Справа № 280/1768/25
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

19 травня 2025 року Справа № 280/1768/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним рішення ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ, яке оформлено листом № 40/57/10/1-1672 від 28.01.2025 року про відмову ОСОБА_1 у звільненні з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" через сімейні обставини або інші поважні причини, зазначені у абзаці 10 п. 3 ч. 12 цієї статті, в зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи;

- зобов`язати ВІЙСЬКОВУ ЧАСТИНУ НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої, пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" за сімейними обставинами, а саме необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зокрема зазначив, що на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.10.2024 року на адресу позивача надійшов лист відповідача № 40/57/10/1-1672 від 28.01.2025 року, з яким позивач ознайомився 10.02.2025 року, в якому зазначено, що за результатами повторного розгляду рапорту позивача від 07.06.2024 року про звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідачем встановлено, що у позивача відсутні підстави для звільнення з військової служби за сімейними обставинами, на підставі підпункту "г" п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" через сімейні обставини або інші поважні причини, зазначені у абзаці 10 п. 3 ч. 12 цієї статті. При цьому переважна більшість тексту (положень), які викладені в листі відповідача від 28.01.2025 року № 40/57/10/1-1672 однакові (тотожні) з текстом (положеннями), викладеним у рішенні відповідача, яке оформлено листом від 12.06.2024 вих. № 40/57/10/1-6235 про відмову позивачу у звільненні з військової служби, яке визнано протиправним та скасовано вищенаведеним рішенням суду, яке набрало законної сили 07.01.2025 року. Крім того, 10.03.2025 року позивачем було подано (надіслано) рапорт до командування ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ, в якому він просив долучити до раніше поданого рапорту про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами від 07.06.2024 року нотаріально засвідчену копію довідки лікарсько-консультативної комісії, що видана КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» Запорізької міської ради від 03.06.2024 року № 1415, про те, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду та нотаріально засвідчену копію висновку №1415 від 03.06.2024 року, виданого КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» Запорізької міської ради, згідно з яким ОСОБА_3 потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. відповідно до змісту оскаржуваного рішення відповідача від 28.01.2025 за результатами повторного розгляду рапорту позивача від 07.06.2024 року про звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідачем встановлено, що у позивача відсутні підстави для звільнення з військової служби за сімейними обставинами, на підставі підпункту "г" п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" через сімейні обставини або інші поважні причини, зазначені у абзаці 10 п. 3 ч. 12 цієї статті, оскільки:

- довідка ЛКК, видана КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» Запорізької міської ради від 03.06.2024 року № 1415, не може вважатися належним документом (медичним висновком), який може підтверджувати необхідність встановлення постійного догляду за ОСОБА_4 ;

- надана довідка ЛКК незатвердженої форми, не може вважатися належним доказом підтвердження наявності у позивача підстав для звільнення з військової служби відповідно до пп. «г» п.2 ч. 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- довідка ЛКК від 03.06.2024 року № 1415, додана до рапорту про звільнення з військової служби, надана у ксерокопії, тобто не засвідчена належним чином;

- та ряд інших положень (доводів), які є однаковими (тотожніми) з текстом (положеннями), викладеним у рішенні відповідача, яке оформлено листом від 12.06.2024 вих. № 40/57/10/1-6235 про відмову позивачу у звільненні з військової служби, яке визнано протиправним та скасовано вищенаведеним рішенням суду від 22.10.2024 року, яке набрало законної сили 07.01.2025 року.

Отже, відповідач у рішенні, яке оформлено листом № 40/57/10/1-1672 від 28.01.2025 року про відмову позивачу у звільненні з військової служби безпідставно ставить під сумнів рішення суду від 22.10.2024 року у справі № 280/7606/24, яке 07.01.2025 року набрало законної сили, наприклад, зазнаючи, що довідка від 03.06.2024 року №1415 є неналежним документом, та безпідставно стверджує про відсутність у позивача права на звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Безпідставним є посилання відповідача в оскаржуваному рішенні відповідача від 28.01.2025 про те, що довідка ЛКК від 03.06.2024 року № 1415, додана до рапорту від 07.06.2024 року про звільнення з військової служби, надана у ксерокопії, тобто не засвідчена належним чином з наступних підстав. Зокрема, у вищенаведеній відмові від 28.01.2025 року відповідачем зазначено, що для звільнення з військової служби через сімейні обставини військовослужбовець має подати рапорт по команді та додати до нього належним чином завірені копії документів, що підтверджують таку підставу звільнення або надати ці документи в оригіналах, для засвідчення їх копій військовою частиною. У той же час, вищевказана довідка ЛКК від 03.06.2024 року № 1415 подавалась позивачем разом з рапортом про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами від 07.06.2024 в оригіналі, для засвідчення її копії ВІЙСЬКОВОЮ ЧАСТИНО НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ відповідно до вимог чинного законодавства. При цьому оригінали зазначених документів позивач надавав 08.06.2024 року ОСОБА_5 , яка і засвідчувала відповідні копії документів та прийняла їх в роботу, що підтверджуються її підписом на рапорті, буд-яких зауважень щодо відсутності оригіналів відповідних документів від неї не надходило. При цьому прошу звернути увагу суду, що в першій відмові від 12.06.2024 №40/57/10/1-6235 відповідач не зазначав таку підставу відмови як довідка ЛКК, що додана позивачем до рапорту про звільнення з військової служби уксерокопії, тобто не засвідчена належним чином та відповідно як така, що не може слугувати доказом наявності сімейних обставин для звільнення з військової служби. Більше того, у першій відмові від 12.06.2024 лише зазначено, що додана до рапорту довідка ЛКК від 03.06.2024 року № 1415 не може свідчити про необхідність здійснення постійного догляду за ОСОБА_3 , оскільки відповідно до Закону, дана обставина має бути підтверджена відповідним медичним висновком МСЕК, при цьому відсутня претензія, що дана довідка надана позивачем у ксерокопії. Тобто у даному випадку має місце суперечлива поведінка відповідача, який після встановлення рішенням суду його відмови протиправною, замість поновлення прав позивача, здійснив повторну відмову у формі листа від 28.01.2025 з підстав, не передбачених законом, що свідчать про відсутність у відповідача наміру прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, з урахуванням висновків суду. При цьому у даному випадку має місце надмірний формалізм з боку відповідача. На підставі наведеного просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 17.03.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні), протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Згідно довідок про доставку електронного листа (а.с. 45, 48) відповідачу копія увхали про відкриття провадження у справі та адміністративний позов з додатками було доставлено в його електронний кабінет 12.03.2025 та 19.03.2025. Однак відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався, жодних заяв або клопотань від відповідача до суду не надходило.

Відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, з огляду на наступне.

З матеріалів адміністративної справи судом установлено, наступне.

Так, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22.10.2024 по справі № 280/7606/24 було частково задоволено позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України: визнано протиправним та скасовано рішення Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яке оформлено листом за вих. №3686А від 10.07.2024 про відмову ОСОБА_1 у звільненні з військової служби; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби у запас згідно підпункту "г" пункту 2 частини четвертої, пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" за сімейними обставинами, а саме необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 24.10.2024 (а.с. 23-28).

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вищевказаним рішенням суду були встановлені наступні обставини.

«Позивач є військовослужбовцем та проходить військову службу у Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

07.06.2024 позивач звернувся до командування Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби згідно підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" за сімейними обставинами, а саме необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи.

За результатом розгляду вказаного рапорту військовою частиною НОМЕР_1 12.06.2024 надано відповідь за вихідним №40/57/10/1-6235, де зазначено, що оскільки додана до рапорту довідка МСЕК, не містить відповідного медичного висновоку медико- експертної комісії про необхідність здійснення постійного догляду за ОСОБА_4 , отже у командування військової частини НОМЕР_1 , на даний час, відсутні підстави для звільнення позивача з військової служби за обставинами, відповідно до абзацу 10 п. З ч. 12 ст. 26 Закону України військовий обов`язок і військову службу».

Позивач не погоджуючись з такими діями відповідача щодо не звільнення його з військової служби, звернувся до суду з цим позовом.»

Приймаючи вищенаведене рішення, суд виходив з наступних мотивів та зробив наступні правові висновки.

«Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого…

… Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до рапорту про звільнення з військової служби, додано, зокрема, довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 23.05.2024 №460834, довідку КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» Запорізької міської ради від 03.06.2024 року № 1415 про те, що ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи із визначеним діагнозом та потребує постійного стороннього догляду. Вказані довідки підписано як головою МСЕК та і головою ЛКК та членами ЛКК, завірені печаткою ЛКК, печаткою лікарні, що, на думку суду, є належними документами.

Враховуючи, що факт встановлення дружині позивача ІІ групи інвалідності підтверджено належними доказами, а також те, що заключенням ЛКК встановлено, що дружина позивача потребує постійного стороннього догляду та допомоги, суд погоджується з доводами позовної заяви щодо наявності у позивача права на звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

За наслідками повторного розгляду рапорту ОСОБА_1 здійсненого на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.10.2024 по справі № 280/7606/24 відповідачем було надано позивачу лист відповідь вих. № 40/57/10/1-1672 від 28.01.2025 у якій повідмолено про відстуність у позивача підстав для звільнення з військової служби за сімейними обставинами (а.с. 14-17).

У вищевказаному листі відповідач посилається зокрема на наступне: «враховуючи висновки Запорізького окужного адміністративного суду, викладені у рішенні від 22.10.2024 року у справі №280/7606/24 командуванням військової частини НОМЕР_1 було взято до уваги, додану ним до рапорту від 07.06.2024 року довідку ЛКК та викладену у ній інформацію.

Проте при повторному розгляді рапорту від 07.06.2024 року та здійсненні перевірки документів, доданих до нього, а також відомостей зазначених у цих документах було встановлено, що довідка ЛКК, додана до рапорту про звільнення з військової служби , надана у ксерокопії, тобто не засвідчена належним чином, отже вона не може слугувати доказом наявності сімейних обставин для звільнення з військової служби.

Дата народження ОСОБА_3 у довідці ЛКК не вказана, а діагноз, на підстаі якого вона потребує постійного стороннього догляду не зазначено.

До того ж у довідці ЛКК зазначено, що ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду на період активного лікування…

З наданої довідки ЛКК вбачається, що її форма не затверджена наказом МОЗ України, та не відповідає жодній формі первинної облікової документації.»

Також вищенаведена відповідь відповідача містить інші доводи, тотожні викладеним у відповіді вих. № 40/57/10/1-6235 від 12.06.2024.

10.03.2025 року позивачем було подано (надіслано) рапорт до командування ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ, в якому він просив долучити до раніше поданого рапорту про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами від 07.06.2024 року нотаріально засвідчену копію довідки лікарсько-консультативної комісії, що видана КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» Запорізької міської ради від 03.06.2024 року № 1415, про те, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду та нотаріально засвідчену копію висновку №1415 від 03.06.2024 року, виданого КНП «Центр первинної медико- санітарної допомоги № 10» Запорізької міської ради, згідно з яким ОСОБА_3 потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у звільненні позивача з військової служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Преамбулою Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) визначено, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Так, підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.

Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені частиною четвертою цієї статті.

При цьому, пунктом першим визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом другим - під час воєнного стану.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і діє на даний час.

В свою чергу, Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII визначено, що

Військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

За положеннями частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Відповідно до пункту 233 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до пункту 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Пунктом 31 Статуту начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.

У цій справі суд встановив, що у червні 2024 року не бажаючи продовжувати військову службу, позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, а саме необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи.

Суд зазначає, що, згідно з пунктом 225 вказаного Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

У відповідності до вимог абзацом 2 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 №170 (далі - Інструкція №170) звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Згідно з абзацом 13 пункту 14.10 Розділу ХІV Інструкції №170, документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

З системного аналізу вказаних норм права в їх сукупності, суд дійшов висновку, що звільнення військовослужбовців з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини, здійснюється військовослужбовцем, який не висловив бажання продовжувати військову службу, шляхом подання рапорту та документів, які підтверджують підстави для звільнення.

При цьому, наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.

Загальні вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами у військових частинах (установах) Збройних Сил України, штабах угруповань військ, (далі військові частини, установи), включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік, зберігання і контроль за виконанням, встановлені Інструкцією з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124 (далі - Інструкція з діловодства у Збройних Силах України).

Відповідно до п.2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Дослідивши положення п.2.3.2 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, суд констатує, що вони містять виключний перелік наказів по особовому складу, які видаються керівником військової частини (установи) та не включать таку форму наказу, як наказ про відмову у звільненні зі служби.

Згідно Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 №170, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454 звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення, перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції. (пункти 12.1, 12.11).

За положеннями пункту 14.10 цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Згідно з пунктом 5 Переліку документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби (додаток 19) при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року №413 та визначено підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зокрема через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу. Ті військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Суд зазначає, що однією з підстав для відмови відповідачем у задоволенні рапорта позивача про звільнення з військової служби у запас на підставі пункту "г" пункту 2 частини четвертої, пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" слугувало те, що довідка, видана КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» Запорізької міської ради від 03.06.2024 року № 1415, не може вважатися належним документом на підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за ОСОБА_4 , оскільки не відповідає вимогам законодавства і не являється висновком у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії), тобто не є документом встановленого зразка і не може братися до уваги.

Однак, суд не погоджується із такими твердженнями відповідача з огляду на наступне.

Визначення терміна «медичний висновок» наведено у пункті 3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України «Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я» від 18.09.2020 № 2136, як електронний документ, що формується на підставі медичних записів в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.

У пункті 3 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.10.2020 № 705, термін «медичний висновок» вжито у значенні висновку у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого поліцейського.

У пункті 3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337, термін «медичний висновок» визначено як висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.

Отже, медичний висновок - це документ, який містить відомості про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.

Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення № 1317).

Відповідно до пунктів 19, 24 Положення № 1317 комісія (МСЕК) проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акту огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акту огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акту огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.

З наведеного убачається, що лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії - довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).

Щодо повноважень ЛЛК і медико-соціальної експертної комісії на видачу медичного висновку щодо необхідності здійснення постійного догляду, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві» («Офіційний вісник України», 2019, № 34, ст. 1217), висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або територіального органу Пенсійного фонду України, суду чи прокуратури.

Згідно з пунктом 4 Положення № 1317 медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

- ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

- потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

- потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

- ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

- причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

- медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття «постійного догляду», який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.

Поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», адже перше вказує на те, ким надається догляд, а друге - коли надається такий догляд. При цьому, «постійний догляд» - це безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження - постійно.

Водночас відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 № 189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 № 1066), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункт 1 розділу III).

За приписами пункту 3 розділу ІІІ цього Порядку до основних завдань ЛКК належить: 1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку; 2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності; 3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження; 4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Пунктом 4 розділу ІV Порядку передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи: 1) форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці, відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»; 2) висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-2/о «Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі». Згідно з пунктами 3, 4 цієї Інструкції такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі форми первинної облікової документації № 027/о «Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 № 110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за № 661/20974.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 №407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі». Згідно з пунктами 2, 3 цієї Інструкції такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової документації №025/о «Медична карта амбулаторного хворого №__», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 № 110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за № 661/20974.

Також повноваження ЛЛК визначені в наказі Міністерства охорони здоров`я України 31.07.2013 № 667 «Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання». Так, у затвердженій вказаним наказом Інструкції мова йде про те, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю (пункт 1). Висновок ЛКК надається особі, що звернулася із заявою, згідно з формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667, за підписами членів ЛКК, завіреними печаткою закладу охорони здоров`я, у структурі якого перебуває ЛКК (пункт 8).

Повертаючись до підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби за підпунктом «г» п.3 ч.5 статті 26 Закону № 2232-XII, Суд зазначає про недосконалість та неузгодженість термінів у нормативно-правових актах стосовно питання, яким документом підтверджується необхідність здійснення постійного догляду та який орган має право видавати цей документ. Аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачені Положенням № 1317, є підстави для висновку, що вона визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійно стороннього догляду, то на переконання суду, такі повноваження віднесені до ЛКК закладу охорони здоров`я, які мають право приймати, зокрема: 1) висновок або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку; 2) висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-4/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 3) висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціального послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-2/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 4) висновок щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу за формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667.

Такий правовий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2024 у справі №120/1909/23 за подібних обставин справи, суті спору і правового регулювання.

Щодо поширення чи непоширення норм постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» на відносини зі звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII, то суд указує таке.

Кабінет Міністрів України ухвалив постанову від 12.06.2013 № 413 (далі - Постанова № 413), якою - на виконання положень статті 26 Закону № 2232-ХІІ, статті 106 Кодексу цивільного захисту України, пункту 35 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 10.08.2012 № 470, пункту 28 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 29.10.2012 № 618 - затвердив Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу (далі - Перелік № 413).

Згідно з указаним Переліком військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Таким чином, щодо підстави звільнення з військової служби через такі сімейні обставини та інші поважні причини, як необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), то постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 визначено, в яких випадках такі обставини підтверджуються висновком медико-соціальної експертної комісії (щодо осіб віком понад 18 років), а в яких висновком лікарсько-консультативної комісії (щодо осіб до 18 років).

Суд уважає доречним вказати на те, що на момент прийняття Постанови № 413, стаття 26 Закону №2232-ХІІ не містила переліку сімейних обставин, що можуть бути підставою для звільнення, а містила лише посилання на відповідну постанову Кабінету Міністрів України.

Так, відповідно до частини шостої статті 26 Закону №2232-ХІІ (у редакції від 09.06.2013, чинної на час прийняття Постанови № 413): « 6. Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби: д) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких (150-94-п, 413-2013-п) встановлено Кабінетом Міністрів України».

Водночас станом на момент виникнення спірних правовідносин, норми статті 26 Закону №2232-ХІІ уже містять виключений перелік сімейних обставин, за якими можливе звільнення військовослужбовця зі служби.

Так, під час дії воєнного стану пункт 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII доповнений підпунктом «г» згідно із Законом України від 01.04.2022 №2169-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян», згідно з яким військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка).

Підпункт «г» пункту 3 ч.5 статті 26 Закону № 2232-XII визначає два документи альтернативно для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за особою, або висновок медико-соціальної експертної комісії, або ЛКК закладу охорони здоров`я. Повноваження таких органів залежно від суб`єкта, якому надається відповідний висновок, вже не розмежовано.

Пунктом 2 розділу II «;Прикінцеві положення» Закону України від 01.04.2022 №2169-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян» було зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом одного місяця з дня набрання чинності цим Законом: узгодити свої нормативно-правові акти з положеннями Закону та забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів відповідно до цього Закону.

Однак, станом на час виникнення спірних відносин, Кабінет Міністрів України не виконав обов`язку щодо узгодження положень Постанови №413 з новою редакцією Закону № 2232-ХІІ.

Суд зауважує, що норми Закону № 2232-XII мають вищу юридичну силу у застосуванні до спірних правовідносин на відміну від Постанови № 413. Отже, до спірних правовідносин положення Постанови № 413 не застосовуються. Це підтверджується і тим, що у подальшому набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 21.05.2024 № 582, якою військовослужбовців виключено з Постанови № 413.

Вирішуючи питання наявності підстав для звільнення позивача з військової служби, суд має надати оцінку висновку ЛКК про наявність порушень у громадян похилого віку з рекомендацією отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи і з`ясувати чи вказує такий висновок ЛКК про потребу особи в постійному догляді у розумінні абзацу четвертого пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ.

Чинним законодавством передбачено надання ряду соціальних послуг незахищеним категоріям громадян.

Основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах визначає Закон України «Про соціальні послуги» від 17.01.2019 № 2671-VIII. За визначеннями наведеними у статті 1 цього Закону отримувачі соціальних послуг - особи/сім`ї, які належать до вразливих груп населення та/або перебувають у складних життєвих обставинах, яким надаються соціальні послуги; в свою чергу вразливі групи населення - особи/сім`ї, які мають найвищий ризик потрапляння у складні життєві обставини через вплив несприятливих зовнішніх та/або внутрішніх чинників; складні життєві обставини - обставини, що негативно впливають на життя, стан здоров`я та розвиток особи, функціонування сім`ї, які особа/сім`я не може подолати самостійно. Частиною шостою статті 13 Закону України «Про соціальні послуги» визначено, що фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є: 1) особами з інвалідністю I групи; 2) дітьми з інвалідністю; 3) громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями; 4) невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися; 5) дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі захворювання, визначені в цьому пункті.

Наказом Міністерства охорони здоров`я від 09.03.2021 № 407, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.04.2021 за № 510/36132, затверджено форми первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я. Цим наказом відповідно до Закону України «Про соціальні послуги», пункту 8 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 267 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 № 90), Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 859, з метою удосконалення обліку захворюваності в закладах охорони здоров`я, затверджено:

1) форму первинної облікової документації № 080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» та інструкцію щодо її заповнення;

2) форму первинної облікової документації № 080-2/о «;Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, внаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» та інструкцію щодо її заповнення;

3) форму первинної облікової документації № 080-3/о «;Довідка про захворювання дитини на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне (орфанне) захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня про те, що дитина отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги» та інструкцію щодо її заповнення.

Висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги.

Висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі форми первинної облікової документації № 027/о «Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 лютого 2012 року № 110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974.

Висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859 (пункти 1-5 Інструкції).

У пункті 4 Висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Висновок призначений для надання до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчих органів міської, міста обласного значення, районної в місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

Особам, яким встановлено інвалідність безстроково, висновок видається безстроково. Особам, яким інвалідність встановлена на певний строк, висновок видається на строк не більше ніж до завершення строку встановлення їм інвалідності, але не менше ніж на 12 місяців. Іншим категоріям осіб висновок видається на 12 місяців з дати видачі (пункти 8, 10, 12 Інструкції).

Враховуючи наведене, суд вважає, що наданий позивачем висновок у вигляді довідки лікарсько-консультативної комісії, що видана КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» Запорізької міської ради від 03.06.2024 року № 1415, про те, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду є достатньою підставою для висновку, що така особа потребує постійного догляду у розумінні підпункту «г» пункту 3 ч.5 ст.26 Закону №2232-ХІІ. Потребу у постійному сторонньому догляді визначають лікувально-консультативні комісії на підставі первинної облікової документації № 027/о «Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого», що ведеться лікуючими лікарями, а тому військові частини не мають ставити під сумнів достовірність таких висновків, у тому числі з питань належності суб`єкта, до повноважень якого віднесено видача відповідних медичних документів (висновків, довідок).

За наведених обставин твердження відповідача про те, що у спірному випадку для підтвердження необхідності стороннього догляду за дружиною позивач мав надати лише висновок медико-соціальної експертної комісії є помилковим. Необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною може підтверджуватися відповідним медичним висновком ЛКК.

Щодо доводів відповідача про те, що довідка ЛКК від 03.06.2024 року № 1415, додана до рапорту про звільнення з військової служби, надана у ксерокопії, тобто не засвідчена належним чином суд зазначає наступне.

Вищевказана довідка ЛКК від 03.06.2024 року № 1415 подавалась позивачем разом з рапортом про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами від 07.06.2024 в оригіналі, для засвідчення її копії ВІЙСЬКОВОЮ ЧАСТИНОю НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ відповідно до вимог чинного законодавства. При цьому оригінали зазначених документів позивач надавав 08.06.2024 року ОСОБА_5 , яка і засвідчувала відповідні копії документів та прийняла їх в роботу, що підтверджуються її підписом на рапорті, буд-яких зауважень щодо відсутності оригіналів відповідних документів від неї не надходило.

Також, суд звертає увагу на те, що в першій відмові від 12.06.2024 №40/57/10/1-6235 відповідач не зазначав таку підставу відмови як те, що довідка ЛКК, що додана позивачем до рапорту про звільнення з військової служби у вигляді ксерокопії, тобто не засвідчена належним чином та відповідно є такою, що не може слугувати доказом наявності сімейних обставин для звільнення з військової служби.

Таким чином, має місце суперечлива поведінка відповідача, який після встановлення рішенням суду його відмови протиправною, здійснив повторну відмову додавши до попередніх нові підстави, що на переконання суду свідчить про відсутність у відповідача наміру прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, з урахуванням висновків суду.

Крім того, суд враховує те, що 10.03.2025 року позивачем було подано (надіслано) рапорт до командування ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ, в якому він просив долучити до раніше поданого рапорту про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами від 07.06.2024 року нотаріально засвідчену копію довідки лікарсько-консультативної комісії, що видана КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» Запорізької міської ради від 03.06.2024 року № 1415 та нотаріально засвідчену копію висновку №1415 від 03.06.2024 року, виданого КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» Запорізької міської ради, згідно з яким ОСОБА_3 потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Щодо доводів відповідача про те, що у довідці ЛКК зазначено, що ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду на період активного лікування, отже встановити часовий проміжок, на який ОСОБА_3 встановлено постійний сторонній догляд неможливо суд зазначає, що зазначене не може бути підставою для відмови у звільненні відповідача, оскільки визначеною Законом підставою для звільнення є зокрема необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи. Чинне законодавство не містить винятків з цього правила, зокрема, коли відповідна особа потребує постійного стороннього догляду на період активного лікування. Крім того, тривалість активного лікування не може бути достеменно визначена на майбутнє, а залежить від перебігу хвороби. Отже суд не приймає такі доводи відповідча.

З огляду на викладене вище, суд встановив, що наявні підстави для звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" через сімейні обставини або інші поважні причини, зазначені у абзаці 10 п. 3 ч. 12 цієї статті, в зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи.

Суд також вирішуючи позов також керується частиною 4 ст. 245 КАС України згідно якої, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. Оскільки судом встановлено, що позивач виконав всі умови, визначені законом, подавши відповідний рапорт командиру Військової частини НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ разом із документами, що підтверджують сімейні обставини та підстави для звільнення з військової служби відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої, пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" за сімейними обставинами, то повноваження відповідача стосовно вирішення питання про звільнення позивача з військової служби не є дискреційними. Суд враховує, що підстави для звільнення з військової служби за сімейними обставинами визначаються нормативно і підтверджені позивачем документально. Отже, в даному випадку відповідач не наділений повноваженнями діяти на свій розсуд, обираючи інакший варіант дій, ніж той, що є прямим наслідком для задоволення рапорту позивача.

Отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат відповідно до ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України «Про судовий збір» не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 263, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (юридична адреса: АДРЕСА_2 , фактична поштова адреса: АДРЕСА_3 , поштове відділення НОМЕР_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним рішення ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ, яке оформлено листом № 40/57/10/1-1672 від 28.01.2025 року про відмову ОСОБА_1 у звільненні з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" через сімейні обставини або інші поважні причини, зазначені у абзаці 10 п. 3 ч. 12 цієї статті, в зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи.

Зобов`язати ВІЙСЬКОВУ ЧАСТИНУ НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої, пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" за сімейними обставинами, а саме у зв`язку необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Н.В. Стрельнікова