Справа № 440/12254/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 р. Справа № 440/12254/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Р.І. Молодецький, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 31.01.25 по справі № 440/12254/24

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій, наказів протиправними, скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , в якій просив суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 у ненаданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 розглянути документи щодо отримання відстрочки від призову під час мобілізації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 "Про призов резервістів і військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації" від 26.08.2024 № 177 в частині призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 до військової частини НОМЕР_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 в частині призначення та зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та приступлення до виконання службових обов`язків за посадою.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач 26.08.2024 відповідно до статті 23 Закону №3543-ХІІ, зібравши та отримавши документи, довідку про освіту, сформовану в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, та документи (нотаріально засвідчені копії документів), що підтверджують зарахування на навчання до учбового закладу за своїм бажанням, прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 , для надання заяви про право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Вказує, що посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовили у реєстрації та розгляді даної заяви, натомість затримали позивача та в подальшому позивач наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 26.08.2024 року № 177 був призваний на військову службу, та після наказом командира військової частини НОМЕР_1 зарахований до списків особового склад). Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 мав перевірити доводи позивача про те, що він мав право на відстрочку від мобілізації. Таким чином, на думку представника позивача, на момент призову позивача на військову службу під час мобілізації відповідно до вимог статті 23 Закону №3543-ХІІ ОСОБА_1 мав право на відстрочку від призову на військову службу з 23.08.2024 року та не підлягав призову на військову службу під час мобілізації 26.08.2024 року. За доводами представника позивача у спірних правовідносинах порушення прав позивача відбулося внаслідок протиправного рішення ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , яким і призвано та направлено позивача для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , а наказ командира військової частини НОМЕР_1 в частині зарахування позивача до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 є похідним від наказу про мобілізацію, а отже є також протиправним.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій, наказів протиправними, скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що він є здобувачем фахової освіти, який навчається за денною формою і здобуває рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України Про освіту про що свідчить довідка про здобувача освіти, сформована в Єдиній державній електронній базі з питань освіти (яка додається). В якій зазначено, що дата наказу про зарахування до навчального закладу 23.08.2024 року. Позивач жодним чином не отримував будь яких повісток, розпоряджень та викликів, у будь якій формі та у будь який час до 26.08.2024 року, від ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_5 ). 26.08.2024 року Позивач, відповідно до статті 23 Закону №3543-ХІ1 та постанові КМУ №560 зібравши та отримавши документи, довідку про освіту, сформовану в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, та документи (нотаріально засвідчені копії документів), що підтверджують зарахування на навчання до учбового закладу за своїм бажанням, цілеспрямовано прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 , для надання заяви про право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Незважаючи на це посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовили у реєстрації та розгляді даної заяви, натомість затримали позивача та в подальшому позивач наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 26.08.2024 року № 177 був призваний на військову службу, та після наказом командира військової частини НОМЕР_1 зарахований до списків особового складу. При цьому, у відповідності до пункту 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік. Таким чином, на момент призову позивача на військову службу під час мобілізації відповідно до вимог статті 23 Закону №3543-ХП позивач мав право на відстрочку від призову на військову службу з 23.08.2024 року, а отже не підлягав призову на військову службу під час мобілізації 26.08.2024 року. Твердження відповідача 1, що ОСОБА_1 заяви про надання відстрочки від призову на військову службу не подавав, оскільки при перевірці наявних в ІНФОРМАЦІЯ_6 документів, заяви та підтвердних до неї документів (довідка ЄДЕБО, паспорт, РНОКПП, військовообліковий документ, який заявник до позову не додає, що свідчить про його відсутність) ОСОБА_1 виявлено не було, є хибним та не відповідає дійсності та чинному законодавству та підтверджує обґрунтованість позовних вимог. Відповідачем 1 не додано будь яких доказів, що заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу не подавав. Обов`язок щодо перевірки наявності підстав для відстрочки від призову під час мобілізації на військову службу покладено на відповідні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, тому ІНФОРМАЦІЯ_5 мав перевірити доводи позивача про те, що він має право на відстрочку від мобілізації. Звертає увагу, що відповідно до зазначеного та наголошених позовних вимог 26.08.2024 року у позивача не було медичної карти амбулаторного хворого та будь яких медичних документів. Зазначений медичний огляд проходив без його участі. З огляду на вищевикладене вважає, що заперечення відповідача 1 по суті позовних є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства України, а тому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача, Військової частини НОМЕР_1 , скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги з підстав необґрунтованості. Зокрема зазначав, що в день направлення ОСОБА_1 до військової частин, його статус щодо військового обов`язку змінився із військовозобов`язаного (військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави (ч. 9 ст. 1 Закон України №2232-ХІІ) на військовослужбовця (військовослужбовці - особи, які проходять військову службу (Закон України №2232-ХІІ)). Вказував, що з аналізу наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) вбачається, що громадянин ОСОБА_1 військову службу у військовій частині НОМЕР_1 не проходив, до списків особового складу не зараховувався.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач є здобувачем фахової освіти, який навчається за денною формою і здобуває рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закон України "Про освіту", що також підтверджується відомостями довідки про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти № 213930 сформованої 27.08.2024. 26.08.20024 позивач, за твердженням його представника, викладеними в позовній заяві, прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 для надання заяви про право на відстрочку від призову разом з, зокрема, довідкою про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти.

Того ж дня, 26.08.2024, відповідачем направлено солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для встановлення придатності для проходження військової служби за станом здоров`я в сухопутні війська у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації, в особливий період, що підтверджується направленням голові позаштатної постійно діючої військово лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_6 від 26.08.2024 № 5/7423.

Згідно з довідкою військово лікарської комісії від 26.08.2024 № 6/18998 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , придатний до військової служби.

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (з основної діяльності) від 26.08.2024 № 177 «При призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, в особливий період в складі команди НОМЕР_1 » на виконання Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 Про загальну мобілізацію, розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 № 8/1/739 від 29 квітня 2024 року у відповідності статті 39 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, статті 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, на реалізацію наряду А0665 обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на призов військовозобов`язаних під час мобілізації, в особливий період для комплектування команд НОМЕР_1 наказано заступнику начальника об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки - начальнику мобілізаційного відділення призвати та направити для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період військовозобов`язаних відповідно до списку військовозобов`язаних, які призвані і відправлені в складі команди НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при вчиненні оспорюваних дій, відповідачами були дотримані усі критерії, передбачені частиною другою статті 2 КАС України, відтак суд не знаходить протиправності вказаних дій та прийнятих рішень, а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан.

В подальшому воєнний стан був неодноразово продовжений, зокрема, указами Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022 з 5 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб; від 18 квітня 2022 року №259/2022 з 5 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб та триває на момент розгляду цієї справи.

Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Згідно з вказаним Указом, мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII (далі - Закон №3543-XII в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону № 3543-XII:

мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;

особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації визначено статтею 22 Закону № 3543-XII.

Зокрема, приписами абзаців 2, 4 частини першої статті 22 Закону №3543-ХІІ встановлено, що громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду. Проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Згідно з частиною третьою статті 22 Закону № 3543-ХІІ під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту) (частина п`ята статті 22 Закону №3543-ХІІ).

Згідно з пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154 (далі - Положення №154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до положень пункту 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

При цьому, статтею 23 Закону №3543-ХІІ визначено перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Аналізуючи наведене правове регулювання колегія суддів вважає, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки наділені повноваженнями щодо призову громадян на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Разом з тим, громадяни мають обов`язок з`явитися до на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не отримував від ІНФОРМАЦІЯ_4 до 26.08.2024 повісток, розпоряджень, викликів у будь - якій формі. Натомість, за його твердженням, позивач 26.08.2024 з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 , надавши уповноваженій особі заяву та довідку про освіту, сформовану в Єдиній електронній базі з питань освіти, на підтвердження того, що в силу приписів абзацу 2 частини третьої статті 23 Закону №3543-XII не підлягає мобілізації на військову службу. Проте посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовили у реєстрації та розгляді даної заяви, затримали позивача та в подальшому призвано на військову службу.

Так в матеріалах справи міститься копія довідки про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти № 213930, сформовану 27.08.2024 10:08:27.

Відповідно до вказаної довідки позивача наказом від 23.08.2024 № 01-07/364-ст зараховано до Відокремленого структурного підрозділу "Хорольський агропромисловий фаховий коледж Полтавського державного аграрного університету".

За змістом пункту 3 частини 3 статті 23 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту", а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури..

Отже, на момент призову на військову службу позивач відповідно до пункту 3 частини 3 статті 23 Закону №3543-XII мав право на одержання відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки). При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.01.2024 у справі № 280/6033/22.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно з частинами п`ятою, сьомою статті 1 Закону № 2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до частини дев`ятої статті 1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

За змістом частини другої статті 2 Закону № 2232-XII проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Згідно частини чотирнадцятої статті 2 Закону № 2232-XII виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 4 Закону № 2232-XII передбачено, що збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Колегія суддів звертає увагу, що частина шоста статті 2 Закону № 2232-XII передбачає перелік видів військової служби, серед яких, зокрема: військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Пунктом 1 частини 1 статті 24 Закону № 2232-XII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що початком проходження військової служби вважається: 1) день відправлення у навчальну частину (центр) з територіального центру комплектування та соціальної підтримки (збірного пункту) - для громадян, направлених для проходження базової військової служби; 2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації; 3) день призначення на посаду курсанта закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних; 4) день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; 5) день зарахування до списків особового складу військової частини - для громадян України, які проходять службу у військовому резерві за контрактом, зараховані під час такої служби до військового оперативного резерву та призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; 6) день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян України, які зараховані до військового оперативного резерву після їх звільнення з військової служби та призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Отже, оскільки згідно витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 від 26.08.2024 № 177 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, в особливий період в складі команди НОМЕР_1 » призвано та направлено для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період військовозобов`язаних відповідно до списку військовозобов`язаних, які призвані і відправлені в складі команди НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , 17.09.1985, то позивач у справі з 26.08.2024 набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу.

Також, матеріали справи окрім викладених в позові пояснень, не містять належних та допустимих доказів того, що під час проведення мобілізаційних процедур, позивач надавав ІНФОРМАЦІЯ_6 будь-які документи для підтвердження наявності у нього статусу здобувача фахової передвищої освіти за денною формою навчання та оформлення права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Матеріали справи не містять належних доказів, які б підтвердили наявність підстав для надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу не надходило.

Колегія суддів не бере до уваги надану позивачем до суду довідку про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти № 213930 про зарахування позивача до Відокремленого структурного підрозділу "Хорольський агропромисловий фаховий коледж Полтавського державного аграрного університету" у якості доказу на підтвердження звернення 26.08.2024 позивачем до ІНФОРМАЦІЯ_4 для оформлення відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією, оскільки таку було сформовано 27.08.2024, тобто наступного дня після призову позивача на військову службу, а тому вона не могла бути прийнята до уваги ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Стосовно посилань представника позивача на те, що обов`язок перевірки наявності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації було покладено на ІНФОРМАЦІЯ_5 , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 9 пункту 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.

За приписами пункту 58 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

При цьому відповідно до частини одинадцятої статті 38 Закону №2232-XII призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Тобто, з метою ведення територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки спеціального обліку військовозобов`язаних, резервістів, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на останніх покладено обов`язок із своєчасного повідомлення органу, в якому вони перебувають на військовому обліку, про зміну їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади.

Отже, право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, особливого періоду, кореспондує з обов`язком військовозобов`язаного дотримуватися правил військового обліку, зокрема щодо своєчасного повідомлення органу про зміну рівня освіти.

В той же час, належних та допустимих доказів звернення до відповідного органу щодо внесення змін до облікових даних у зв`язку із зарахування на денну форму навчання до Відокремленого структурного підрозділу "Хорольський агропромисловий фаховий коледж Полтавського державного аграрного університету" з наданням підтверджуючих документів, на момент розгляду справи позивач та його представник суду не надали .

Судом першої інстанції вірно зазначено, що з наданих учасниками справи та витребуваних судом доказів, з огляду на відсутність в матеріалах справи відомостей про те, що позивач повідомляв ІНФОРМАЦІЯ_5 про обставини, які надають йому право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, дозволяють дійти висновку, що ОСОБА_1 можливістю реалізації права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та оформлення його у відповідний спосіб до моменту набуття ним статусу військовослужбовця не скористався.

Отже, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (з основної діяльності) від 26.08.2024 № 177 «При призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, в особливий період в складі команди НОМЕР_1 » в частині призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період, ОСОБА_1 прийнято правомірно та підстави для його скасування відсутні.

Висновки суду, здійснені у цій справі, узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною в постанові від 18 січня 2024 року у справі №280/6033/22.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до матеріалів справи та відзиву на апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 , громадянин ОСОБА_1 військову службу у військовій частині НОМЕР_1 не проходив, до списків особового складу не зараховувався. Іншого позивачем не доведено.

За таких обставин позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 в частині призначення та зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та приступлення до виконання службових обов`язків за посадою, задоволенню не підлягають.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 заявлені до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 задоволенню не підлягають.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 року по справі № 440/12254/24 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 по справі № 440/12254/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.А. Спаскін В.Б. Русанова