадженні суду за позовом ГУ ДПС в Одеській області. Поряд з тим, враховуючи відсутність будь-яких документів та неотримання позивачкою позову з додатками, остання не мала реальної та фізичної можливості, як і її адвокат, 03.06.2024 року встановити підстави такого позову та наявність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Враховуючи, що згідно повідомлення №48508, що міститься в Електронному Суді, представник позивачки отримав доступ до справи №420/14147/24 - 06.06.2024 року, після подання відповідної заяви про дистанційне ознайомлення з матеріалами справи №420/14147/24 та надання електронної копії матеріалів на електронну адресу. Представник позивачки зазначає, що про порушення своїх прав, свобод чи інтересів позивачка повинна була дізнатися щонайменше з 06.06.2024, а відтак, строки позовної давності на звернення до суду не були пропущені позивачкою. Поряд з тим, вказує, що у разі якщо суд вважає, що днем коли сплив шестимісячний строк для звернення до суду з позовом, є 03.12.2024 року, то просить суд визнати поважними причини пропуску такого строку, враховуючи його тривалість та зважаючи на необхідність виходити з фактичних обставин справи, поведінки позивачки, яка вживала дії з оскарження податкових повідомлень рішень, зокрема, посилалась на незаконність складених податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги у справі №420/14147/24, проте без пред`явлення окремих позовних вимог.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28.01.2025 задоволено заяву представника позивачки про поновлення пропущеного строку звернення до суду, поновлено ОСОБА_1 пропущений строк звернення до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, та відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 КАС України.

У вказаній ухвалі судом зазначено, що з урахуванням пропуску встановленого процесуального строку на подання позовної заяви лише на два дні, з урахуванням умов воєнного стану, враховуючи співмірність тривалості такого пропуску із правом позивачки на розгляд поданого нею позову, можливо визнати поважними причини пропуску такого строку та поновити пропущений процесуальний строк.

11.02.2025 відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 21.02.2018 також були направлені з рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу, але поштове відправлення було повернуте 22.03.2018 з відміткою пошти про причини «за закінченням встановленого строку зберігання». Строк для звернення до суду платника податків із вимогою щодо визнання протиправним рішення контролюючого органу визначається за правилами пункту 56.18 статті 56 ПКУ (1095 днів із дня отримання такого рішення), незалежно від того, чи скористалася особа своїм правом на досудове вирішення спору шляхом застосування процедури адміністративного оскарження. Отже, можна зробити висновок, що позивачкою було пропущено строк на оскарження.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України.

Суд дійшов висновку, що наведений в ухвалі про відкриття провадження від 28.01.2025 висновок про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду з урахуванням пропуску встановленого процесуального строку на подання позовної заяви лише на два дні та співмірності тривалості такого пропуску із правом позивачки на розгляд поданої нею позовної заяви був передчасним.

Ухвала суду мотивована тим, що позов поданий до суду через 1219 днів з дня, коли оскаржувані податкові повідомлення-рішення вважаються врученими позивачу, тобто за межами 1095 денного строку, встановленого ст. 102 ПК України.

Поряд з цим суд також зазначив, що передбачений статтею 122 КАС України шестимісячний строк сплив 03.12.2024, а з вказаним позовом позивачка звернулася 05.12.2024, тобто з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою позивачка подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржену ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування поданої скарги апелянтка наголошує, що фактично копії оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та копію податкової вимоги не отримувала, що підтверджується матеріалами справи. Про наявність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги ОСОБА_1 дізналась лише після того, як Головне управління ДПС в Одеській області звернулося до суду з позовом про стягнення податкового боргу, а саме 06.06.2024 адвокат Попова О.А. отримала доступ до справи №420/14147/24 на підставі ордеру, після чого, 11.06.2024 адвокат ознайомилася з копією позовної заяви з додатками, серед яких зокрема містилися оскаржувані податкові повідомлення- рішення та податкова вимога. Таким чином апелянт вважає, що строки позовної давності на звернення до суду не були пропущені позивачкою.

Також апелянт зазначила, що вважала, шо її права будуть захищені без пред`явлення позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень у межах розгляду справи №420/14147/24, яка тривалий час розглядалася судами.

Також при вирішенні питання про поновлення строку на подання позовної заяви позивачка та її представник просили суд першої інстанції врахувати, шо в країні введено воєнний стан, постійно оголошуються повітряні тривоги, за наслідками яких з метою збереження життя і здоров`я представнику позивача необхідно було прямувати до бомбосховища. Для прикладу, з 01.10.2024 року по 05.12.2024 року, повітряну тривогу в м. Одесі не оголошували лише 1 та 13 жовтня та 13.20,23,30 листопада. Окрім того, в цей період, а саме з 17 листопада 2024 року, у зв`язку з ракетними ударами по об`єктах критичної інфраструктури, у місті Одесі почали діяти екстрені відключення світла, які діяли майже до кінця грудня 2024 року. В цей період світла більше часу не було, чим воно було присутнє, що також впливало на роботу адвоката, яка, v зв`язку з завантаженістю, тривалими перебуваннями в судах, що пов`язано з очікуванням закінчення оголошення повітряних тривоги, для того щоб продовжити слухання справи, подальшими відключеннями світла у м. Одеса та відсутністю інтєрнєту не мала Фізичної можливості підготувати вказаний позов раніше та подати його до суду.

Поряд з цим апелянтка акцентує увагу, що пропущений нею процесуальний строк є не значним, і в умовах посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу, та відсутністю електроенергії, представником позивачки за першої ж вільної можливості було підготовлено позовну заяву та подано до суду. Тобто, позивачка намагалася вчинити усі залежні від неї процесуальні дії у розумний строк для реалізації свого права на звернення до суду.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22, протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також апелянтка зазначає, що при обмеженні, зокрема, права звернення до суду порушується принцип справедливого та публічного суду, що суперечить Європейській конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97.

Окрему апелянт звернула увагу на те, шо предметом заявленого позову окрім оскарження податкових повідомлень-рішень №, №, № від 21.02.2018 року, є також оскарження податкової вимоги від 06.04.2018 року №47281-17, щодо якої суд першої інстанції не досліджував обставини про її направлення на адресу платника податку. Тобто, день коли позивачка дізналася або повинна була дізнатися про існування податкової вимоги від 06.04.2018 №47281-17, суд не встановив, а тому висновок суду про наявність підстав для залишення позову без розгляду в цій частині є передчасним.

Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції спірне питання було розглянуто в порядку письмового провадження.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до частини другої статті 312 КАС України, якою передбачено, що апеляційні скарги на ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства, частиною першою статті 5 якого унормовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Частиною першою статті 45 КАС України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

За змістом частин першої та другої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Процесуальні строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

За загальним правилом перебіг строку звернення до адміністративного суду починається з дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла та повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поряд з цим суд повинен гарантувати доступ до правосуддя особам, які вважають, що їх право порушене, і діяли добросовісно, але пропустили строк звернення до суду з поважних причин. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Суд зазначає, що при вирішенні питання дотримання позивачем строку звернення до суду із позовом першочергово слід визначитись із строком, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, та моментом початку його перебігу. Лише після встановлення зазначених обставин суд переходить до оцінки поважності причин пропуску такого строку, якщо він дійсно був пропущений.

У постанові від 26.11.2020 у справі №500/2486/19 Верховний Суд відступив від висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 03.04.2020 у справі №2540/2576/18, у частині того, що строк для звернення платника податків із позовом до адміністративного суду, у тому числі після використання процедури адміністративного оскарження, становить 1095 днів з дня отримання платником податків податкового повідомлення-рішення. У вказаній постанові Верховний Суд визначив помилковим твердження про те, що як за загальним правилом, так і у разі попереднього адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення строк звернення до суду становить 1095 днів відповідно до положень пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, оскільки ця норма права не встановлює процесуальних строків, а лише закріплює право платника податків на оскарження податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення в суді в будь-який момент після його отримання із застереженням про те, що реалізація такого права за загальним правилом стає неможливою поза строками давності, які закріплені в статті 102 Податкового кодексу України.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у справі №160/11673/20 (постанова від 27.01.2022) в продовження зазначених висновків, сформував правовий висновок, що процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26.11.2020 у справі №500/2486/19 та від 27.01.2022 №160/11673/20.

За приписами частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (без використання процедури досудового вирішення спору) становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

За визначенням частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року у справі №420/14147/24 за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Одеській області до фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, що виник в результаті нарахування по оскарженим у даній справі податковим повідомленням-рішенням сум, встановлено, що спірні податкові повідомлення-рішення від 21.02.2018 №, №, № були направлені ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення на її податкову адресу, яка в період з 03.02.2009 до 26.08.2018 співпадала із зареєстрованим місцем проживання, але поштове відправлення було повернуте до податкового органу 22.03.2018 з відміткою пошти про причини «за закінченням встановленого строку зберігання». Податкова вимога від 06.04.2018 форми «Ф» №47281-17 також була направлена ОСОБА_1 рекомендованим повідомленням про вручення, але поштове відправлення було повернуте до податкового органу 19.05.2018 з відміткою пошти про причини «за закінченням терміну зберігання».

За приписами п. 42.2, абз. 6 п. 42.4 ст. 42 ПК України, податкові повідомлення-рішення вважаються такими, що вручені ОСОБА_1 22.03.2018, а податкова вимога - 19.05.2018, відповідно.

Зазначене має преюдиційне значення у даній справі, а тому не потребують доказування за ч. 4 ст. 78 КАС України.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2023 року у справу № 400/4063/22 Суд зауважив, що преюдиція - це обов`язковість обставин, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені обставини не підлягають доказуванню. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною четвертою статті 78 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, за змістом частини четвертої статті 78 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при

Поряд з цим колегія суддів також враховує, що Судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23.05.2022 у справі №810/3116/18 зазначено, що відповідно до пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Слід також зазначити, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Отже обов`язку контролюючого органу щодо направлення платнику податків, зокрема податкового повідомлення - рішення у спосіб, визначений статтями 42, 58 Податкового кодексу України, кореспондує також і обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції (у разі застосування пунктів 42.4, 58.3) від органів ДПС України.

Таким чином, шестимісячний строк звернення до суду з вимогами про скасування податкових повідомлень-рішень від 21.02.2018 №№, №, № сплив 22.09.2018, а податкової вимоги від 06.04.2018 №47281-17 19.11.2018.

Як встановив суд першої інстанції, з вказаним позовом позивачка звернулася засобами кур`єрської доставки 05.12.2024, тобто з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 КАС України, згідно із якою у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду застосування частини першої статті 121 КАС України, яке уперше сформульованою у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №9901/405/19, "правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки".

Тому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані із дійсними, істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Колегія суддів вважає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставини непереборного і об`єктивного характеру, існування яких значною мірою утруднило або ж унеможливило реалізацію права позивачки на судовий захист у межах встановленого для цього строку звернення до суду. Триваюча пасивна поведінка позивачки також не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у нього можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства", пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Як зазначалося вище, наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, згідно із частиною третьою якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998 року зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (Affaire Perez de Rada Cavanilles c. Espagne №116/1997/900/1112).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, зумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків спричинено досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава за допомогою встановлення відповідних процесуальних строків, може обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

З огляду на зазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав застосування судом положень пункту 8 частини першої статті 240 КАС України, якою передбаченого залишення позову без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу, але з мотивів, наведених у цій постанові.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За приписами частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відтак апеляційна скарга позивачки задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 312, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду змінити в мотивувальній частині і викласти мотиви в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов