Справа № 583/1617/25
Суддя: Савєльєва А. І.
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа№ 583/1617/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року

м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суду м. Охтирка в складі:

головуючого судді - Савєльєвої А.І., за участю секретаря - Доценко Т.Г. в залі суду м. Охтирка за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Гаранжа Марина Олександрівна до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП,

встановив

Представник позивача Гаранжа Марина Олександрівна звернулася до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови від 09.04.2025 року №778/2025 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, винесену Т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в ІНФОРМАЦІЯ_4 перебуває на обліку громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на підставі чинного на той період Наказу МОУ №2-1994 ( в редакції від 26.07.1999 року) та ст. 20 «б» група І визначено у громадянина ОСОБА_1 розлади здров`я: «дебільність у помірно вираженому та легкому ступенях. У разі встановлення цього діагнозу, особливо у випадках, коли дані лікарського обстеження не відповідають іншим даним, що характеризують поведінку оглянутого у побуті, на виробництві, у підрозділі тощо, стаціонарне обстеження обов`язкове, призовники та військовослужбовці з патологією хромосом оглядаються за відповідними статтями Розладу хвороб». Із 29.11.2001 ОСОБА_1 зарахований в запас. Вказаний факт підтверджується відомостями у військово-обліку документі - довідка замість військового квитка № 4/170 від 15.11.2002 року. 09.04.2025 ОСОБА_1 затримано працівниками Охтирського РВП ГУНП в Сумській області спільно з представниками ІНФОРМАЦІЯ_2 та цього ж дня доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де було видано направлення на проходження ОСОБА_1 військово-лікарської комісії. Із 09.04.2025 по 20.04.2025 ОСОБА_1 скерований на до обстеження (копію повістки від 09.04.2025 ). Цього ж дня на ОСОБА_1 складено протокол № 778/2025 від 09.04.2025. Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення № 778/2025 від 09.04.2025 вказано, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 18 год. 00 хв. 09.04.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , кабінет № 18. Цього ж дня винесено постанову № 778/2025 від 09.04.2025. На підстав цієї постанови ОСОБА_1 притягується до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн за нібито вчинене правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. У Постанові зазначено: 09.04.2025 о 16 год. 50 хв. встановлено факт порушення вимог абзацу 2 ч. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», абзацу 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абзацу 5 пп.10-1 п. 1 Додатку 2 правил військового обліку призовників військовозобов`язаних та резервістів, затверджених ПКМУ від 30.12.2022 № 1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», вчинене ОСОБА_1 , який протягом 60-ти днів з дня набрання чинності Указу Президента України від 06.05.2024 за № 271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» не уточнив свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, вчинене в особливий період.

20 квітня 2025 року ОСОБА_1 скеровано на до обстеження, позивач із постановою № 778/2025 від 09.04.2025 винесеною ІНФОРМАЦІЯ_6 не погоджується. У порушення вимог ст. 280 КУпАП відповідач при розгляді справи про адміністративне правопорушення не виконав обов`язку з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винен ОСОБА_1 в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. У зв`язку з наведеним просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 25.12.2024 відкрито провадження в справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача надав заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 .

24.04.2025 від представника відповідача Анатолія Максименко до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому зазначає, зважаючи, що у зв`язку з невиконанням правил військового обліку в діях позивача вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідачем правомірно складено адміністративні матеріали та обґрунтовано притягнуто позивача до адміністративної відповідальності. Протокол про адміністративне правопорушення стосовно позивача складено уповноваженою особою в межах строків визначених законодавством України з дотриманням передбаченої законодавством України процедури, на підставі належних та допустимих доказів. Процедура провадження у вищезазначеній адміністративній справі здійснена на основі суворого додержання закону, застосування заходів адміністративного впливу проведено уповноваженою на те посадовою особою, в межах її компетенції, у точній відповідності з законом. Таким чином при розгляді ІНФОРМАЦІЯ_6 адміністративної справи стосовно позивача повно та всебічно встановлено обставини справи, вірно застосовано норми матеріального та процесуального права які регулюють подібні правовідносини. Справа розглянута уповноваженою на те посадовою особою начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 в межах його компетенції з дотриманням процедури передбаченої законодавством України, на основі суворого додержання закону. Постанова у справі є обґрунтованою, адміністративне стягнення відповідає матеріалам справи про адміністративне правопорушення, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

05.05.2025 представником позивача Гаранжою М.О. подано суду заперечення щодо відзиву відповідача, де вона заначає, що згідно примітки ст. 210 КУпАП «Положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому силі публічними), базами (банками) даних, держателями, (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи». Що було проігноровано представниками ІНФОРМАЦІЯ_7 . Отже, відповідач отримує персональні дані позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інфоромаційно- комунікаційними системами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. За таких умов, будь-яке застосування штрафу відповідачем щодо позивача та на підставі ч. 3 ст. 210-1 КУпАП України є незаконним, оскільки прямо порушує імперативну норму примітки до ціє статті. Щодо відсутності у жодній базі даних інформації про фактичне місце проживання, номер засобів зв`язку, а також адреси електронної пошти та інші персональні дані зазначає, відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані- це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Із знегеренованих відомостей із за стосунку «Резерв +» вбачаться, що відомості про ОСОБА_1 все ж містяться в єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Після індентифікацї 14.04.2025 надійшли відомості: «дані з реєстру «Оберіг» отримано та сформовано у військово-обліковому документі персональні відомості про особу. Зокрема: ПІП; картка платника податків; дата народження; відомості про місце проживання; телефон. Зазначений факт свідчить що відомості у державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» все ж містяться про ОСОБА_1 , як військовозобов`язаного. Місце фактичного проживання за весь час перебування на обліку ОСОБА_1 є незмінним. Факт порушення правил військового обліку не може бути підтверджено виключно протоколом та постановою про адміністративне правопорушення. Інших будь-яких доказів відповідачем не надано. Просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зважаючи на те, що у встановлений судом строк ані від позивача, ані від відповідача до суду не надходило заперечень проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження чи заяви про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 19 Конституції України, передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або Законом.

Під час розгляду справи судом встановлено, щодо довідки № 4/170 наданої замість військового квитка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не придатний до військової служби у мирний час, обмежено здатний у воєний час, зарахований в запас 29.11.2001 на підставі ст. 20 «б» група І Наказу МОУ № 2-1994р. (а.с.11).

Згідно повістки ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_1 повідомлено про те, що йому належить з`явитися за аресою: АДРЕСА_1 , кабінет № 4 20.04.2025 для уточнення даних на проходження ВЛК, та роз`яснено наслідки неявки (а.с.12).

На адвокатський запит адвоката Марини Гаранжі Охтирський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки щодо надання інформації стосовно ОСОБА_1 - інформація за 2022 рік про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянина ОСОБА_1 та інформацію із журналу реєстрації відвідувачів ІНФОРМАЦІЯ_2 не має можливості, оскільки відсутня інформація за 2022 рік в зв`язку з веденням на території бойових дій. 02.11.2022 ОСОБА_1 проходив військово-лікарську комісію при ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с.25).

Відповідно витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 (по стройовій частині) № 96 від 03.04.2025, тимчасове виконання обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 покласти на майора ОСОБА_2 , начальника відділення військового обліку та бронювання ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.35).

Відповідно витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 ( з адміністративно-господарської діяльності) № 133 від 18.03.2025, уповноважено на складання актів доставки військовозобов`язаних предсавниками Національної поліції України, заяв на зняття з розшуку оргнами Національної поліції України військовозобов`язаних, протоколів про адміністрпативні правопорушення, передбачені статтями 210,210-1, 211 КУпАП , постанов про притягнення ддо адміністративної відповідальності в ІНФОРМАЦІЯ_9 : солдата ОСОБА_3 (а.с. 38).

Згідно протоколу № 778/2025 про адміністративне правопорушення від 09 квітня 2025 року вказано, що розгляд справи стосовно ОСОБА_1 по факту порушення абзацу 2 ч. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», абзацу 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абзацу 5 пп.10-1 п. 1 Додатку 2 правил військового обліку призовників військовозобов`язаних та резервістів, затверджених ПКМУ від 30.12.2022 № 1487 «Про затвердження Порядку організації та вдення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», відбудеться о 18 год. 00 хв. 09.04.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , кабінет № 18 (а.с.14).

Постановою Т.в.о начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_2 №778/2025 від 09.04.2025 на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн. Із змісту постанови слідує, 09.04.2025 о 16 год. 50 хв. встановлено факт порушення вимог абзацу 2 ч. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», абзацу 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абзацу 5 пп.10-1 п. 1 Додатку 2 правил військового обліку призовників військовозобов`язаних та резервістів, затверджених ПКМУ від 30.12.2022 № 1487 «Про затвердження Порядку організації та вдення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», вчинене ОСОБА_1 , який протягом 60-ти днів з дня набрання чинності Укразу Президента України від 06.05.2024 за № 271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» не уточнив свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, вчинене в особливий період, його дії кваліфіковані за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (а.с.16).

В той час, 14.04.2025 року позивач уточнив свої дані, що підтверджується сформованим витягом 14.04.2025 року Резерв+, який позивач надав до суду в якості доказу (а.с.10).

Окрім того, у ст. 210 КУпАП міститься примітка, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Проте, згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.

Основним завданням Реєстру є ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України (п. 1 ч. 1ст. 2Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів».

Відповідно до ч. 8 ст. 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

До персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать, зокрема: місце проживання та місце перебування; відомості про сімейний стан особи та членів її сім`ї (прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), а також дітей); відомості про зайнятість (код ЄДРПОУ та місцезнаходження підприємства, установи, організації, місце роботи, посада, стаж роботи) (ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів»).

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», для формування бази даних Реєстру Центральна виборча комісія, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, подають шляхом електронної взаємодії Держателю Реєстру відомості, передбаченістаттею 7 цього Закону, стосовно усіх громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік (приписці до призовних дільниць) відповідно до статті 14 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», віком до 60 років.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.

Таким чином, виходячи з вищевказаних норм Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», інформацію, яку на думку відповідача при складанні адміністративного протоколу та при притягнення до адміністративної відповідальності позивача щодо неявки до облікового органу та не подання своїх облікових даних позивачем, відповідач повинен отримати від уповноважених органів та з реєстрів, до яких має доступ в електронному вигляді.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною першою ст. 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та остаточне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з наданням ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушеного з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначаєКонституціюцією законами України; 2) з використанням повторення з наданням, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх основних, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілей, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Стаття 6 КАС України передбачає, що суд при вирішенні справ керується Верховенством прав, відповідно до якої окремої людини, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та актуальністю змісту і спрямованості діяльності держави.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду цієї справи воєнний стан в Україні триває.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначені загальні засади проходження в Україні військової служби, регулюються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію`передбачено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.

Згідно із ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що громадяни зобов`язані:

з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;

надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом;

проходити медичнийогляд длявизначення придатностідо військовоїслужби згідноз рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024 затверджений Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації та в особливий період (далі Порядок № 650).

Вказаним Порядку № 560 визначено, зокрема, організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби.

Пунктом 68 Порядку № 560, встановлено, що у мирний час під час визначення призначення резервіста або військовозобов`язаного на особливий період та включення його до складу військових команд для комплектування військових частин (установ) вони проходять медичний огляд, за результатами якого таким особам оформляється довідка з висновком щодо придатності до військової служби. Строк дії такої довідки становить п`ять років. Придатним до військової служби резервістам та військовозобов`язаним вручається мобілізаційне розпорядження.

Згідно із пунктом 69 Порядку № 560 резервісти та військовозобов`язані, які в мирний час були призначені на комплектування військових частин (установ) з врученням мобілізаційних розпоряджень під час мобілізаційного розгортання Збройних Сил та інших військових формувань, призиваються на військову службу під час мобілізації, на особливий період за результатами раніше пройдених медичних оглядів та їх опитування про наявність або відсутність скарг на стан здоров`я. Резервісти або військовозобов`язані, у яких відсутні скарги на стан здоров`я, на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду не направляються.

Суд зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно інформації з додатку Резерв+ станом на 14.04.2025 року, позивачем були оновлені дані та він перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , номер в реєстрі Оберіг 08.

Відповідно, позивач перебуває на обліку у вказаному ТЦК та СП за місцем своєї реєстрації.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За змістом ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду щодо надання достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, викладеним у постанові від 23.10.2019 року у справі № 357/10134/17 (провадження № К/9901/32368/18).

Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно з ч. 9 ст. 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Тобто, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненого в особливий період, за що передбачена відповідальність за ч. 3ст. 210-1 КУпАП.

Матеріали справи не містять доказів про наявність адміністративного правопорушення в діях позивача. При цьому, сама по собі постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є безперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки така постанова за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому повинно передувати фіксування цього правопорушення.

Суд враховує, що у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення Конституційний суд України в своєму рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 зазначив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення.

Суд зазначав у наведеному Рішенні, що КУпАП визначає систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності (п.2.2 Рішення).

Окрім того, Суд у наведеному Рішенні аналізує можливість притягнення особи до відповідальності у так званому у скороченому провадженні. При цьому Суд вказує, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Тобто, позиція Суду полягає у тому, що навіть у випадку, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, стадія фіксації адміністративного правопорушення та формування адміністративної справи є обов`язковою та має передувати такому розгляду справи.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано належних, допустимих та достатніх доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та притягнення останнього до адміністративної відповідальності з дотриманням визначеної законом процедури.

З аналізу вище зазначених норм процесуального права слідує, що законодавець встановив презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

З матеріалів справи не вбачається, що такий обов`язок суб`єктом владних повноважень виконано.

Відповідачем жодними належними та допустимими доказами не доведено факту вчинення позивачем зазначеного у оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення, зокрема, не представлено відео- або фото фіксації можливого порушення, або свідків події на місці вчинення правопорушення під час його вчинення.

Відповідачем надано копію запису у книзі запису відвідувачів ІНФОРМАЦІЯ_2 в якій міститься запис про відвідування ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 09.04.2025, та довідку про доставлення (супроводження) громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за порушення війського обліку за ч. 3 ст. 210-1 КУПАП на підставі постанови від 09.04.2025 № 788/2025, де також зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с.6-7).

Однак при винесені постанови Т.в.о начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , майором ОСОБА_2 не враховано розлади здоров`я ОСОБА_1 , відмітка про які міститься у довідці замість військового квитка № 4/170 від 15.11.2002, як пом`якшуюча обставина, питання визначення наявності чи відсутності у позивача придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії, а тому центри комплектування не вправі перебирати на себе функції цього органу, оскільки центри комплектування не є спеціальними установами в медичній сфері.

Складений протокол та винесена постанова датуються 09.04.2025 за №778/2025 о 18 год. 00 хв., тобто позивач ОСОБА_1 , який не володіє знаннями в галузі права, був позбавлений можливості реалізації права на правничу допомогу (професійну правничу допомогу адвоката). Тобто фактично право на правничу допомогу ОСОБА_1 було обмежено. Це підтверджується часовими межами складеного протоколу та винесеної постанови по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП № 778/2025 від 09.04.2025.

Отже, для винесення постанови про накладення стягнення за адміністративне правопорушення відповідна посадова особа на підставі належних та допустимих доказів повинна прийти до переконання як про сам факт вчинення адміністративного правопорушення, так і про його вчинення саме цією особою.

У той же час, відповідачем у ході розгляду даної справи не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за викладених в оскаржуваній постанові про притягнення до відповідальності обставин.

Згідно приписів частини 1 статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, обов`язковою ознакою адміністративного правопорушення є протиправність діяння та вина особи, що його вчинила.

Згідно приписів частини 3статті 210-1 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Диспозиція цієї норми є відсильною та передбачає можливість притягнення до відповідальності за порушення необмеженого переліку профільних законодавчих норм, як законів, так і підзаконних нормативно-правових актів. В даному випадку термін «законодавство», на думку суду, повинен вживатися у значенні, наведеному в рішенні КСУ від 09 липня 1998 року по справі № 17/81-97 (справа про тлумачення терміну «законодавство»).

Далі, використаний встатті 210-1 КУпАП термін «порушення», на думку суду, включає як активну протиправну поведінку, так і бездіяльність, тобто утримання від виконання обов`язкових дій, що характеризується протиправністю.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За змістом п. 1 частини 1ст. 247 КУпАП умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Стаття 280 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно дост. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, на підставі належних та допустимих доказів поза розумним сумнівом встановити, що особою вчинено протиправне та винне діяння, що містить всі ознаки конкретного складу адміністративного правопорушення.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється за подання до суду, зокрема, позовної заяви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17 вказала на те, що судовий збір за подання позовної заяви у справах щодо накладення адміністративного стягнення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 гривень. Відповідна сума судового збору була сплачена позивачем за подання позовної заяви.

Отже, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, зокрема, ІНФОРМАЦІЯ_11 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 9, 245, 268, 276, 278, 279, 283 КУпАП, ст.ст.2,5,9,72-79,90,139,242-246, 262,268-272,286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Гаранжа Марина Олександрівна до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - задовольнити.

Скасувати постанову №778/2025 від 09.04.2025, винесену Т.в.о начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , майором ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , було притягнуто до адміністративної відповідальсноті у вигляді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч грн.) гривень за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правпорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок на користь ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.І.Савєльєва