Справа № 160/8219/25
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2025 рокуСправа №160/8219/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лозицька І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненадання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти рішення про надання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 , самостійно виховує доньку та має, на його думку, право на відстрочку від призову під час мобілізації. З метою отримання відстрочки від призову під час мобілізації, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 , надавши необхідні документи, як чоловіка, який самостійно виховує свою дитину, проте, відповідачем було відмовлено у наданні позивачу відстрочки від призову під час мобілізації. Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з цією позовною заявою.
Ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для надання відзиву на позовну заяву.
07.04.2025 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній з позовними вимогами не погоджується та вважає їх безпідставними та такими, що суперечать чинному законодавству. Свою правову позицію обґрунтовує наступним. 21.02.2025 року позивачем було подано заяву про відстрочку від призову під час мобілізації та підтверджуючі документи, в якій останній просив надати йому відстрочку на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку з наявністю дитини, матір якої померла. При уточненні достовірності облікових даних позивача через Електронну систему Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ІНФОРМАЦІЯ_1 було зроблено запит до реєстрів України та встановлено, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянкою ОСОБА_2 . Статтею 260 Сімейного кодексу України мачуху наділено особистим немайновим правом брати участь у вихованні дитини. Крім того, позивачем не надано документа на підтвердження наявності у нього статусу батька-одинака. З огляду на викладене, відповідач вважає відсутніми підстави для надання позивачу відстрочки від призову під час мобілізації.
08.04.2025 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів, а саме: копію витягу з електронної системи «ІНФОРМАЦІЯ_7» щодо позивача.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, прийшов до таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 23.10.2012 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого повторно 15.01.2019 року.
З матеріалів справи судом встановлено, що згідно витягу з електронної системи «ІНФОРМАЦІЯ_7» позивач має зареєстрований шлюб з ОСОБА_2 .
21.02.2025 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про відстрочку від призову під час мобілізації разом з підтверджуючими документами, в якій просив надати йому відстрочку на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як чоловіка, який самостійно виховує свою дитину.
До вказаної заяви позивачем було додано: військово-обліковий документ НОМЕР_3, виданий 23.12.2024 року; свідоцтво про народження доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , серії НОМЕР_1 , видане 23.10.2012 року; свідоцтво про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 , видане 15.01.2019 року; витяг з реєстру територіальної громади на ОСОБА_1 ; витяг з реєстру територіальної громади на ОСОБА_3 .
Листом (повідомленням) ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.03.2025 року №1226 повідомлено позивачу про те, що за результатами розгляду протоколом від 14.03.2025 року №38 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та повідомлено, що позивач підлягаєте призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на загальних підставах. Причини відмови: позивач має зареєстрований шлюб з громадянкою ОСОБА_2 , про факт розлучення з якою відсутня інформація у пакеті документів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Разом з цим, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні, в Україні» введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У зв`язку з введенням воєнного стану, введено тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану. Воєнний стан в Україні триває й наразі.
Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок військову службу» №2232-ХІІІ військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття у добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходжень військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону № 2232-ХII).
Відповідно з абз. 1 ч. 1 ст. 39 Закону №2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законами Україна «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Згідно з ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543 призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють ІНФОРМАЦІЯ_8 або командири військових частин.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також, жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Згідно з вимогами абз. 2 п. 16 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року №1487, персонально-якісний військовий облік передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного військового обліку покладається на відповідні районні (міські) ІНФОРМАЦІЯ_8.
Відповідно до п. 11 постанови Кабінету Міністрів України №154 від 23.02.2022 року районні ІНФОРМАЦІЯ_8, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
В подальшому Кабінет Міністрів України прийняв постанову №560 від 16.05.2024 року, яка набрала чинності 18.05.2024 року «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», в якій у розділі «Надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення» чітко передбачено алгоритм дій районного ТЦК:
«56. Відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
57. Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) ІНФОРМАЦІЯ_8 (відокремлених відділах) утворюються комісії.
58. За наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_8 або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
60. Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.
У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період».
Предметом позовної заяви є бездіяльність відповідача щодо ненадання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як особі, яка самостійно виховує дитину віком до 18 років, матір якої - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Позиція позивача у цій справі полягає у тому, що у нього наявне право на відстрочку у зв`язку із здійсненням виховання неповнолітньої дитини до 18 років матір якої померла.
Натомість, доводи відповідача, викладені у листі (повідомленні) від 14.03.2025 року №1226, полягають у тому, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , яка як мачуха має право приймати участь у вихованні дитини, а тому, підстав для отримання відстрочки позивач не має.
Надаючи оцінку доводам сторін, суд звертає увагу на безпосередньому формулюванні п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме на тому, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також, жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Тобто, надання відстрочки можливе за умови самостійного виховання військовозобов`язаним дитини (дітей) віком до 18 років. Відтак, підтвердженим має бути факт самостійного виховування дитини (дітей) віком до 18 років.
Суд зазначає, що чинне законодавство України, яке врегульовує спірні правовідносини, не надає визначення словосполученню «самостійно виховує дитину», а тому, у цьому разі слід застосовувати «суворий текстуалізм», який передбачає застосування простого змісту тексту на основі буквального значення слів, використовуючи при цьому принцип «найбільш сприятливого для особи тлумачення».
Відповідно до Великого тлумачного словника сучасної мови, під словом «самостійний» розуміють: який здійснюється своїми силами чи з власної ініціативи, без сторонньої допомоги або керівництва; відособлений від інших; який в ряді інших має значення сам по собі; окремий.
Засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів врегульовано Сімейним кодексом України (надалі - СК України).
Відповідно до ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Згідно з ч. 1 ст. 14 СК України сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому, не можуть бути передані іншій особі.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
Згідно ст. 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.
Частиною 1 ст. 268 СК України визначено, що мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.
Системний аналіз наведених норм СК України доводить, що мачуха та вітчим несуть обов`язок щодо виховання та утримання дитини.
А відтак, синтезуючи наведене у сукупності, слід дійти висновку, що відповідно до чинного нормативно-правового регулювання позивач не підпадає під категорію особи, яка самостійно виховує дитину, тобто без сторонньої допомоги, оскільки перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .
Таким чином, наведені обставини свідчать про те, що позивач права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не має, у зв`язку з чим, судом не встановлено допущення відповідачем протиправної бездіяльності по відношенню до позивача, а тому, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 ст. 77 КАС України).
Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає.
З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат між сторонами не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 241, 243-246, 257, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька