Справа № 520/29083/24
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 р. Справа № 520/29083/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2025, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., м. Харків, повний текст складено 06.02.25 у справі № 520/29083/24

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві (далі за текстом також відповідач), у якому просив:

- визнати протиправними відмови Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві вих. № У-1891/п-24/15-06-1968/24 від 25.04.2024 та вих. У-4496/п-24/15-06-4095/24 від 06.09.2024 щодо видачі ОСОБА_1 направлення для проходження медико-соціальної експертної комісії для встановлення ступеня втрати працездатності у відсотках;

- зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві, видати ОСОБА_1 направлення для проходження медико-соціальної експертної комісії для встановлення ступеня втрати працездатності у відсотках;

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, з розгляду питань встановлення одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності особи рядового і начальницького складу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві від 16.08.2024, щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» № 794-VIII від 12.11.2015, п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015, Інструкції про механізм реалізації та застосування норм законодавства щодо виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, порядок та умови її виплати, затвердженої Наказом Державного бюро розслідувань № 867 від 24.12.2020;

- зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в разі втрати працездатності згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» № 794-VIII 12.11.2015, п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015, Інструкції про механізм реалізації та застосування норм законодавства щодо виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, порядок та умови її виплати, затвердженої Наказом Державного бюро розслідувань № 867 від 24.12.2020;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у судовому рішенні, не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зробив неправильний висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Наводить обставини справи, вказує на їх неврахування судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що медична (військово-лікарська) комісія, яка проводила огляд позивача за розпорядженням відповідача, ще 25.03.2024 беззаперечно встановила, що захворювання, виявлені у позивача, пов`язані з проходженням служби в ДБР; відповідне свідоцтво ніким не було оскаржене та станом на сьогоднішній день є чинним, у зв`язку з чим є належним та допустимим доказом на підтвердження відповідних причинно-наслідкових зв`язків. Звертає увагу, що факт обмеження позивача, як колишнього співробітника ДБР, в соціальному захисті та реалізації права на проходження медико-соціальної експертизи на предмет встановлення ступеня втрати працездатності у відсотках, в результаті штучно створених відповідачем перешкод, є очевидним.

За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що у рішенні суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Звертає увагу на порушення позивачем строку звернення з позовом у цій справі. Уважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. У зазначеному відзиві представник відповідача заявив клопотання про розгляд справи у відкритому судовому засіданні за участю уповноваженого представника Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві.

Розглянувши заявлене відповідачем клопотання, колегія суддів зауважує на таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною шостою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

В силу положень пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною другою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Ця справа не відноситься до спорів, визначених у частині четвертій статті 12, частині четвертій статті 257 КАС України, що можуть бути розглянуті виключно за правилами загального позовного провадження.

В свою чергу, ураховуючи характер спірних відносин, склад учасників, предмет доказування та той факт, що розгляд справи не становить значний суспільний інтерес, ця справа відноситься до справ незначної складності.

З огляду на те, що справа відноситься до категорії незначних, не підпадає під перелік справ, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження, суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, характер спірних відносин і предмет доказування не є складними і не вимагають проведення судового засідання, заявником не наведено жодних мотивів для необхідності призначення справи до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та не вбачає необхідності виходу із письмового провадження та призначення до розгляду у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, надання пояснень сторонами у зазначеній справі, у зв`язку з чим підстави для апеляційного розгляду справи за участю сторін у справі відсутні.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві від 15.03.2021 № 18-о/дск, ОСОБА_1 з 16.03.2021 прийнято на службу до ДБР на посаду начальницького складу оперативного підрозділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві з подальшим укладанням контракту та присвоєно спеціальне звання капітана ДБР.

Позивач 05.02.2024 звернувся з рапортом про надання йому направлення на ВЛК та МСЕК, а також для встановлення ступеня втрати працездатності.

За результатом розгляду вказаного рапорту Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Полтаві, 12.02.2024 ОСОБА_1 надано направлення на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи.

Медичною (військово-лікарською) комісією Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» 25.03.2024 здійснено медичний огляд ОСОБА_1 , за наслідком чого йому встановлено діагноз:

- розсіяний склероз, прогресуючий перебіг, церебро-спінальна форма з нижнім спастичним парапарезом, порушенням акту ходи, чутливості, сфінктерними порушеннями за центральним типом, вираженим мозочково-атактичним та астенічними синдромами (EDSS 5.56). Нейрогенний сечовий міхур. Вказані захворювання пов`язане з проходженням служби в ДБР;

- варикозна хвороба нижніх кінцівок без порушення кровообігу. СКД без порушення функцій нирок. Викривлення носової перегородки з порушенням носового дихання праворуч. Короткозоркість слабкого ступеню в 1,5Д лівого ока.

На підставі ст. 2 а, 42 г, 46 г та графи І «Переліку захворювань, що перешкоджають проходженню служби в ДБР», п. 2 «Таблиці вимог до індивідуальних психофізіологічних особливостей в ДБР», затвердженого Наказом ДБР та МВС України № 225/343 від 25.04.2023, позивача визнано непридатним до служби в Державному бюро розслідувань на посаді оперуповноваженого оперативного відділу.

Позивачем подано документи до Індустріальної міжрайонної медико-соціальної експертної комісії для проведення йому медико-соціальної експертизи для встановлення ступеня втрати працездатності.

Індустріальною МСЕК 28.03.2024 проведено медичний огляд ОСОБА_1 та 02.04.2024, за наслідками проведеної експертизи, встановлено ІІ групу інвалідності з 26.03.2024, причиною якої визначено загальне захворювання.

З огляду на рішення медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України, що відображено у відповідному свідоцтві про хворобу № 17 від 25.03.2024, Наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, від 03.04.2024 № 27-о/дск, капітана ДБР ОСОБА_1 звільнено зі служби у ДБР у запас 04.04.2024 за станом здоров`я з достроковим припиненням (розірванням) контракту від 15.03.2024 за № 45.

Позивачем подано заяву про розгляд його рапорту від 29.03.2024 щодо видачі йому направлення для проходження медико-соціальної експертизи до 01.04.2024 з метою встановлення ступеня втрати працездатності.

За результатом розгляду вказаної заяви від 29.03.2024 про видачу йому направлення для проходження медико-соціальної експертизи для встановлення ступеня втрати працездатності, листом від 25.04.2024 за № У-1891/п-24/15-06-1968/24 ОСОБА_1 надано відповідь про відсутність правових підстав та обов`язку щодо видачі йому направлення на проходження медико-соціальної експертизи для встановлення ступеня втрати працездатності.

Позивачем подано документи до Обласної медико-соціальної експертної комісії № 3 КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» ДОЗ ХОДА для проведення медико-соціальної експертизи з метою зміни категорії.

27.05.2024 Обласною медико-соціальною експертною комісією № 3 проведено огляд ОСОБА_1 , за наслідком якого встановлено групу інвалідності з 03.04.2024, причина захворювання - так, пов`язане з проходженням служби в ДБР.

Надалі позивачем подано звернення про розгляд його заяви від 30.05.2024 про виплату одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності.

11.08.2024 адвокатом позивача подано адвокатський запит № 01-11/08-2024 з проханням видати ОСОБА_1 направлення на проходження медико-соціальної експертизи для встановлення втрати працездатності у відсотках та у разі неможливості повідомити про відповідні причини.

Листом від 16.08.2024 за № 34895-24/15-08/22562-24/п надано відповідь про відсутність правових підстав у видачі направлення ОСОБА_1 .

Крім того, 16.08.2024 Комісією з розгляду питань встановлення одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності особи рядового і начальницького складу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, за результатом розгляду вказаних вище заяв ОСОБА_1 від 30.05.2024, прийнято рішення про відмову у виплаті йому одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності, що оформлено відповідним протоколом від 16.08.2024 за № 4.

Уважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для зобов`язання Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві видати ОСОБА_1 направлення для проходження медико-соціальної експертної комісії для встановлення ступеня втрати працездатності у відсотках, а також з того, що сам факт проходження позивачем служби в Державному бюро розслідувань за встановлених обставин не має правового значення та не створює у відповідача обов`язку з призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань визначаються Законом України «Про державне бюро розслідувань» від 12.11.2015 за № 794-VIII (далі - Закон №794-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 794-VIII Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону № 794-VIII до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань.

Нормами частин 1 і 2 ст. 19 Закону № 794-VIII встановлено, що Держава забезпечує соціальний захист працівників Державного бюро розслідувань відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства.

Особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом.

Так, Позивач до служби в ДБР проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України.

Законом України №2713 «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (далі - Закон №2713) визначено правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження.

Згідно з ч. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1, 3 розділу ІІІ Наказу МВС України від 03.04.2017 за № 285 "Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС" медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку осіб на дату огляду в цілях визначення придатності до служби в поліції, військової служби, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням. Під придатністю до служби в поліції, військової служби в цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку осіб, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки в поліції та обов`язки військової служби в НГУ в мирний час та під час дії особливого періоду. При встановленні діагнозу насамперед враховуються результати фізикального обстеження та спеціальних досліджень. Якщо дані попередньої медичної документації не збігаються з результатами актуального обстеження, проводиться спільний огляд (консиліум) за участю провідних (головних) медичних фахівців ЗОЗ МВС, під час якого може бути прийнято рішення про неврахування контраверсійних результатів попередніх досліджень (документів, виписок, заключень тощо) та госпіталізацій при винесенні експертного рішення.

Направлення на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи, форму якого наведено в додатку 7 до цього Положення (далі - Направлення на медичний огляд), оформлюється підрозділами кадрового забезпечення поліції, командуванням головного органу військового управління, оперативно-територіальних об`єднань, з`єднань, військових частин НГУ (далі - військові частини).

Відповідно до абз. 2 п. 3 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317 (чинного на період виникнення спірних правовідносин, далі Положення № 1317) медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337 "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві" (Офіційний вісник України, 2019 р., № 34, ст. 1217), висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або територіального органу Пенсійного фонду України, суду чи прокуратури.

Як убачається з матеріалів справи, первинно, 05.02.2024, позивач звернувся з рапортом про надання йому направлення на ВЛК та МСЕК, а також для встановлення ступеня втрати працездатності.

Разом із рапортом від 05.02.2024 про видачу направлення на ВЛК та МСЕК, а також переліку документів для встановлення ступеню втрати працездатності, ОСОБА_1 надано виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 5145 від 03.01.2024, згідно з якою ОСОБА_1 встановлено діагноз: розсіяний склероз, а з анамнезу хвороби слідує, що він уважає себе хворим з 20.03.2018, коли виникли скарги на слабкість в нижніх кінцівках, оніміння правої половини тулуба, оніміння правої руки, порушення акту ходи, хиткість при ходьбі, сфінктерні порушення у вигляді нетримання сечі. Лікувався в ДУ «Інститут неврології, психіатрії та наркології» НАМНУ з ефектом, до початку листопада 2021 року знаходився в ремісії.

За результатом розгляду вказаного рапорту Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві, 12.02.2024 надало ОСОБА_1 направлення на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи, що підтверджується матеріалами справи.

Медична (військово-лікарська) комісія ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області», провівши обстеження, у пункті 8 свідоцтва про хворобу від 25.03.2024 за № 17 встановила, що зі слів самого ОСОБА_1 , він уважає себе хворим з 20.03.2018, а 23.03.2018 - був госпіталізований до КНП «Багатопрофільна лікарня № 25» м. Харкова. Продовжив лікування з 13.04.2018 по 20.04.2018 в ДУ «Інститут неврології, психіатрії та наркології» НАМН України та встановлено діагноз: розсіяний склероз, ремітуючий тип перебігу з парезом лівої нижньої кінцівки, порушеннями чутливості, мозочковим синдромом. Після лікування відмічав значне покращення стану з повним відновленням до листопада 2021 року.

Отже, з 13.04.2018 в ДУ «Інститут неврології, психіатрії та наркології» НАМН України встановлено діагноз розсіяний склероз, ремітуючий тип перебігу з парезом лівої нижньої кінцівки, порушеннями чутливості, мозочковим синдромом, тобто до початку проходження служби в Державному бюро розслідувань.

Водночас за даними трудової книжки ОСОБА_1 , копії якої надані ним до позовної заяви, вбачається, що з 23.02.2018 по 12.03.2021 ОСОБА_1 проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України.

Зазначені обставини вказують на те, що захворювання ОСОБА_1 з діагнозом: розсіяний склероз, набуте ним під час проходження служби саме в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, а не ДБР.

Надалі Індустріальною МСЕК 28.03.2024 проведено медичний огляд ОСОБА_1 та 02.04.2024 за наслідками проведеної експертизи встановлено ІІ групу інвалідності з 26.03.2024, причиною якої визначено загальне захворювання.

Позивачем подано заяву до відповідача про розгляд його рапорту від 29.03.2024 щодо видачі йому направлення для проходження медико-соціальної експертизи до 01.04.2024 з метою встановлення ступеня втрати працездатності.

За результатом розгляду вказаної заяви від 29.03.2024 у порядку Закону "Про звернення громадян" про видачу йому направлення для проходження медико-соціальної експертизи для встановлення ступеня втрати працездатності, листом від 25.04.2024 за № У-1891/п-24/15-06-1968/24 ОСОБА_1 надано відповідь про відсутність правових підстав та обов`язку щодо видачі йому направлення на проходження медико-соціальної експертизи для встановлення ступеня втрати працездатності.

З огляду на те, що відповідно до Положення № 1317 направлення на медико-соціальну експертну комісію надається роботодавцем лише за умови, що травма чи професійне захворювання одержані потерпілим під час роботи у такого роботодавця, а за обставинами справи захворювання позивача набуті ним під час проходження служби саме в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, а не ДБР, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для зобов`язання Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві видати ОСОБА_1 направлення для проходження медико-соціальної експертної комісії для встановлення ступеня втрати працездатності у відсотках.

Щодо висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги позову про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, колегія суддів зазначає таке.

Наказом Державного бюро розслідувань від 24.12.2020 за № 867 (у редакції Наказу ДБР від 23.08.2023 за № 427, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин) затверджено Інструкцію про механізм реалізації та застосування норм законодавства щодо виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності особи рядового і начальницького складу ДБР, порядок та умови її виплати (далі Інструкція № 427).

Відповідно до пункту 1 Розділу V Інструкції № 427 така визначає механізм поширення на осіб рядового і начальницького складу центрального апарату, територіальних управлінь Державного бюро розслідувань (далі - особи рядового і начальницького складу ДБР) умов виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності, яка передбачена для працівників Національної поліції України відповідно до статей 97 - 101 Закону України "Про Національну поліцію", та порядок оформлення документів для виплати ОГД в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності особи рядового і начальницького складу ДБР.

Згідно з пунктом 5 розділу V Інструкції № 427 для виплати ОГД у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності особа рядового і начальницького складу ДБР подає:

заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності;

довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках);

довідку органу, установи, організації, підрозділу, яким попередньо було здійснено виплату ОГД у разі часткової втрати працездатності із зазначенням підстави та дати її призначення, розміру виплати (у разі отримання такої виплати);

копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;

копію рішення відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання. При цьому у випадку визнання особи рядового чи начальницького складу ДБР не придатною до служби в ДБР надається копія Свідоцтва про хворобу, яке складається за формою, наведеною у додатку 14 до Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.04.2017 за № 285 (далі - Положення). В інших випадках надається копія рішення відповідної ВЛК, яке оформлюється Довідкою (форма наведена у додатку 13 до Положення) або Постановою (форма наведена у додатку 18 до Положення);

копію акта (актів) розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) особи рядового і начальницького складу ДБР за встановленою формою, зокрема про те, що цей випадок не пов`язаний з учиненням нею кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;

копію посвідчення інваліда війни (за наявності);

копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я, по батькові та місце реєстрації;

копію документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).

Як установлено судом, діагноз розсіяний склероз, ремітуючий тип перебігу з парезом лівої нижньої кінцівки, порушеннями чутливості, мозочковим синдромом, встановлено ДУ «Інститут неврології, психіатрії та наркології» НАМН України позивачу з 13.04.2018, тобто до початку проходження служби в Державному бюро розслідувань.

За встановлених обставин, сам факт проходження позивачем служби в Державному бюро розслідувань в даному випадку не має правового значення та не створює у відповідача обов`язку з призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Щодо посилання позивача на те, що 27.05.2024 Обласною медико-соціальною експертною комісією № 3 проведено огляд ОСОБА_1 , за наслідком якого встановлено групу інвалідності з 03.04.2024, причина захворювання - так, пов`язане з проходженням служби в ДБР, то судом установлено, що позивачем не було дотримано порядку звернення про проведення медико-соціальної експертизи для встановлення ступеня працездатності.

Обласною медико-соціальною експертною комісією огляд позивача здійснено без відповідного направлення та погодження відповідача, як роботодавця ОСОБА_1 , що підтверджується актом медико-соціальної експертної комісії № 416, за наслідком проведеного 27.05.2024 повторного огляду ОСОБА_1 Обласною медико-соціальною експертною комісією № 3, чим змінено статус його захворювання, що стало підставою для встановлення йому інвалідності із загального захворювання на захворювання, пов`язане з проходженням служби в ДБР.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову задоволенні позовних вимог та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, які призвели до неправильного вирішення спору, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, колегія суддів відхиляє, як такі, що носять характер особистих припущень позивача та в ході апеляційного розгляду справи не знайшли свого підтвердження.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58), згідно з якою принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів уважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Ураховуючи, що у задоволенні апеляційної скарги відмовлено у повному обсязі, колегія суддів дійшла висновку, що судові витрати зі сплаті судового збору розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2025 у справі № 520/29083/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова