Справа № 420/27074/24
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/27074/24

Головуючий в 1 інстанції: Свида Л. І.

Час і місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року по справі за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

Головне управління Державної податкової служби в Одеській області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить про стягнення суми заборгованості у розмірі 4325,16 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що у відповідача наявний податковий борг в загальній сумі 4325,16 грн., який станом на теперішній час не погашений, а тому він підлягає стягненню в судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року у задоволенні позовної заяви Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 4325,16 грн. - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому обставини справи не з`ясовані повно, об`єктивно та всебічно, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що як вбачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про реєстраційні дані фізичної особи платника податків (що надавалась суду в додатках до позовної заяви) ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до цього платник був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . Отже, податкові повідомлення-рішення направлялись відповідачу за адресою АДРЕСА_2 , так як вони були сформовані та надіслані до заміни адреси відповідача.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Фізична особа-платник податків ОСОБА_1 знаходиться на обліку як платник податків у Головному управлінні ДПС в Одеській області.

За відповідачем рахується податковий борг по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 4325,16 грн., який виник в результаті нарахування по податковому повідомленню-рішенню №0-1552 від 19.05.2021 року на суму 1112,66 грн. податковому повідомленню - рішенню №0-1552 від 24.06.2022 року на суму 1542 грн., по податковому повідомленню - рішенню №0-1552 від 04.04.2023 року на суму 1670,50 грн.

Податкові повідомлення рішення направлені засобом поштового зв`язку на адресу відповідача: АДРЕСА_3 , проте повернуті відправнику з відміткою за закінченням терміну зберігання.

Крім того, 21 лютого 2024 року Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято податкову вимогу форми Ф №0-1532, яку направлено на ім`я ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку на адресу відповідача: АДРЕСА_3 , проте повернулася відправнику з відміткою за закінченням терміну зберігання.

У зв`язку з несплатою відповідачем вказаної суми грошових зобов`язань у добровільному порядку, податковий орган звернувся до суду із даним позовом про їх стягнення в судовому порядку, в інтересах Держави.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення по справі враховуючи те, що податкова вимога та податкові повідомлення-рішення направлялись ОСОБА_1 не за місцем його реєстрації та отримані не були, прийшов до висновку, що сума заборгованості у розмірі 4325,16 грн., яка заявлена до стягнення, не може вважатися узгодженою та не набула статусу податкового боргу.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Усі громадяни щорічно подають до податкових інспекцій за місцем проживання декларації про свій майновий стан та доходи за минулий рік у порядку, встановленому законом.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4 ПК України основним принципом податкового законодавства є презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акту, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Згідно пп.14.1.157 п.14.1 ст. 14 ПК України податкове повідомлення-рішення письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Відповідно п.п.58.1, 58.3 ст.58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян).

Податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному ст. 42 цього Кодексу.

Відповідно п.3 розділу ІІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року №1204 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи рекомендованим листом з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному п.42.4 ст. 42 Кодексу.

Пунктом 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному п.42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

За правилами п.57.3 ст. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у пп.пп.54.3.1 - 54.3.6 п.54.3 ст. 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Згідно пп.14.1.175 п.14.1 ст. 14 ПК України податковий борг це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно п.59.1 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Пунктом 6 розділу ІV Порядку направлення податковими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 червня 2017 року №610 (далі Порядок №610) (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що податкова вимога вважається належним чином надісланою (врученою) платнику податків, якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою, а для фізичної особи (її законного чи уповноваженого представника) місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків (його законному чи уповноваженому представникові), або надіслана в електронний кабінет засобами ІТС з дотриманням вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що податкове повідомлення-рішення/податкова вимога повинні бути надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням.

Додаткових вимог стосовно надіслання податкового повідомлення-рішення/податкової вимоги податкове законодавство не містить.

Колегія суддів зазначає, що обов`язкові умови (обставини), наявність яких в своїй сукупності зумовлює виникнення у податкового органу права на звернення до суду із даним позовом, є: наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов`язкових платежів); сума заборгованості платника податків на момент звернення податкової служби до суду із позовом про її стягнення має бути узгодженою в установленому законодавством порядку, надсилання платнику податків вимоги про сплату боргу.

У спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) визначеного грошового зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі №817/4186/13-а, від 21.08.2019 року у справі №2340/4023/18, від 05.03.2020 року у справі №804/8630/16, від 12.07.2022 року у справі №160/7345/20 та інших.

Як вбачається з матеріалів справи, податкова вимога №0-1532 від 21.02.2024 року та податкові повідомлення-рішення №0-1552 від 19.05.2021 року, №0-1552 від 24.06.2022 року, №0-1552 від 04.04.2023 року направлялась ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 .

Натомість у відзиві на позові, ОСОБА_1 вказує, що з 04.12.2006 року він зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджено витягом з Єдиного державного демографічного реєстру.

Так, для вирішення даного спору, судом необхідно встановити дані щодо податкової адреси відповідача та наявності узгодженості грошового зобов`язання, а отже з даного приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 45.1. статті 45 ПК України (в редакції станом на дату прийняття ППР) платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться па облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Відповідно до пункту 63.5. статі 63 ПК України (в редакції станом на 01.01.2011 року) всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 63.11. статті 63 ПК України (в редакції станом на 01.01.2011 року) контролюючі органи забезпечують достовірність даних про платників податків в Єдиному банку даних про платників податків - юридичних осіб та Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, реєстрі платників податку на додану вартість, реєстрі неприбуткових організацій та інших реєстрах, що формуються та веду ївся контролюючими органами згідно з цим Кодексом. їх захист від несанкціонованого доступу, оновлення, архівування на відновлення даних.

Відповідно до пункту 70.1. статті 70 ПК України (в редакції станом па 01.01.2011 року) Центральний орган державної податкової служби формулює та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків (Державний реєстр).

Відповідно до підпункту 70.2.4. пункту 70.2. статті 70 ПК України (в редакції станом па 01.01.2011 року) до облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься інформація про місце проживання.

Відповідно до пункту 70.7. статті 70 ПК України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Так, колегія суддів не заперечує обов`язку відповідача повідомити про зміну податкової адреси, водночас у позивача не виникло такого обов`язку оскільки з 2006 року його податкова адреса не змінювалася та станом на 2011 рік (дату формування реєстру та набрання чинності Податковим Кодексом України) позивач був зареєстрований та проживав за адресою АДРЕСА_1 . Після 2011 року податкова адреса відповідача не змінювалася.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 20 ПК України (в редакції станом на 19.05.2021 року та станом на 24.06.2022 року, дати прийняття ППР) контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: отримувати безоплатно від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій усіх форм власності та їх посадових осіб, у тому числі від органів, які забезпечують ведення відповідних державних реєстрів (кадастрів) інформацію, документи і матеріали; одержувати безоплатно необхідні відомості для ведення Єдиного реєстрі - податкових накладних, Єдиного реєстру акцизних накладних, формування інформаційної о фонду Державного реєстру фізичних осіб - платників податків від платників податків, а також Національного банку України та його установ - про суми доходів, виплачених фізичним особам, та утриманих з них податків, зборів, платежів; від органів, уповноважених проводити державну реєстрацію суб`єктів, видавати ліцензії на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону. - про державну реєстрацію та видачу ліцензій суб`єктам господарської діяльності; від органів, що здійснюють реєстрацію фізичних осіб. - про громадян, які прибули на проживання до відповідного населеного пункту чи вибули з нього: від органів державної реєстрації актів цивільного стан) - про фізичних осіб, які померли; інформацію, необхідну для забезпечення реєстрації та обліку платників податків, об`єктів оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням; отримувати безоплатно від органів, що забезпечують ведення відповідних державних реєстрів (кадастрів), інформацію, необхідну для здійснення повноважень контролюючих органів щодо забезпечення погашення податкового боргу платника податків. У випадках, передбачених законом, податковий керуючий має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, які містяться в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Строк надання інформаційних довідок цими органами на письмові запити контролюючих органів не може перевищувати п`яти робочих днів з дня отримання таких запитів; користуватися інформаційними базами даних державних органів, державними, у тому числі урядовими, системами зв`язку і комунікацій, мережами спеціального зв`язку та іншими технічними засобами відповідно до закону.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» №5942-VІ від 20.11.2012 (Закон № 5942-VI) уповноваженими суб`єктами згідно з цим Законом є органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 5942-VІ Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина. Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з мстою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 7 Закону № 5942-VI до Реєстру вноситься додаткова змінна інформація про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - інформація про податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платників податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган), а також про місце роботи та посаду (у разі оформлення посвідчення члена екіпажу).

Отже, колегія суддів вважає, що податковий орган мав і має реальні повноваження перевірити місце знаходження платника податків шляхом перевірки необхідної інформації у Єдиному демографічному реєстрі або шляхом запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи. Такі дії контролюючого органу відповідатимуть вимогам частини другої статті 2 КАС України, яких податковий орган, його посадові особи мають дотримуватись.

Як вбачається з матеріалів справи, податкові повідомлення рішення направлені засобом поштового зв`язку на адресу відповідача: АДРЕСА_3 , проте повернуті відправнику з відміткою за закінченням терміну зберігання.

Крім того, 21 лютого 2024 року Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято податкову вимогу форми Ф №0-1532, яку направлено на ім`я ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку на адресу відповідача: АДРЕСА_3 , проте повернулася відправнику з відміткою за закінченням терміну зберігання.

Тобто, вищезазначені документи направлялись на адресу, за якою відповідач не зареєстрований.

Однак, ГУ ДПС в Одеській області не вжило жодних заходів, спрямованих на надіслання податкових повідомлень-рішень та вимоги за місцезнаходженням (податковою адресою) ОСОБА_1 .

В свою чергу невірне зазначення податкової адреси відповідача та направлення податкових повідомлень-рішень та вимоги за адресою: АДРЕСА_2 , наслідком чого було їх повернення без вручення, не може вважатись належним врученням таких податкових повідомлень-рішень в розумінні ст. 42 ПК України, оскільки вони надіслані не за податковою адресою відповідача.

З огляду на викладене, визначені у зазначених вище податкових повідомленнях-рішеннях податкові зобов`язання з орендної плати та з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості не є узгодженими.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги Головного управління ДПС в Одеській області не обґрунтовані, не відповідають вимогам законодавства та не підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційних скарг їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 20 травня 2025 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова