Справа № 440/4675/20
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 р.Справа № 440/4675/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 27.03.2025, головуючий суддя І інстанції: К.І. Клочко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі №440/4675/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

27 серпня 2020 ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області), у якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2018 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії -14.07.2020;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити розрахунок, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, нарахованої на підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.08.2018 у справі №1640/2295/18, за період з 01.01.2018 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії - 14.07.2020.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів з огляду на порушення строків виплати пенсії.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів з огляду на порушення термінів виплати пенсії, нарахованої на підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.08.2018 у справі №1640/2295/18, за період з 01.01.2018 по 14.07.2020.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн.

02 лютого 2021 року рішення суду набрало законної сили.

22 лютого 2021 року судом видано виконавчий лист.

Окремою ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій у порядку статті 383 КАС України задоволено.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області вчинені при виконанні рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року у справі №440/4675/20.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, а саме: неналежному виконанню рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року у справі №440/4675/20.

Про результати розгляду та виконання цієї ухвали повідомити Полтавський окружний адміністративний суд протягом 30 календарних днів з дня отримання окремої ухвали.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року заяву ОСОБА_1 щодо встановлення судового контролю у справі та подання звіту про виконання судового рішення задоволено.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області подати до Полтавського окружного адміністративного суду протягом 30 днів з дня отримання цієї ухвали звіт про повне виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року у справі №440/4675/20.

Окремою ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Полтавській області, щодо невиконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду 19.10.2020 у справі №440/4675/20 в частині зобов`язання виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів з огляду на порушення термінів виплати пенсії, нарахованої на підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.08.2018 у справі №1640/2295/18, за період з 01.01.2018 по 14.07.2020.

Повідомлено Пенсійний фонд України та Міністерство соціальної політики України про бездіяльність ГУ ПФУ в Полтавській області щодо невиконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.10.2020 у справі №440/4675/20.

Надіслати окрему ухвалу Пенсійному фонду України та Міністерству соціальної політики України для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону ГУ ПФУ в Полтавській області.

Встановлено строк для надання відповіді на окрему ухвалу упродовж тридцяти днів з дня отримання її копії.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року заяву ОСОБА_1 - повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року заяву ОСОБА_1 щодо встановлення судового контролю у справі та подання звіту про виконання судового рішення задоволено частково.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області подати до Полтавського окружного адміністративного суду протягом 30 днів з дня отримання цієї ухвали звіт про повне виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року у справі №440/4675/20.

В іншій частині заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

24.02.2025 ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із заявою в порядку статті 382 КАС України про визнання протиправними дії, а саме просив:

- визнати затримку у більш 4-х років по виплаті ГУ ПФУ в Полтавській області грошової компенсації з боку відповідача відповідно до рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/3785/23 від 24.05.2023, надмірною з урахуванням правової позиції ЄСПЛ в Рішенні по справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15.10.2009, (п.53) - затримка, яка становила один рік і чотири місяці, у виплаті грошової компенсації, призначеної судовим рішенням, винесеним проти державного органу, Суд визнав надмірною;

- визнати відповідача ГУ ПФУ в Полтавській області, який є територіальним органом Пенсійного фонду України, відповідно до абзацу другого частини 4 статті 382-1 КАС України, колегіальним органом сумісно з Пенсійним фондом України та Міністерством соціальної політики України, які були належним чином поінформовані Полтавським окружним адміністративним судом у адміністративної справі № 440/4675/20 окремою ухвалою від 08.04.2024 про протиправну бездіяльність їх структурного підрозділу - ГУ ПФУ в Полтавській області щодо невиконання рішення суду від 08.04.2024 у справі №440/4675/20 та до чиїх повноважень та завдань, як колегіального органу належить забезпечення виконання вказаного судового рішення;

- визнати факт невиконання окремої ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 по справі № 440/4675/20 про визнання дій протиправними з боку колегіального органу - ГУ ПФУ в Полтавській області, шляхом невжиття ефективних заходів до усунення зазначених в ухвалі порушень закону через бездіяльність керівника Пенсійного фонду України, керівника Міністерства соціальної політики України, дії яких солідарно з діями відповідача не відповідають та порушують вимоги частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» N 3477-IV від 23.02.2006, яка проголошує - Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади забезпечують систематичний контроль за додержанням у рамках відомчого підпорядкування адміністративної практики, що відповідає Конвенції (995_004) та практиці Суду, та що призвело за фактом до порушення п.9 ст.129 Конституції України, щодо обов`язковості судового рішення, а тому підпадає під дії статті 185-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, через невжиття заходів щодо належного виконання окремої ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 по справі № 440/4675/20;

- з урахуванням незаперечних обставин у справі №440/4675/20, які виникли після судового розгляду з вини відповідача, після 02.02.2021 у зв`язку з продовженням надмірно тривалого загального провадження, визнати зловживання відповідачем процесуальними правами, дії якого суперечать завданню адміністративного судочинства, та у зв`язку з виникненням нових обставин у справі, керуючись нормою міжнародного права, що передбачає «Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (див. згадані вище рішення у справах Скордіно, пп.203-204, та Вассермана, п. 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу», тому є підстави у зв`язку з надмірно тривалим невиконанням рішення суду у справі № 440/4675/20 з вини відповідача в рамках загального провадження стягнути на користь позивача відшкодування моральної шкоди в сумі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленим судом на підставі норм міжнародного права, а саме - Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 10.03.2011 (пп. 38, 100) та Рішення Європейського Суду з прав людини "Кечко проти України" від 08.11.2005 (п.26), де Суд констатував, - Суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (див. mutatis mutandis, рішення у справі "Бурдов проти Росії" (980_045), N 59498/00, пар. 35, ECHR 2002-III), Рішення Європейського Суду з прав людини від 27.07.2004 р. по справі "Ромашов проти України", де Суд присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди, а також згідно до вимог статей 17, 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» N 3477-IV від 23.02.2006 р.;

- розглянути заяву позивача, щодо стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування моральної шкоди на користь позивача, у сфері публічно-правових відносин, керуючись частиною 2 ст.5 КАС України, що не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини, тому як якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68);

- для забезпечення виконання рішення суду у справі №440/4675/20 відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з застосуванням практики Європейського суду з прав людини, не зважаючи на аргумент відповідача про відсутність необхідного фінансування на рахунки відповідача та включення грошової компенсації доплати по пенсії в реєстр заборгованості виплат, зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області, як боржника, за яким є відповідальний державний орган (центральний орган виконавчої влади - Міністерство соціального політики України сумісно з Пенсійним фондом України), передати виконання рішення суду іншому компетентному державному органу, який має вплив (контроль) на чинники, які затримують чи перешкоджають повному й вчасному виконанню рішення суду, а саме безпосередньо до Пенсійного фонду України сумісно з Міністерством соціального політики України, державним органам, яки меж іншим контролюють та відповідають за професійну, а тому соціально-правову діяльність відповідача в питанні пенсійного страхування з урахуванням висновку у п.27 постанови Верховного Суду від 06.08.2019 по справі №160/3586/19, де суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на відсутність бюджетних асигнувань;

- визнати дії відповідача ГУ ПФУ в Полтавській області такими, що непередбачені Конституцією та законами України, як умисними та які підпадають під вимоги Кримінального кодексу України, щодо завдання на протязі тривалого часу з боку суб`єкта владних повноважень (ГУПФУ) істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян (до яких належить позивач) або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб, що призвело до нанесення матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, згідно до статей 364, 367, 382 Кримінального кодексу України, що вимагає з боку суду розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення для забезпечення правового статусу держави Україна або постановлення окремої ухвали, в порядку ст. 249 КАС України, стосовно порушення відповідачем законодавства, яке містить на теперішній час в межах загального провадження ознаки кримінального правопорушення, на що зверталася увага державним виконавчим органом (виконавче провадження ВП №64782087) у порядку Закону України «Про виконавче провадження» в повідомленні державного виконавця від. 25.11.2021 за вих. 02.1.18/23675, яке було направлено до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами боржника.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного від 27 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - ГУ ПФУ в Полтавській області на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.10.2020 у справі № 440/4675/20 залишено без задоволення.

ОСОБА_1 не погодився із зазначеним судовим рішенням та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати зазначену ухвалу від 27 березня 2025 року та ухвалити постанову, якою:

- скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 27.03.2025 по справі № 440/4675/20 на заяву позивача від 24.02.2025 та постановити нове судове рішення з урахуванням заявлених вимог позивачем до Полтавського окружного адміністративного суду в заяві поданої 24.02.2025 та заяві поданої 05.06.2025 в порядку статті 382 КАС України з одночасним застосуванням ч. 2 ст. 5, ч. 5 ст. 7 КАС України на підставі норм міжнародного права як джерела права та з урахуванням обставин по справі, які виникли в подальшому під час загального провадження через надмірну затримку виконання рішення суду, тому як на теперішній час, з боку начальника головного управління Фонду відсутні будь - які дії, щодо виконання рішення суду по факту, тобто виконання рішення суду залишається фактично без руху.

- визнати, через більш 4-х років після вступу рішення суду у справі №440/4675/20 в законну силу, дії начальника ГУ ПФУ в Полтавській області, який здійснює керівництво головним управлінням Фонду та несе персональну відповідальність за організацію та результати його діяльності, в колегіальному державному органі, такими що по факту зупиняють виконання рішення суду на протязі надмірно тривалого часу та через необережну бездіяльність не вживає заходів щодо передачи рішення суду іншому компетентному органу для виконання (див. згадане рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 46), який має вплив (контроль) на чинники, які затримують чи перешкоджають повному й вчасному виконанню рішення суду, а саме безпосередньо до Пенсійного фонду України сумісно з Міністерством соціального політики України, державним органам, яки меж іншим контролюють та відповідають за професійну, а тому соціально-правову діяльність відповідача в питанні пенсійного страхування з урахуванням висновку у п.27 постанови Верховного Суду від 06.08.2019 по справі №160/3586/19, де суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на відсутність бюджетних асигнувань;

- керуючись статтями 249, 324 КАС України, 367 Кримінального кодексу України про службову недбалість шляхом невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків сумісно та з урахуванням висновків у п. 53 пілотного Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" - виконання рішення суду не повинно перевищувати один рік і чотири місяці, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» N 3477-IV від 23.02.2006, постановити окрему ухвалу, тому як органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, що зупиняють їх виконання, (абз.2 частини 7 Закону «Про судоустрій і статус суддів»);

- з урахуванням незаперечних обставин у справі №440/4675/20, які виникли після судового розгляду з вини відповідача після 02.02.2021 у зв`язку з продовженням надмірно тривалого загального провадження, визнати зловживанням відповідача процесуальними правами, дії якого суперечать завданню адміністративного судочинства, та у зв`язку з виникненням нових обставин у справі, керуючись нормою міжнародного права, що передбачає «Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (див. згадані вище рішення у справах Скордіно, пп.203-204, та Вассермана, п. 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу.», визнати нанесення позивачу моральної шкоди відповідно до норм міжнародного права, а саме - Рішення ЄСПЛ у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 10.03.2011 (п.100) згідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» N 3477-IV від 23.02.2006.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликався на надмірно тривалий термін загального провадження у справі, яке виникло, за результатом розгляду заяви судом, не з вини відповідача, а вочевидь з вини держави, яке не фінансує відповідача належним чином. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про безпідставність заяви позивача, щодо належного виконання рішення суду. Вказує на постановлення окремої ухвалі від 08.04.2024, в порядку, передбаченому статтею 249 КАС України, у межах цієї справи.

Стверджує, що суд першої інстанції фактично відмовився від здійснення правосуддя на підставі пріоритетних норм міжнародного права та взагалі не бажає застосовувати важелі впливу, які встановлені процесуальним законом в статті 382 КАС України, через що розглядав заяву позивача саме в порядку статті 383 КАС України.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши позивача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про залишення без задоволення заяви позивача про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - ОСОБА_1 на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.10.2020 у справі № 440/4675/20, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав стверджувати про умисне невиконання пенсійним органом зобов`язань перед позивачем з огляду на наявні наміри ОСОБА_1 здійснити належні позивачу виплати, а тому відсутні підстави для визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених відповідачем на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками та зазначає.

Відповідно до ст. 381-1 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382 - 382-3 і 383 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 4 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Аналіз наведених приписів процесуального закону дає підстави для висновку, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом функції контролюю за суб`єктом владних повноважень стосовно дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення.

Водночас, такі повноваження суду повинні бути реалізовані з урахуванням ст. 129-1 Конституції України, і ці повноваження надані суду з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

Згідно зі ст. 382-1 КАС України суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду. За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.

Згідно з ч. 1, 6 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача суд постановляє ухвалу про залишення заяви без задоволення, яка може бути оскаржена в порядку, встановленому статтею 294 цього Кодексу. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Аналіз наведених приписів до підстави для висновку, що судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 382 - 382-3 та статтею 383 КАС України є різним та має відмінний порядок розгляду та коло питань.

Так, позивач звернувся до суду з заявою про встановлення судового контролю у порядку 382 КАС України, проте, суд першої інстанції розглянув заяву позивача в порядку статті 383 КАС України.

Отже, вказане свідчить, що суд першої інстанції розглянув заяву позивача в порядку статті 383 КАС України, чим допустив порушення норм процесуального права.

Вказане є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи на продовження розгляду заяви позивача саме у порядку ст. 382 КАС України.

Зважаючи на наведене, колегія суддів позбавлена права надати оцінку законності та обґрунтованості вимог апелянта по суті заяви, оскільки суд першої інстанції належним чином не розглянув заяву позивача про встановлення судового контролю в порядку, визначеному ст. 382 КАС України.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування такої ухвали з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст. 242, 243, 249, 250, 308, 310, 315, 320 - 322, 325, 328, 381, 382 - 382-3, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року по справі №440/4675/20 скасувати.

Справу № 440/4675/20 направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 19.05.2025.