Справа № 400/2344/25
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 р. № 400/2344/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачавійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

11 березня 2025 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльність (дії) відповідача щодо безпідставного ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди у збільшеному до 100000,00 грн на місяць розмірі за період лікування та перебування у відпустці після тяжкого поранення (з 14.09.2024 по 19.09.2024, з 20.09.2024 по 01.10.2024, з 01.10.2024 по 30.10.2024, з 30.10.2024 по 09.11.2024) у зв`язку з пораненням (травмою), пов`язаною із захистом Батьківщини відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168);

зобов`язання відповідача нарахувати позивачу додаткову винагороду у збільшеному до 100000,00 грн на місяць розмірі за період лікування та перебування у відпустці після тяжкого поранення (з 14.09.2024 по 19.09.2024, з 20.09.2024 по 01.10.2024, з 01.10.2024 по 30.10.2024, з 30.10.2024 по 09.11.2024) у зв`язку з пораненням (травмою), пов`язаною із захистом Батьківщини відповідно до Постанови № 168.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що, проходячи військову службу відповідача, 13.09.2024 при безпосередній участі у бойових діях отримав поранення. У зв`язку з цим у періоди з 14.09.2024 по 01.10.2024 та з 30.10.2024 по 09.11.2024 він перебував на стаціонарному лікуванні, а з 01.10.2024 по 30.10.2024 у відпустці за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії (далі ВЛК). 02.03.2025 позивач надіслав відповідачу відомості про отримане ним лікування з проханням виплатити йому додаткову грошову винагороду на період лікування після отриманого поранення у розмірі 100000 грн на місяць та надати витяги про зарахування в списки частини. Станом на момент подання позову жодних виплат чи відповіді він не отримав. На переконання позивача, така бездіяльність відповідача є протиправною і суперечить постанові Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168) і Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі Порядок № 260).

У відзиві на позовну заяву від 02.05.2024 відповідач заперечив проти позову, просив у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі. Відзив умотивовано тим, що відповідно до наказа командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 16.04.2025 № 3060 «Про доплату додаткової винагороди» позивачу виплачено додаткову винагороду за період знаходження на стаціонарному лікуванні у зв`язку із отриманим пораненням та перебування у відпустці після тяжкого поранення з 13.09.2024 по 09.11.2024 в сумі 190000 грн, що підтверджується банківською випискою від 22.04.2025. Отже, бездіяльність відповідача не є протиправною, як зазначає позивач.

Позивач у встановлений судом строк правом на подання відповіді на відзив не скористався.

13.03.2025 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху та про надання позивачу десятиденного строку з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до Миколаївського окружного адміністративного суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду у справі № 400/2344/25 в частині позовних вимог про нарахування та виплати йому додаткової винагороди у збільшеному до 100000,00 грн на місяць за період з 14.09.2024 по 31.10.2024.

21.03.2025 через канцелярію суду надійшла заява позивача від 15.03.2025 про визнання поважними причини пропуску строку на подання позову і про поновлення пропущеного строку на подання позову.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 задоволено заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та витребувано у відповідача докази.

До відзиву на позовну заяву від 02.05.2025 відповідач додав витребуванні у нього докази.

Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Згідно з військовим квитком позивача він у період 07.09.2024 по 05.12.2024 проходив військову службу у відповідача, з яких з 18.09.2024 по 05.12.2024 перебував у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 .

При виконанні бойового завдання 13.09.2024 позивач отримав поранення, що підтверджується первинною медичною карткою (форма 100).

Відповідно до епікризу КНП «Міська Лікарня № 4» Запорізької міської ради від 19.09.2025, виписки КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» від 01.10.2024 № 22168-24 і виписного епікризу військової частини НОМЕР_1 від 09.11.2024 № 798 Д/С позивач перебував на стаціонарному лікуванні у період з 14.09.2024 по 01.10.2024 та 30.10.2024 по 09.11.2024.

Згідно з довідкою ВЛК Комунального підприємства «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» від 01.10.2024 № 627 травма позивача тяжка, пов`язана з проходженням військової служби, і він потребує відпустки для лікування після травми на 30 календарних днів.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) НОМЕР_1 від 05.12.2024 № 357 позивача звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення відповідача з 05.12.2024.

02.03.2025 позивач надіслав відповідачу рекомендованим листом з описом заяву, в якій просив, зокрема, виплатити йому додаткову грошову винагороду за період лікування після отриманого поранення (у розмірі 1000000,00 грн на місяць) з 14.09.2024 по 19.09.2024, з 20.09.2024 по 01.10.2024, з 01.10.2024 по 30.10.2024, з 30.10.2024 по 09.11.2024.

Відповідно до пункту 6 і додатку 6 наказа командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 16.04.2025 № 3060 «Про доплату додаткової винагороди» позивачу виплачено додаткову винагороду у розмірі 100000,00 грн за період з 13.09.2024 по 09.11.2024 у зв`язку з отриманим пораненням (контузії, травми, каліцтва).

Згідно з відомістю зарахувань заробітної плати (грошового забезпечення, стипендії, тощо) 22.04.2025 відповідач виплатив позивачу 190000,00 гривень.

Вважаючи, що відповідач протиправно не нарахував і не виплатив йому додаткову грошову допомогу, встановлену Постановою № 168, у розмірі 100000,00 грн, за весь період перебування позивача у стаціонарному лікуванні та у відпустці після тяжкого поранення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктом 2 статті 12 Закону № 2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктом 11 статті 101 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати 12 місяців поспіль. Огляд військово-лікарською комісією для вирішення питання про потребу у тривалому лікуванні проводиться не пізніше ніж через чотири місяці від початку лікування. Якщо відповідно до медичних документів закладу охорони здоров`я іноземної держави, до якого військовослужбовця направлено в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, хвороба або поранення (контузія, травма або каліцтво) військовослужбовця перешкоджає йому прибути до військово-лікарської комісії для проведення огляду з метою визначення потреби у тривалому лікуванні, такий огляд проводиться дистанційно в порядку, встановленому Міністерством оборони України. Висновок військово-лікарської комісії про потребу у тривалому лікуванні є підставою для продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення на строк, визначений у такому висновку.

Не пізніше закінчення встановленого абзацом першим цього пункту строку безперервного перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про його придатність до військової служби.

Після закінчення встановленого абзацом першим цього пункту строку безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про придатність його до військової служби.

Після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не надається.

Згідно з підпунктом 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008), зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі, якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, до їх повернення.

Матеріальне та грошове забезпечення військовослужбовців, зарахованих у розпорядження відповідних командирів (начальників), здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (абзац п`ятнадцятий пункту 116 Положення № 1153/2008).

Таким чином, за військовослужбовцем, який отримав поранення, зберігається грошове забезпечення на загальний час безперервного його перебування в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) строком, що не може перевищувати 12 місяців поспіль.

Після спливу вищенаведеного 12-місячного строку військовослужбовець, якого не звільнено з військової служби, і який перебуває у розпорядженні командира, продовжує отримувати грошове забезпечення, яке встановлено для військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні командирів.

Суд встановив, що військовим квитком позивача він у період з 18.09.2024 по 05.12.2024 перебував у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 .

У довідці відповідача від 07.10.2024 № 642/6346 (форма 5) зазначено, що при виконання бойового завдання 13.09.2024 позивач отримав поранення.

Відповідно до епікризу КНП «Міська Лікарня № 4» Запорізької міської ради від 19.09.2025, виписки КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» від 01.10.2024 № 22168-24 і виписного епікризу військової частини НОМЕР_1 від 09.11.2024 № 798 Д/С позивач перебував на стаціонарному лікуванні у період з 14.09.2024 по 01.10.2024 та 30.10.2024 по 09.11.2024. Згідно з довідкою ВЛК Комунального підприємства «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» від 01.10.2024 № 627 травма позивача тяжка, пов`язана з проходженням військової служби, і він потребує відпустки для лікування після травми на 30 календарних днів.

Відтак відповідно до пункту 11 статті 101 Закону № 2011-ХІІ, враховуючи пункт 116 Положення № 1153/2008) за позивачем зберігалось право на отримання грошового забезпечення у повному розмірі на період з 14.09.2024 по 05.12.2024 (день виключення зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення).

Пунктом 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (абзац перший пункту 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ).

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова № 704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з абзацом першим пункту 8 Постанови № 704 умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до підпункту «а» пункту 1 статті 92 Закону № 2011-ХІІ на період дії воєнного стану (особливого періоду) військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Постанови № 168 установлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, строк дії якого Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/2023, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 № 271/2024, від 23.07.2024 № 469/2024, від 28.10.2024 № 740/2024, від 14.01.2025 № 26/2025 і від 15.04.2025 № 235/2025 продовжено з 05 години 30 хвилин відповідно 26.03.2022 строком на 30 діб, з 25.04.2022 строком на 30 діб, з 25.05.2022 строком на 90 діб, з 23.08.2022 строком на 90 діб, з 21.11.2022 строком на 90 діб, з 19.02.2023 строком на 90 діб, з 20.05.2023 строком на 90 діб, з 18.08.2023 строком на 90 діб, з 16.11.2023 строком на 90 діб, з 14.02.2024 строком на 90 діб, з 14.05.2024 строком на 90 діб, з 12.08.2024 строком на 90 діб, з 10.11.2024 на 90 діб, з 08.02.2025 на 90 діб та з 09.05.2025 на 90 діб.

Тобто воєнний стан в Україні діє з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 по 05 години 30 хвилин 07.08.2025. В цей період відповідним військовослужбовцям підлягає виплаті вищезазначена додаткова винагорода.

Відповідно до пункту 3 Постанови № 704 виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу постановлено здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерства юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Згідно з абзацом чотирнадцятим пункту 2 розділу І Порядку № 260 до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду).

Таким чином, додаткова винагорода, установлена підпунктом «а» пункту 1 статті 92 Закону № 2011-ХІІ і пунктом 1 Постанови № 168, входить до складу грошового забезпечення і підлягає виплаті військовослужбовцю в період дії воєнного стану (особливого періоду), зокрема, за час безперервно перебування в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення, але у строк, що не може перевищувати 12 місяців поспіль.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 12 Постанови № 168 і абзацу четвертого пункту 11 розділу ХХХIV Порядку № 260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Як наслідок, відповідач зобов`язаний був нараховувати і виплачувати позивачу додаткову винагороду, установлену підпунктом «а» пункту 1 статті 92 Закону № 2011-ХІІ і пунктом 1 Постанови № 168, у розмірі 100000 грн за весь період, на який за ним зберігалось право на отримання грошового забезпечення у повному розмірі, тобто з 14.09.2024 по 09.11.2024.

Відповідно до пункту 6 і додатку 6 наказа командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 16.04.2025 № 3060 «Про доплату додаткової винагороди» позивачу виплачено додаткову винагороду у розмірі 100000,00 грн за період з 13.09.2024 по 09.11.2024 у зв`язку з отриманим пораненням (контузії, травми, каліцтва).

Згідно з відомістю зарахувань заробітної плати (грошового забезпечення, стипендії, тощо) 22.04.2025 відповідач виплатив позивачу 190000,00 гривень.

З наведеного слідує, що відповідач нарахував і виплатив позивачу вказану додаткову винагороду за спірний період у повному розмірі. Отже, бездіяльність відповідача не є протиправною.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пунктів 1 і 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» і не поніс документально підтверджених судових витрат, пов`язаних з розглядом цієї справи в суді, а тому розподіл судових витрат у порядку статті 139 КАС України суд не здійснював.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Повний текс рішення складено 20 травня 2025 року