Справа № 200/1305/25
Суддя: Абдукадирова К.Е.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2025 року Справа№200/1305/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Абдукадирової К.Е., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової НОМЕР_2 адреса АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 №753-АГД від 11.10.2024. «Про результати службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_2 » , -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 №753-АГД від 11.10.2024. «Про результати службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_2 » відносно ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 11 жовтня 2024 року, вранці о 7 годині 40 хвилин позивач виїхав з вул. Корчагіна в напрямку до вул. Криворіжська в м. Слов`янськ Донецької області відповідно до розпорядження керівництва військової частини НОМЕР_2 . Проїхавши меншу половину дороги, на зустрічну смугу виїхав автомобіль і тому позивачу довелося з`їхати в кювет, щоб уникну ДТП з цим автомобілем, в результаті чого він вдарився головою об стійку дверного пройому. Після чого відчув біль в голові, головокружіння, не міг самостійно ходити. позивач відразу повернувся до свого місця проживання. Позивач прийняв ліки, які приймав від отриманих контузій, та ліг на своє ліжко. Про це позивач повідомив керівництво військової частини НОМЕР_2 . В такому стані він перебував дві доби.

13 жовтня 2024 року позивач став себе краще почувати та приїхав до місця служби групи психологічної підтримки персоналу, де дізнався, що його звинувачують у самовільному залишенні місця несення служби.

Позивач вважає, що він самовільно не залишав місце несення служби, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 28.02.2025 позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою суду від 10.03.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Обгрунтовуючи тим, що 11.10.2024 заступником командира військової частини НОМЕР_2 з психологічної підтримки персоналу капітаном ОСОБА_2 подано рапорт про самовільне залишення частини офіцером групи морально-психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_2 лейтенантом ОСОБА_1 . За вказаним фактом 11.10.2024 командиром військової частини НОМЕР_2 скеровано довідку-доповідь командиру військової частини НОМЕР_4 , командиру військової частини НОМЕР_5 , начальнику ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Одночасно зі скеруванням довідки-доповіді командиром військової частини НОМЕР_2 , у відповідності до Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, винесено наказ «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини військовослужбовцем» №753-АГД від 11.10.2024.

Під час проведення вказаного службового розслідування позивач 13.10.2024 прибув на військову службу, при цьому жодних пояснень про причини відсутності не надав.

Враховуючи достатність зібраних доказів про наявність дисциплінарного проступку в діях ОСОБА_1 , командиром військової частини НОМЕР_2 винесено наказ «Про повернення з самовільного залишення військової частини військовослужбовця та йому відновлення виплат» №757-АГД від 13.10.2024, яким лейтенанта ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено на нього дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.

Щодо тверджень позивача про поважність його відсутності на військовій службі в період з 11.10.2024 по 13.10.2024 військова частина НОМЕР_2 стверджує, що останнім суду надано недостовірні дані, які повністю спростовуються матеріалами службового розслідування.

Зокрема, з пояснень заступника командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 лейтенанта ОСОБА_3 вбачається, що лейтенант ОСОБА_1 , проживавав з ним в одному приміщенні в н. п. Віролюбівка Донецької області згідно бойового розпорядження, однак 11.10.2024 він самовільно залишив місце тимчасового розташування військової частини НОМЕР_2 та повернувся лише 13.10.2024. Військовослужбовець на телефоні дзвінки не відповідав. Де він перебував свідку невідомо. Також, після повернення до місця проживання свідок не побачив на ньому жодних тілесних ушкоджень, відомостей про його затримання уповноваженими особами або ж виконання ним інших завдань ОСОБА_1 також не повідомляв.

З медичної характеристики позивача вбачається, що він за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 за медичною допомогою не звертався.

Жодних доповідей про факт дорожньо-транспортної пригоди за участі ОСОБА_1 до чергового військової частини НОМЕР_2 також не надходили.

Також, відповідач зазначає, що позивач неодноразово порушував військову дисципліну, зловживав спиртними напоями (складений протокол від 24.01.2025 ДНКС-2 №104 за військово-адміністративне правопорушення ч.3 ст. 172-20 КУпАП), а 26.01.2025 повторно самовільно залишив військову частину та не повернувся по даний час, що найоб`єктивніше характеризує його з негативної сторони.

Крім того, зауважує, що позивач є офіцером та відноситься до молодшого офіцерського складу, отже, саме він має бути взірцем дотримання військової дисципліни для рядового та сержантського складу роти та прикладом для наслідування. На думку відповідача, самовільно залишивши місце служби під час воєнного стану, ОСОБА_1 не лише підірвав власний авторитет серед підлеглих йому військовослужбовців та подав підлеглим ганебний приклад нехтування вимогами військової дисципліни, але й підірвав авторитет Збройних Сил України в цілому.

У зв`язку з наведеним просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.08.2024 № 221 включений у списки особового складу військової частини НОМЕР_2 , з 08.08.2024 зарахований до списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Згідно зі службовою характеристикою, за час проходження служби зарекомендував себе не з кращої сторони. До виконання службових обов`язків відноситься посередньо, поставлені завдання виконує не в повній мірі. Функціональні обов`язки, відповідно до займаної посади знає, і застосовує свої знання в повсякденній службовій діяльності. Над підвищенням свого професійного рівня працює недостатньо. На критику з боку командирів реагує, але недоліки усуває невчасно. Військову службу переносить з певними труднощами.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 11.10.2024 №753-АГД «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини військовослужбовцем» 11.10.2024 командиру військової частини надійшов рапорт (вх. №3087 від 11.10.2024) капітана ОСОБА_4 , заступника командира військової частини НОМЕР_2 з психологічної підтримки персоналу про те, шо 11.10.2024 під час проведення перевірки особового складу була виявлена відсутність лейтенанта ОСОБА_1 , офіцера групи психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_2 . Вирішено провести службове розслідування, призупинити будь-які виплати грошового забезпечення, додаткової винагороди та щомісячної премії з 01 жовтня 2024 року на карткові рахунки лейтенанта ОСОБА_1 .

За результатами службове розслідування складено Акт службового розслідування.

В ході проведення службового розслідування було встановлено, що 11.10.2022 лейтенант ОСОБА_1 , офіцер групи психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_2 , самовільно залишив місце тимчасового розташування військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_3 . В подальшому, а саме: 13.10.2024 лейтенант ОСОБА_1 , офіцер групи психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_2 , відповідно до рапорту від 13.10.2024 вх. капітана ОСОБА_2 заступника командира з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_2 , прибув до місця несення служби. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 13.10.2024 № 757-АГД приступив до виконання своїх службових обов`язків. Пояснення щодо своєї відсутності не надав.

З пояснень заступника командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , лейтенанта ОСОБА_3 стало відомо, що лейтенант ОСОБА_1 , офіцер групи психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_2 проживає з ним в одному приміщенні в АДРЕСА_3 згідно бойового розпорядження, однак 11.10.2024 він самовільно залишив місце тимчасового розташування військової частини НОМЕР_2 та повернувся лише 13.10.2024. Військовослужбовець на телефоні дзвінки не відповідав. Де він перебував ОСОБА_5 невідомо. Також, після повернення до місця проживання лейтенанта ОСОБА_3 не побачив на ньому жодних тілесних ушкоджень, відомостей про його затримання уповноваженими особами або ж виконання ним інших завдань ОСОБА_6 їм не повідомляв.

Також, з пояснень заступника командира військової частини НОМЕР_2 з психологічної підтримки персоналу капітана ОСОБА_2 стало відомо, що лейтенант ОСОБА_1 , офіцер групи психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_2 11.10.2024 самовільно залишив військову частину, та 13.10.2024 повернувся до місця тимчасового розташування військової частини НОМЕР_2 . Пояснень що до своєї відсутності не надав.

Зокрема, старший лейтенант ОСОБА_1 11.10.2024 о 09.00 год. мав прибути в місце управління військової частини НОМЕР_2 , що розташоване в АДРЕСА_3 для виконання своїх службових обов`язків, а саме оформлення документів військовослужбовців, які на той момент самовільно залишили військову частину, згідно бойового розпорядження командира в/ч НОМЕР_4 від 01.10.2024 №4382.

Однак, у визначений час він не прибув, на телефонні дзвінки не відповідав, попередньо жодних повідомлень про можливу причину відсутності не надавав, ніхто його не уповноважував виконувати інші завдання. Тобто, причини неприбуття до місця несення служби ОСОБА_1 не надав.

В подальшому, при спілкуванні зі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 щодо своєї тривалої відсутності на місці несення служби відповіді не надав. Будь-яких тілесних ушкоджень не мав.

В Акті зазначено, що факт самовільного залишення військової частини, в умовах правового режиму воєнного стану, старшим лейтенантом ОСОБА_1 офіцером групи морально- психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_2 повністю доведено.

Актом службового розслідування встановлено, що вина військовослужбовця виражається у не виконанні вимог статей 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 «Самовільне залишення військової частини або місця служби» Кримінального кодексу України.

За результатами службового розслідування комісією запропоновано керуючись вимогами статей 45, 48, 54 та 84 закону України Про Дисциплінарний статут Збройних сил України за порушення вимог військової дисципліни з боку старшого лейтенанта ОСОБА_1 офіцера групи морально-психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_2 . накласти дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани. Не включати старшого лейтенанта ОСОБА_1 офіцера групи морально-психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_2 до наказу на виплату додаткової винагороди за жовтень 2024 року, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, за самовільне залишення місця служби без зброї під час дії воєнного стану в Україні; позбавити виплати грошового забезпечення з 11 жовтня 2024 року відповідно до пункту 15 наказу Міністра оборони України від 26.09.2023 року № 566, відповідно до пункту 15 розділу І наказу Міністра оборони України Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам від 07.06.2018 року № 260 та позбавити виплат щомісячної премії за жовтень 2024 року в повному обсязі, відповідно до пункту 5 розділу XVI наказу Міністра оборони України Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам від 07.06.2018 року № 260, за самовільне залишення місця служби без зброї під час дії воєнного стану в Україні. Заступнику командира військової частини НОМЕР_2 з психологічної підтримки персоналу капітану ОСОБА_2 організувати проведення занять з особовим складом військової частини НОМЕР_2 по недопущенню порушень військової дисципліни та самовільного залишення військової частини, з метою надання правової оцінки діям старшого лейтенанта ОСОБА_1 офіцера групи морально-психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_2 . прийняття рішення, що до внесення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та подальшого проведення слідчих дій - направити копії даного акту службового розслідування та копію наказу командира військової частини НОМЕР_2 Про результати службового розслідування керівнику Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Краматорськ.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 13.10.2024 №757-АГД «Про повернення з самовільного залишення військової частини військовослужбовця та йому відновлення виплат» вирішено вважати лейтенанта ОСОБА_1 , офіцера групи психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_2 , таким, шо самовільно залишив військову з 11.10.2024 по 13.10.2024. Керуючись вимогами статей 45,48,54 та 84 Закону України про Дисциплінарний статут Збройних сил України за порушення вимог військової дисципліни лейтенантом ОСОБА_1 , накласти на нього дисциплінарне стягнення СУВОРА ДОГАНА. Відновити грошове забезпечення на картковий рахунок лейтенанта ОСОБА_1 , офіцера групи психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_2 з 14 жовтня 2024 року. Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 зі змінами, постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб зі змінами, телеграми Міністра оборони України від 16 січня 2024 року №183/уд, позбавити виплати грошового забезпечення з 11 жовтня 2024 року по 13 жовтня 2024 року лейтенанта ОСОБА_1 . Відповідно до пункту 5 розділу XVI наказу Міністра оборони України Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам від 07.06.2018 року №260 зі змінами, позбавити виплат додаткової винагороди за жовтень 2024 року лейтенанта ОСОБА_1 . Відповідно до вимог постанови КМУ від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану зі змінами та позбавити виплат щомісячної премії за жовтень 2024 року, відповідно до пункту 5 розділу XVI наказу Міністра оборони України Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам від 07.06.2018 року №260 зі змінами, за самовільне залишення місця служби без зброї під час дії воєнного стану в Україні, відповідно телеграми Міністра оборони України від 16 січня 2024 року №183/уд, в повному обсязі.

Не погодившись з наказом відповідача «Про результати службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_2 » відносно ОСОБА_1 , позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232 «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ч.4 ст.9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 (далі - Постанова №704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 8 Постанови №704 умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

Частиною 4 статті 2 Закону №2232-XII передбачено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу (п.4).

Відповідно до п.15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 (далі - Порядок №260), грошове забезпечення не виплачується: за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; якщо виплачуються академічні стипендії; за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату); за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Таким чином, з урахуванням вказаних приписів Положення №1153/2008, підставою для призупинення виплати грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця може бути призупинення військової служби військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, і таке призупинення, з урахуванням п.15 розділу І Порядку №260 здійснюється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV.

Згідно з частиною 2 статті 3 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV (далі - Статут внутрішньої служби), порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 9 Статуту внутрішньої служби визначено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно статті 26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України", дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст.40 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі: призначення на посаду і звільнення з неї; присвоєння військового звання; вручення нагороди; відбуття чи повернення з відрядження, відпустки або лікування.

Виходячи з наведених правових норм, за своєю суттю самовільне залишення військовослужбовцем місця служби або військової частини, а також нез`явлення військовослужбовця вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або лікування є порушенням військової дисципліни.

При цьому, самовільним залишенням частини або місця служби вважається таке, що вчинене без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений такий дозвіл надати. Нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу це його нез`явлення на службу в строк, указаний у відповідному документі.

Поважними причинами затримки військовослужбовця може бути визнана, наприклад, хвороба, що перешкоджає пересуванню, стихійне лихо чи інші надзвичайні події та обставини, які підтверджені відповідними документами.

Таким чином, не вважається самовільним залишення військової частини за наявності дозволу командира, залишення для виконання наказу командира, відрядження, прямування до нового розташування військової частини, лікування, переміщення/ротація, відпустка, навчання тощо. В будь-якому випадку вищезазначені підстави мають бути підтверджені належним чином оформленими документами або підтверджені командиром.

Відсутність у командира відомостей (доказів) про причини залишення чи нез`явлення військовослужбовця зобов`язує командира доповісти про такий факт своє командування та повідомити відповідний орган досудового розслідування.

За статями 1 розділу І Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут Збройних Сил України), військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; (стаття 4 розділу І Дисциплінарного статуту Збройних Сил України).

Відповідно до статті 7 розділу І Дисциплінарного статуту Збройних Сил України застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту. Дисциплінарну владу, яка надана молодшим командирам, завжди мають і старші командири.

За статтею 45 розділу ІІІ Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.

Усі дисциплінарні стягнення, крім пониження у військовому званні, пониження в посаді, звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, накладені на військовослужбовців і не зняті до дня звільнення їх у запас чи відставку, вважаються знятими з дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Відповідно до статті 48 розділу ІІІ Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до статті 83 розділу ІІІ Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (частина перша статті 84 розділу ІІІ Дисциплінарного статуту Збройних Сил України).

За частиною першою статті 86 розділу ІІІ Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок №608).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №608 виконавською дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).

Службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Згідно пункту 1 розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі:

- невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

- невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

- неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

- дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

- втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

- порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

- недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

- внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

- повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

- вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією;

- скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи;

- надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України Про запобігання корупції, а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.

Порядок проведення службового розслідування врегульований нормами розділу ІІІ Порядку №608, відповідно до якого рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування.

Особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

До участі у проведенні службового розслідування заборонено залучати осіб, які є підлеглими військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, осіб, які брали участь у правопорушенні або особисто зацікавлені у результатах розслідування.

Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Приписи п.3 розд. IV Порядку №608 визначають, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Відповідно до вимог ст. 97 Дисциплінарного статуту про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку (ст.98 Дисциплінарного статуту).

Також, ст. 92 Дисциплінарного статуту встановлено, що якщо командир за тяжкістю вчиненого підлеглим правопорушення визнає надану йому дисциплінарну владу недостатньою для притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця, він порушує клопотання про накладення стягнення на винну особу владою старшого командира.

З аналізу наведених норм слідує що службове розслідування, як діяльність зі збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про наявність в діях військовослужбовця складу правопорушення, проводиться стосовно конкретної особи (осіб), яка (які) під час проведення службового розслідування має (мають) комплекс гарантованих їй (їм) прав, як-от: права відмовитися від давання пояснень або ж, навпаки, права надати письмові пояснення щодо обставин вчинення проступку (правопорушення) разом з власними доказами правомірності своїх дій (доказами невинуватості); права заявляти клопотання, в тому числі про приєднання до матеріалів службового розслідування нових документів, про отримання пояснень від осіб, які мають відношення до події, що розслідується, про ознайомлення з матеріалами розслідування тощо; зрештою, права на захист, яке включає і право на користування допомогою адвоката.

Отже, статус військовослужбовця під час службового розслідування, як особи щодо якої призначено та проводиться таке розслідування, означає набуття цим військовослужбовцем статусу повноправного учасника службового розслідування, який, користуючись наданими йому правами, може доводити перед особою (особами), який (які) його проводять, факт відсутності у його діяннях складу дисциплінарного проступку (правопорушення).

Таким чином, рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може бути прийняте за умови встановлення під час службового розслідування факту невиконання чи неналежного виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку, а також його вини у вказаних діях, а також за умови забезпечення військовослужбовцю усіх відповідних прав.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для винесення оскаржуваного наказу та застосування до позивача дисциплінарної відповідальності був висновок службового розслідування викладений в акті службового розслідування від 13.10.2024.

Відповідно до пояснень, наданих позивачем 11.12.2024, вранці о 7 годині 40 хвилин виїхав з вул. Корчагіна в напрямку до АДРЕСА_4 відповідно до розпорядження керівництва військової частини НОМЕР_2 . Проїхавши меншу половину дороги, на зустрічну смугу виїхав автомобіль і тому позивачу довелося з`їхати в кювет, щоб уникну ДТП з цим автомобілем, в результаті чого він вдарився головою об стійку дверного пройому. Після чого відчув біль в голові, головокружіння, не міг самостійно ходити. позивач відразу повернувся до свого місця проживання. Позивач прийняв ліки, які приймав від отриманих контузій, та ліг на своє ліжко. Про це позивач повідомив керівництво військової частини НОМЕР_2 . В такому стані він перебував дві доби. 13 жовтня 2024 року позивач став себе краще почувати та приїхав до місця служби групи психологічної підтримки персоналу, де дізнався, що позивача звинувачують у самовільному залишенні місця несення служби.

Відповідно до медичної характеристики позивача, наданої військовою частиною НОМЕР_2 за час проходження служби у військовій частині, позивач за медичною допомогою звертався:

06.11.2024 з приводу гіпертонічної хвороби, призначено лікування ;

24.01.2021 з приводу варикозної хвороби вен лівої нижньої кінцівки, 25.01.2024 проконсультований лікарем н.м. Білозерське, призначено лікування, отримав звільнення від службових обов`язків 5 днів;

30.01.2025 госпіталізований в КНП «Зінківська МЛЦ» з приводу гіпертонічного кризу;

04.02.2025 виписаний з КНП «Зінківська МЛЦ».

Вказані в довідці відомості спростовують посилання позивача на отримання контузій, та прийом ліків від контузій.

Відповідно до пояснень, отриманих в ході службового розслідування від заступника командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , лейтенанта ОСОБА_3 стало відомо, що лейтенант ОСОБА_1 , офіцер групи психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_2 проживає з ним в одному приміщенні в АДРЕСА_3 згідно бойового розпорядження, однак 11.10.2024 він самовільно залишив місце тимчасового розташування військової частини НОМЕР_2 та повернувся лише 13.10.2024. Військовослужбовець на телефоні дзвінки не відповідав. Де він перебував ОСОБА_5 невідомо. Також, після повернення до місця проживання лейтенанта ОСОБА_3 не побачив на ньому жодних тілесних ушкоджень, відомостей про його затримання уповноваженими особами або ж виконання ним інших завдань ОСОБА_6 їм не повідомляв.

Також, з пояснень заступника командира військової частини НОМЕР_2 з психологічної підтримки персоналу капітана ОСОБА_2 стало відомо, що лейтенант ОСОБА_1 , офіцер групи психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_2 11.10.2024 самовільно залишив військову частину, та 13.10.2024 повернувся до місця тимчасового розташування військової частини НОМЕР_2 . Пояснень що до своєї відсутності не надав.

Зокрема, старший лейтенант ОСОБА_1 та 11.10.2024 о 09.00 год. мав прибути в місце управління військової частини НОМЕР_2 , що розташоване в АДРЕСА_3 для виконання своїх службових обов`язків, а саме оформлення документів військовослужбовців, які на той момент самовільно залишили військову частину, згідно бойового розпорядження командира в/ч НОМЕР_4 від 01.10.2024 №4382.

Однак, у визначений час він не прибув, на телефонні дзвінки не відповідав, попередньо жодних повідомлень про можливу причину відсутності не надавав, ніхто його не уповноважував виконувати інші завдання. Тобто, причини неприбуття до місця несення служби ОСОБА_1 не надав.

Військовослужбовці Збройних Сил України є громадянами України на яких поширюється законодавство України в галузі охорони здоров`я (Закон України «Основи законодавства України про охорону здоров`я»).

Водночас військовослужбовці мають обов`язки щодо реалізації громадянських прав, які визначені Законом № 2232-XII та Статутом.

Відповідно до п. 12 Статуту про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника тощо).

Згідно з статтею 254 Статуту військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби (стаття 255 Статуту).

Відповідно до статті 259 Статуту у медичному пункті військової частини проводиться 14-денне стаціонарне лікування хворих, а також військовослужбовців, направлених з лікувальних закладів (частин) на лікування та реабілітацію.

Згідно статті 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини.

До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора). У разі направлення на лікування поза розташуванням частини військовослужбовці повинні бути одягнені відповідно до пори року і мати при собі направлення, підписане командиром військової частини, медичну книжку, документ, який посвідчує особу, необхідні особисті речі, атестат на продовольство, довідку про травму (каліцтво, поранення, контузію) і медичну характеристику, а в разі вибуття на лікування за межі гарнізону - додатково атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад.

Військовослужбовці мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. За відсутності за місцем проходження військової служби військовослужбовців військово-медичних закладів охорони здоров`я чи відповідних відділень або спеціального медичного обладнання, а також у невідкладних випадках медична допомога надається державними або комунальними закладами охорони здоров`я за рахунок Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

У випадках, коли військовослужбовець потребує екстреної (невідкладної) медичної допомоги, він має право самостійно звернутися за медичною допомогою до найближчих закладів охорони здоров`я, в тому числі зателефонувавши до служби екстреної медичної допомоги за телефоном 103. При цьому військовослужбовець повинен повідомити медичним працівникам про те, що він перебуває на військовій службі у Збройних Силах України та доповісти безпосередньому командиру (начальнику).

Військовослужбовці, які захворіли в період відпустки або відрядження, на стаціонарне лікування направляються військовими комендантами або військовими комісарами.

Згідно пункту 1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України № 455 від 13.11.2001 (далі - Інструкція №455) тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Пунктом 2.19 Інструкції №455 визначено, що особам, які самостійно звернулись по консультативну допомогу, видається довідка довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідченим печаткою лікувально-профілактичного закладу, з обов`язковим зазначенням часу проведеної консультації.

Пунктом 2.2 Інструкції №455 визначено, що при втраті працездатності внаслідок захворювання або травми лікуючий лікар в амбулаторно-поліклінічних закладах може видавати листок непрацездатності особисто терміном до 5 календарних днів з наступним продовженням його, залежно від тяжкості захворювання, до 15 календарних днів. Якщо непрацездатність триває понад 15 календарних днів, продовження листка непрацездатності до 30 днів проводиться лікуючим лікарем спільно з завідувачем відділення, а надалі - ЛКК, яка призначається керівником лікувально-профілактичного закладу, після комісійного огляду хворого, з періодичністю не рідше 1 разу на 10 днів, але не більше терміну, встановленого для направлення до МСЕК.

Згідно вимог Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.11.2004 № 532/274/136-ос/1406/, листок непрацездатності (далі - ЛН) - це багатофункціональний документ, який є підставою для звільнення від роботи у зв`язку з непрацездатністю та з матеріальним забезпеченням застрахованої особи в разі тимчасової непрацездатності, вагітності та пологів. Лицьовий бік бланка ЛН заповнюється лікуючим лікарем або молодшим медичним працівником з медичною освітою. Зворотний бік бланка ЛН заповнюється за місцем роботи застрахованої особи. Записи в ЛН здійснюються розбірливим почерком, без помарок, синім, фіолетовим або чорним чорнилом.

Жодних доказів усного повідомлення командира про необхідність отримання медичної допомоги взагалі, чи за медами військової частини, позивачем не надано.

Про наявність поважних причин невиходу на військову службу позивачем командиру не повідомлено.

Таким чином, позивачем до суду не надано будь-яких доказів на підтвердження законності залишення місця служби, зокрема, того, що позивач звертався до відповідача із рапортом, заявою тощо про направлення на лікування або ВЛК, надання відпустки для лікування, самого направлення на лікування, жодних медичних документів, відпускного квитка тощо.

Таким чином, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позивач самовільно, поза встановленим законом порядком, залишив місце служби, бо доказів на підтвердження законності залишення позивачем місця служби не надано та матеріали справи не містять.

Вищенаведені обставини дають підстави для висновку, що станом на дату видання командиром Військової частини НОМЕР_2 оскаржуваного наказу у відповідача були відсутні відомості щодо наявності законних підстав перебування позивача поза межами військової частини, тому оскаржуваний наказ прийнятий відповідачем правомірно, в межах та у спосіб, визначений чинним законодавством України, і підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий збір не підлягає відшкодуванню, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової НОМЕР_2 (адреса АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 (дата та номер невідомі) «Про результати службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_2 » відносно ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 19 травня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.Е. Абдукадирова