Справа № 371/1837/24
Суддя: Геліч Т. В.
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний № 371/1837/24
Номер провадження № 2-а/371/50/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2025 р. м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області в складі головуючої судді Геліч Т.В. , розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні (без виклику сторін) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу поліції №2 Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України у Київській області про зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

В провадженні суду перебуває вказана адміністративна справа, у якій позивач просить зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області Обухівсьі районне управління поліції відділ поліції № 2 скласти та передати до суду в порядку ст.2' КУпАП протокол про адміністративне правопорушення на ОСОБА_2 водія автомобіля «Alfa Romeo», заст. 124 КУпАП, яка була учасникс дорожньо-транспортної пригоди 16 лютого 2024 року о 13 год. 40 хв. на 104 кіломет автодороги Київ-Знам`янка.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в провадженні Миронівського районного суду Київської області перебувала справа 371/229/24, щодо розгляду протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 12.08.2024 року суд з`ясувавши всі обставини справи, дійшов висновків: «поліцією чітко зафіксовано, шо причинно-наслідковий зв`язок між заподіяною ДТП та наслідками (пошкодженням автомобілів) містяться саме в діях водія ОСОБА_2 , а тому дії ОСОБА_1 не знаходились в причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП.

За таких обставин, вважає, що оскільки вина водія ОСОБА_1 не підтверджується матеріалами справи, а її дії не знаходились в причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП. враховуючи вимоги ч. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях водія ОСОБА_1 .

Пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як письмові, так і ті. що надані під час розгдяду справи в суді першої та апелядійної інстанції, є логічними, послідовними, доповнюють одні одного.

Із пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та спеціаліста (судового експерта КНІДЕСЕ)

ОСОБА_4 вбачається, що водій автомобіля «Alfa Romeo» створив для автомобіля «Hond; CR-У» небезпечну ситуацію, в результаті чого водій автомобіля «Honda CR-У» ОСОБА_1 для усунення небезпеки вимушена була звернути вправо, внаслідок чого втратила керування, в`їхала у відбійник. потім її викинуло на зустрічну смугу, де відбулось зіткнення з aвтoмoбiлe «Renault Роккег» тобто водій автомобіля «Honda CR-У» діяла в умовах крайньої необхідності (копія постанови додається). Таким чином, водій ОСОБА_1 є потерпілоюв ДТП особок Однак, не може отримати страхове відшкодування на ремонт пошкодженого автомобіль оскільки протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 з порушення ст. 124 КУпАП не складався.

Як вбачається з матеріалів справи № 371/229/24, у зв`язку із створенням аварійної ситуації водієм ОСОБА_2 автомобілі «Honda CR-У» та «Renault Dokker» отримали механічні ушкодження, а їхнім власникам завдано матеріальної шкоди.

Враховуючи викладене, саме дії водія ОСОБА_2 , яка керувала автомобілем «Alfa Romeo», призвели до настання ДТП та містять у собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні даного ДТП не встановлена, представник Позивача звернувся до відповідача з заявою щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення в порядку ст. 276 КУпАП та притягнення ОСОБА_2 , водія автомобіля «Alfa Romeo», яка була учасником дорожньо-транспортної пригоди 16 лютого 2024 року о 13 год. 40 хв. на 104 кілометрі автодороги Київ-Знам`янка, до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, однак в задоволені заяви відмовлено.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

16.02.2024 поліцейським СРПП ВП №2 Обухівського РУП старшим сержантом Даніловим О.В. складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №183146, відповідно до якого 16 лютого 2025 року о 17 год. 50 хв. на 104 км автодороги «Київ-Знам`янка» ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожньої обстановки та допустила зіткнення з відбійником та виїхала на зустрічну смугу руху де зіткнулася з автомобілем «Renault dokker», », реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався на зустріч, в наслідок зіткнення автомобілі дістали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказаними діями ОСОБА_1 порушила вимоги п.п. 2.3 та 13.1 Правил дорожнього руху, в зв`язку з чим її дії кваліфіковані за ст.124 КУпАП.

Згідно з постановою Миронівського районного суду Київської області від 29.02.2024 року у справі №371/229/24 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.

Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 12.08.2024, постанову Миронівського районного суду Київської області від 29.02.2024 року у справі №371/229/24 скасовано, а провадження у справі закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутності в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції, в мотивувальній частині рішення дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні докази, які безпосередньо вказують на наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КупАП, оскільки остання діяла в умовах крайньої необхідності.

Також, апеляційним судом встановлено, що причинно-наслідковий зв`язок між заподіяною ДТП та наслідками (пошкодженням автомобілів) містяться саме в діях водія ОСОБА_2 , а тому дії ОСОБА_1 не знаходились в причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП.

28.10.2024 адвокат Волощук В.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до відділу поліції №2 Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України у Київській області із заявою про складання протоколу про адміністративне правопорушення, в якій просив скласти та передати на розгляд до суду протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУПАП щодо ОСОБА_2 , яка була учасником ДТП 16.02.2024.

Листом від 08.11.2024 року начальник відділу поліції №2 Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України у Київській області фактично повідомив про відмову у задоволенні заяви адвоката Волощука В.В.

Вважаючи таку позицію незаконною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Частиною 5 ст. 160 КАС України передбачено, що право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують.

Стаття 286 КАС України, встановлює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п.п. 2, 3 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Статтею 124 КУпАП передбачено, що адміністративна відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Частиною 1 ст. 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення протоколи про правопорушення мають право складати:

1) уповноважені на те посадові особи: органів внутрішніх справ (Національної поліції) (ст. 124 КУпАП).

Згідно з приписами ст. 221 КУпАП, судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Пунктом 5 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395) передбачено, що разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якщо воно вчинене особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, або його розгляд не віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський відповідно до статті 255 КУпАП складає протокол про адміністративне правопорушення. Поліцейські складають протоколи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені статтею 124 КУпАП.

Згідно з п. 1 Розділу VIII Інструкції № 1395, у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються:

1) схема місця ДТП (додаток 7), яку підписують учасники ДТП та поліцейський;

2) пояснення учасників пригоди та свідків (у разі їх наявності);

3) показання технічних приладів (у разі їх наявності);

4) показання засобів фото- та/або відеоспостереження (у разі їх наявності);

5) інші матеріали, які необхідні для прийняття рішення у справі.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, суд вважає, що саме суду, який розглядає справу про адміністративне правопорушення належить виключне повноваження щодо встановлення правильності і обґрунтованості складання працівником Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення та підстави для адміністративної відповідальності винної особи. Суду, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, при розгляді даної справи, також належить виключне повноваження щодо оцінки доказів, на підставі яких притягується особа до адміністративної відповідальності на відміну від суду, який розглядає спір в порядку, передбаченому КАС України щодо правомірності дій працівника поліції по оформленню ДТП.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 17.07.2018 у справі № 554/1334/17.

Водночас, Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення виноситься на місці скоєння адміністративного правопорушення. Нормами КУпАП та Інструкції не передбачено складання протоколу про адміністративне правопорушення за заявою одного з учасників ДТП, після вжитих заходів об`єктивного визначення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП та після винесення судом рішення, якщо у цьому рішенні немає відповідної вказівки суду.

В свою чергу слід зазначити, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 55 Конституції України, п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997, будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Тобто, оспорюванні позивачем дії або бездіяльність відповідача повинні мати безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом або позбавлення можливості повністю чи в частині реалізувати належне цій особі право, або шляхом безпідставного покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Стосовно поняття «охоронюваний законом інтерес» в цьому ж Рішенні Конституційного Суду України вказано, що воно означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Суд звертає увагу, що позивачем, не було конкретизовано та сформульовано в чому саме виразилося порушення передбачених Конституцією та законами України прав, свобод та охоронюваних інтересів у сфері публічно-правових відносин, у зв`язку із не притягненням відповідачем - іншої особи до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Таким чином, в даному випадку, обраний позивачем такий спосіб захисту, як оскарження дій працівників поліції та зобов`язання їх скласти процесуальні документи з метою притягнення до адміністративної відповідальності іншу особу, не створить для скаржника жодних юридичних прав та/чи обов`язків.

Крім того, з огляду на завдання адміністративного провадження, факт притягнення іншої особи до адміністративної відповідальності не може вплинути на особисті права та/або інтереси заявника.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі №826/3585/18, від 14 липня 2020 року у справі 363/3888/17.

Отже, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача щодо не складення протоколу відносно іншої особи, не порушує права позивача, оскільки не породжують, не змінюють та не припиняють його права і обов`язки саме у сфері публічно-правових відносин.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Суд вважає, що за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, зокрема п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП, повноваження відповідача щодо прийняття будь-яких нормативно-правових актів є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу, в даному випадку - Національною поліцією.

Згідно з рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до вимог ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - п`ятій цієї статті.

У разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Згідно з п. 7 розділу IX Інструкції, уповноважена особа підрозділу поліції під час розгляду матеріалів ДТП повинен(на) в найкоротший строк, але не більше одного місяця з дати вчинення ДТП, встановити всі обставини її скоєння, вжити інших заходів щодо об`єктивного визначення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, скласти відносно такої особи протокол про адміністративне правопорушення та в п`ятиденний строк надіслати його до відповідного суду.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку про відсутність можливості у компетентного органу, враховуючи дату події, навіть за умови визнання їх дій на той час протиправними, поза межами встановлених строків, вирішувати питання про притягнення осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити дії є безпідставними та необґрунтованими, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись положеннями ст. ст. 2, 19, 139, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Відділу поліції №2 Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України у Київській області про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 20.05.2025 року.

Суддя Тетяна ГЕЛІЧ