Справа № 440/2854/25
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 р.Справа № 440/2854/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою адвоката Ковжоги Олександра Івановича на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 09.04.2025, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Ясиновський, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі №440/2854/25

за позовом адвоката Ковжоги Олександра Івановича

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року адвокат Ковжога Олександр Іванович (далі за текстом - позивач, адвокат Ковжога О.І., апелянт) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо не надання відповіді на адвокатський запит адвоката Ковжоги О.І. від 14 лютого 2025 року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути адвокатський запит адвоката Ковжоги О.І. від 14 лютого 2025 року та надати наступну інформацію:

1) Чи розглянута заява ОСОБА_1 від 23 жовтня 2024 року щодо оформлення йому у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560, довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»?

2) Яке прийнято рішення по заяві ОСОБА_1 від 23 жовтня 2024 року щодо оформлення йому у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560, довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»?

3) У який спосіб та коли повідомляли ОСОБА_1 про прийняте рішення по його заяві від 23 жовтня 2024 року щодо оформлення йому у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560, довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та доданих документів, що підтверджують право на відстрочку?

4) Якщо прийнято позитивне рішення, чи видавалася ОСОБА_1 у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560, довідка про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» із зазначенням строку відстрочки? Якщо видавалася, то коли саме та у який спосіб?

5) Якщо ОСОБА_1 відмовлено у наданні відстрочки, то коли саме та у який спосіб його повідомляли письмово із зазначенням причин відмови за формою згідно з додатком 6 до постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560?

6) Якщо заява ОСОБА_1 від 23 жовтня 2024 року щодо оформлення йому у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560, довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не розглянута, то з яких правових підстав?

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 р. закрито провадження у справі за позовом адвоката Ковжоги О.І. до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, адвокат Ковжога О.І. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги адвокат Ковжога О.І. покликається на ненадання відповіді ІНФОРМАЦІЯ_2 на адвокатський запит, який був направлений в інтересах клієнта ОСОБА_1 . Вважає, що суд першої інстанції мав відмовити у відкритті провадження у справі якщо б вважав спір таким, що не має розглядатися у порядку адміністративного судочинства, а відкривши провадження повинен був перевірити юридичну та фактичну обґрунтованість бездіяльності відповідача. Вважає, що висновки суду першої інстанції що те, що спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства не відповідає дійсності, а відповідач попри обов`язок надавати відповіді на, зокрема, адвокатські запити не розглянув відповідний запит позивача.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що не перешкоджає розгляду справи в силу приписів ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Згідно з положеннями ч. 1, 3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що адвокатський запит адвокат Ковжога О.І. звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 з адвокатським запитом від 14 лютого 2025 року, у якому просив надати інформацію:

1) Чи розглянута заява ОСОБА_1 від 23 жовтня 2024 року щодо оформлення йому у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560, довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»?

2) Яке прийнято рішення по заяві ОСОБА_1 від 23 жовтня 2024 року щодо оформлення йому у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560, довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»?

3) У який спосіб та коли повідомляли ОСОБА_1 про прийняте рішення по його заяві від 23 жовтня 2024 року щодо оформлення йому у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560, довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та доданих документів, що підтверджують право на відстрочку?

4) Якщо прийнято позитивне рішення, чи видавалася ОСОБА_1 у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560, довідка про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» із зазначенням строку відстрочки? Якщо видавалася, то коли саме та у який спосіб?

5) Якщо ОСОБА_1 відмовлено у наданні відстрочки, то коли саме та у який спосіб його повідомляли письмово із зазначенням причин відмови за формою згідно з додатком 6 до постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560?

6) Якщо заява ОСОБА_1 від 23 жовтня 2024 року щодо оформлення йому у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560, довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не розглянута, то з яких правових підстав?

Позивач стверджує, що відповідь на вказаний адвокатський запит не отримав.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо надання відповіді на адвокатський запит, звернувся до суду з цим позовом.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що цей спір не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства та будь-якого іншого судочинства, оскільки такий позов взагалі не може розглядатися судами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, та зазначає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Як установлено матеріалами справи, адвокат Ковжога О.І. звернувся до адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправними дій відповідача щодо не розгляду адвокатського запиту та ненадання запитуваної інформації, а також зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 надати запитувану інформацію стосовно розгляду заяви клієнта позивача - ОСОБА_1 від 23 жовтня 2024 року, що сформульована в указаному адвокатському запиті.

Отже, для розв`язання питання про те, чи підлягає цей спір розгляду судом адміністративної юрисдикції, необхідно з`ясувати, чи є він публічно-правовим, тобто чи пов`язаний з виконанням відповідачем публічно-владних управлінських функцій, та чи має цей спір вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 20 Закону № 5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).

Відповідно до абзаців першого та другого частини першої статті 24 Закону № 5076-VI адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Згідно із частинами другою, третьою статті 24 Закону № 5076-VI орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

Аналіз наведених положень Закону № 5076-VI свідчить про те, що адвокатський запит може бути адресований як суб`єктам владних повноважень, так і приватним особам.

Водночас відповідно до частин першої, другої статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них;

5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.

До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють:

1) інформацією про стан довкілля;

2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту;

3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян;

4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

Статтею 19 Закону № 2939-VI врегульовано оформлення запитів на отримання публічної інформації.

Частиною першою вказаної статті визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі (частина п`ята статті 19 Закону № 2939-VI).

Отже, сам собою адвокатський запит не є запитом про надання публічної інформації, оскільки може бути адресований не лише розпорядникам публічної інформації, визначеним Законом № 2939-VI, а більш широкому колу суб`єктів. До того ж запитувана в адвокатському запиті інформація, необхідна адвокатові для надання правової допомоги клієнтові, не обов`язково має бути публічною.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що адвокатський запит не є запитом, що направлений на отримання публічної інформації, оскільки може бути спрямований не лише до суб`єктів владних повноважень, але й до будь-якої юридичної особи з метою отримання необхідної адвокату інформації для надання правової допомоги клієнту.

Водночас такий запит може стосуватися й надання публічної інформації. У такому разі адвокат у запиті, крім посилання на відповідні статті Закону № 5076-VI, зобов`язаний послатися як на підставу для отримання інформації, яка підпадає під визначення публічної, й на відповідні статті Закону № 2939-VI, а також дотримати вимог останнього, звернувши увагу суб`єкта, якому адресовано адвокатський запит, на його статус розпорядника публічної інформації.

Проте в цій справі, звертаючись до ІНФОРМАЦІЯ_3 з адвокатським запитом, адвокат Ковжога О.І., зазначаючи про підстави отримання запитуваної інформації, послалося у своєму запиті виключно на статті 20, 24 Закону № 5076-VI і запитував інформацію, яка стосується результатів розгляду заяви конкретної фізичної особи, що не дає можливості вважати такий адвокатський запит одночасно й запитом на отримання публічної інформації.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вказаний спір не може розглядатися в порядку адміністративного судочинства та будь-якого іншого судочинства, оскільки такий позов взагалі не може розглядатися судами..

Вказані висновки судів першої та апеляційної інстанції відповідають висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а, від 18 серпня 2022 року по справі № 520/13981/21 тощо.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, необхідно тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів, а також спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №9901/296/19, від 20.11.2019 у справі №808/2167/18 та від 11.06.2020 у справі №640/22536/19.

Твердження апелянта про незастосовність до спірних правовідносин висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №9901/296/19, від 20.11.2019 у справі №808/2167/18 та від 11.06.2020 у справі №640/22536/19 колегія суддів відхиляє, оскільки вказані висновки стосуються необхідності закриття провадження у справі у випадках, коли ініційований особою судовий процес взагалі не підлягають судовому розгляду.

По суті спірного питання застосовними є саме висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а, від 18 серпня 2022 року по справі № 520/13981/21 тощо, які були враховані судами першої та апеляційної інстанції при розгляду цієї справи.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції, відкривши провадження, повинен був перевірити юридичну та фактичну обґрунтованість бездіяльності відповідача, оскільки не відмовив у відкритті провадження колегія суддів вважає хибним, оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 так і п. 1. ч. 1 ст. 238 КАС України суд наділений повноваженнями як відмовити у відкритті провадження так і закрити провадження у справі після її відкриття з підстав того, що спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства;.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність вимог апеляційної скарги, відтак і відсутності підстав для її задоволення.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Ковжоги Олександра Івановича залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року по справі №440/2854/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 19.05.2025.