Справа № 640/2947/20
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2025-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

24 квітня 2025 року справа № 640/2947/20
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Л.В.Трофімової розглянув у відкритому судовому засіданні за участі сторін у залі суду та щодо частини дослідження доказів з грифом секретності "таємно" у закритому судовому засіданні у письмовому порядку за правилами загального позовного провадження адміністративну справу №640/2947/20 за позовом ОСОБА_1 [позивач особисто, представник позивача - адвокат Мироненко Олег Олександрович, діє на підставі ордера серії АА №1503755] до Служби безпеки України () [представник Шевченко Тетяна Петрівна, діє згідно з випискою з ЄДР] про визнання протиправним та скасування індивідуальних актів, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, стягнення відшкодування моральної шкоди у сумі 10000000 гривень, ухвалив рішення.

І. ПРОЦЕДУРА/ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

24.10.2024 Черкаський окружний адміністративний суд (суддя Л.В.Трофімова) прийняв до провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання протиправним та скасування індивідуальних актів, вирішив розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання для вирішення завдань ст.180 КАС України (ЄДРСР 122552211).

28.05.2020 вх.№72482/20 позивач до суду направив заяву про зміну предмета позову (а.с.240-245т.1).

03.02.2025 вх.№5362/25 позивач надав заяву про збільшення позовних вимог (а.с.18-44 т.5), просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Служби безпеки України від 20.11.2014 №10/120-ос про звільнення підполковника ОСОБА_1 з посади офіцера діючого резерву СБУ по посаді заступника начальника управління в 2 управлінні Головного управління контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки СБУ та зарахування з 04.11.2014 у розпорядження начальника ГУКЗЕСБУ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді, що він обіймав до видання наказу від 20.11.2014 №10/120-ос СБУ;

- визнати протиправним та скасувати наказ Голови Служби безпеки України від 15.07.2019 № 894-ос про звільнення з військової служби та виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу;

- поновити ОСОБА_1 на військовій службі у Службі безпеки України та у списках особового складу з 16.07.2019;

- визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та інших належних йому виплат за період з 01.02.2015 до 15.07.2019;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 суми невиплаченого грошового забезпечення та інших належних йому виплат за період з 01.02.2015 до 15.07.2019 з індексацією, виплатою середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення, а також здійснити виплати, передбачені Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів" у зв`язку з порушенням строків їх виплати;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 середньомісячний розмір грошового забезпечення за період з 16.07.2019 до дня поновлення ОСОБА_1 на військовій службі у Службі безпеки України;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Служби безпеки України відшкодування моральної шкоди у сумі 10000000 (десять мільйонів) гривень;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Служби безпеки України судові витрати.

ІСТОРІЯ ПРОВАДЖЕННЯ

07.02.2020 вх.№640/2947/20 ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом щодо питань проходження публічної служби (а.с.1-6 т.1) з наданням у додатку копії ухвали від 11.12.2015 у справі №757/45950/15-к ЄДРСР 54671848. Згідно з ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.02.2020 (суддя Григорович П.О.) поновлений пропущений строк звернення до суду. Прийнята позовна заява до розгляду та відкрите провадження в адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 17.03.2020. У подальшому відповідно до інформації Режимно-секретного відділу Окружного адміністративного суду міста Києва, після відкриття провадження у справі, до суду надійшли документи, що містять державну таємницю та мають ступінь секретності "таємно". Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа № 640/2947/20 передана на розгляд головуючому судді Арсірію Р.О. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/891107090), що згідно з ухвалою суду від 04.05.2020 прийнята до провадження судді Арсірія Р.О. у порядку спрощеного позовного провадження та призначена до судового розгляду на 09.06.2020. 28.05.2020 від позивача у справі №640/2947/20 надійшла заява про збільшення позовних вимог (https://reyestr.court.gov.ua/Review/89790616).

28.05.2020 вх.№03-14 / 72482/20 у заяві про зміну предмета позову (а.с.240-245 т.1) позивач просив: визнати протиправним та скасувати наказ Служби безпеки України від 15.07.2019 № 894-ос про звільнення з військової служби у Службі безпеки України та виключення з 15.07.2019 зі списків особового складу; поновити ОСОБА_1 на військовій службі у Службі безпеки України та у списках особового складу з 15.07.2019; визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо невиплати ОСОБА_1 місячних сум грошового забезпечення за період з 01.02.2015 до 15.07.2019; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 невиплачене грошове забезпечення за період з 01.02.2015 до 15.07.2019 з індексацією; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 середньомісячний розмір грошового забезпечення за період з 16.07.2019 до дня поновлення ОСОБА_1 на військовій службі у Службі безпеки України; визнати протиправним та скасувати наказ від 20.11.2014 №10/120-ос Служби безпеки України про звільнення ОСОБА_1 та зарахування з 04.11.2014 у розпорядження начальника ГУ КЗЕ СБУ; поновити ОСОБА_1 на посаді, що позивач обіймав до видання наказу від 20.11.2014 №10/120-ос СБУ чи призначити на рівнозначну посаду.

09.06.2020 суд ухвалою (https://reyestr.court.gov.ua/Review/89790616) клопотання позивача про витребування доказів задовольнив частково - витребував від Служби безпеки України: матеріали, що були підставою для прийняття спірного наказу від 20.11.2014 №10/120-ос, зокрема: організаційні зміни в Службі безпеки України та інші документи, що слугували прийняттю спірного наказу та на які покликається відповідач у оскаржуваному наказі; письмові пояснення щодо переведення та перебування у розпорядженні начальника ГУ КЗЕ СБУ в період з 20.11.2014 до 15.07.2019 з наданням відповідних підтвердних доказів, зокрема: посадової інструкції про функціональні обов`язки позивача на період перебування у розпорядженні, а також здійснення оплати праці у період перебування розпорядженні начальника ГУ КЗЕ СБУ.

02.10.2024 на підставі розпорядження керівника апарату Черкаського окружного адміністративного суду №115 "Про здійснення автоматизованого розподілу адміністративної справи" згідно з протоколом автоматизованого розподілу справу №640/2947/20, що надійшла від Київського окружного адміністративного суду, передано судді Л.В.Трофімовій (а.с.82-84 т.4). Відповідно до резолюції Голови Черкаського окружного адміністративного суду у службовій записці від 21.10.24 №76, складеній та отриманій після вчинення резолюції 23.10.2023 начальником відділу організаційного забезпечення та контролю (канцелярією) щодо справи у кількості 4-х томів зазначено: передати справу головуючому судді відповідно до протоколу розподілу справ між суддями від 02.10.2024, позаяк 21.10.2024 вх.№49167/24 до Черкаського окружного адміністративного суду з Київського окружного адміністративного суду надійшла справа №640/2947/20 відповідно до ухвали Київського окружного адміністративного суду від 26.08.2024 про передачу справи на розгляд (розпорядження - а.с.1 т.7), листа від 11.10.2024 (виправлена цифра у році - 7) вих.№01-07/11082 та розпорядження голови Київського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 №14-р/гс про передачу справи №640/2947/20 за підсудністю до Черкаського окружного адміністративного суду (додаток до справи з грифом секретності "таємно" зберігалась в РСО ОАС м.Києва).

ВИРІШЕННЯ КЛОПОТАНЬ

13.11.2024 суд зупинив провадження до отримання документів РСО Черкаського окружного адміністративного суду, 24.01.2025 поновив провадження в адміністративній справі (а.с.245-246 т.4).

Суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача (06.08.2020 вх.№03-14/111564/20) про залишення адміністративного позову без розгляду з урахуванням заперечень позивача (а.с.196-198 т.2) і доводів представника позивача.

Позивач має повідомити суд: з якою саме датою пов`язує початок перебігу строку звернення до суду із позовом щодо сформованих способів захисту якого саме порушеного права.

Позивач стверджує, що про наказ від 20.11.2014 №10/120-ос дізнався під час ознайомлення з матеріалами справи, проте про наказ Голови СБУ від 20.11.2014 №10/120-ос ОСОБА_1 вказує у змісті позовної заяви за інформацією з листа-відповіді відповідача від 23.01.2019 за №11/1/1-М-15/64 на адвокатський запит (а.с.1 т.1), строк звернення вважає непропущеним. Позивач стверджує, що 18.04.2019 отримував довідку про проходження військової служби (а.с.117 т.4), тому з цієї дати був обізнаний про обставини проходження публічної служби.

Положеннями статті 122 КАС України визначено, що позов може бути поданий у межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. ВПВС у справі № 500/1912/22 вказує: для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; під час звернення до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, що виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Адміністративний позов про визнання протиправним наказу від 15.07.2019 №894-ос підписаний і отриманий 07.02.2020 Окружним адміністративним судом м.Києва, який ліквідований. Відповідно до п.3 ч.2 ст.180 КАС України у підготовчому засіданні суд у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви.

У постанові Верховного Суду у справі № 405/3360/17 (ЄДРСР 100918809) зазначено, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог. У разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

Зміст та обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною. Наведений висновок сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 у справі № 640/7310/19.

Те, що предметом контракту є праця, не свідчить про трудовий характер спору, оскільки умови контракту не є предметом розгляду в цій справі.

Суд дійшов висновку про достатні підстави для розгляду справи по суті щодо заявлених вимог у спірних правовідносинах з урахуванням отримання грошового забезпечення позивачем під час перебування у розпорядженні (готівкою, на карту) та в умовах дії контракту 2014-2019 за виконану роботу, тому дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду.

ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА

В обґрунтуванні позовних вимог та у додаткових поясненнях ОСОБА_1 і представник позивача зазначили, що позивач проходив військову службу в органах СБУ на різних посадах офіцерського складу з 14.07.1999 до 15.07.2019 (а.с.1 т.1), захищає право від незаконного звільнення (а.с.99-119 т.4, а.с.171-174 т.5): згідно з наказом від 29.07.2013 №327-к призначений з 30.07.2013 радником Голови правління ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація" (зарахований в діючий резерв СБУ поза штатом на громадських засадах по посаді заступника начальника управління). У травні 2014 проведена планова атестація, однак під час видання наказу від 20.11.2014 №10/120-ос про звільнення ОСОБА_1 та зарахування з 04.11.2014 у розпорядження начальника ГУКЗЕСБУ порушено законні інтереси позивача (з наказом не ознайомлений, бесіди не проведено, висновок про неможливість використання в системі органів СБУ не складався, заходів на призначення не здійснено, отримав неофіційне повідомлення від начальника відділу ГУКЗЕСБУ - а.с.103-105 т.4), позаяк жодних скорочень штатів чи інших організаційних заходів, передбачених Інструкцією, не проводилось, а розпорядження від 08.01.2014 №1/ДСК є загальним нормативним документом і не містить вказівок щодо змін по посаді, яку обіймав позивач. 03.11.2014 на підставі листа СБУ від 30.10.2014 №8/6006 ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" виданий наказ №776-к про звільнення ОСОБА_1 з посади радника Голови правління (04.11.2014 на посаду з якої звільнений ОСОБА_1 призначений співробітник СБУ), що необхідно розглядати з подіями згідно вироку у справі №757/30586/17-к та розслідування кримінального провадження від 22.03.2021 №0000071, в рамках кримінального провадження №0000201 стосовно ОСОБА_1 не ініціювалося питання про обмеження у проходженні військової служби в СБУ (не відсторонений від виконання посадових обов`язків). ОСОБА_1 зазначив (а.с.109 т.4), що за період фактичного виконання функціональних обов`язків на посаді радника Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" не зафіксовано факту злочинної діяльності під час проведення господарювання ПАТ "ДПЗКУ", в кінці травня 2014 року позивач відкликаний від виконання обов`язків у ПАТ "ДПЗКУ". На підставі розпорядження ЦУСБУ від 21.08.2014 №200 ОСОБА_1 з 04.11.2014 припинений доступ на об`єкти охорони Центрального управління СБУ (заблокований прохід персональною магнітною карткою). Позивач стверджує: формально на ОСОБА_1 покладено обов`язки, що зводилися до вимоги негайно прибувати за викликом, виконання інших обов`язків (завдань) унеможливлене дією розпорядження ЦУСБУ від 21.08.2014 №200 припиненням доступу на об`єкти. Протиправним є наказ від 15.07.2019 №894-ос про звільнення та виключення зі списків особового складу: ніхто не повідомив про рапорт начальника ГУКЗЕ від 17.05.2019 №8/1264 щодо звільнення ОСОБА_1 з резолюцією Голови СБУ 18.05.2019 ; за рапортами (без реєстрації) співробітників ГУКЗЕСБУ від 22.03.2019 та 22.03.2019 вказано про неможливість повідомити телефоном (виявився недійсним - був вилучений в рамках кримінального провадження у 2015 році); ухилення відповідача повідомити про закінчення контракту; 19.06.2019 проведена бесіда, проте висунуті заперечення не мали відповіді; рапорт від 30.05.2019 щодо спроби незаконного звільнення та обставин фальсифікації кримінального провадження не перевірений. Позивач переконаний і стверджує, що пов`язує звільнення зі служби з намаганням не допустити розголошення інформації, тому за заявою від 19.12.2023 НАБУ зареєстроване кримінальне провадження від 23.01.2014 №0000036 та проводиться досудове розслідування.

У відповіді на відзив (а.с.158-173 т.1) позивач вказав: оскаржувати наказ від 20.11.2014 №10/120-ос не мав можливості, позаяк повідомлений у телефонному режимі щодо проведення організаційних змін в системі СБУ (без конкретизації змісту у рапорті від 11.11.2014), проте у травні 2014 згідно висновків атестації - відповідав займаній посаді. Після звільнення одразу радником Голови правління ПАТ "ДПЗК" призначений інший співробітник СБУ. Начальники, у розпорядженні яких перебувають військовослужбовці, зобов`язані організувати їх службову діяльність, а термін перебування у розпорядженні не повинен перевищувати 6 місяців, тому максимум до 04.05.2015 повинні були призначити на відповідну (за згодою) посаду (у 2014-2015 не проводились дії спрямовані на звільнення - 22.05.2015 затверджене подання про присвоєння чергового військового звання - підполковник - наказ від 30.06.2015 №508). Жодних дій спрямованих на призначення на посаду з 04.11.2014 до 15.07.2019 СБУ не вживалося. 19.06.2019 проведена бесіда та надане для ознайомлення подання про звільнення зі служби. У жовтні 2019 надійшов лист від 17.10.2019 за вих.№9/Ф-4/Ф-6/129 у додаток до листа від 18.07.2019, що службова перевірка фактів у заяві від 24.06.2019 завершена, матеріали передані до Головного слідчого управління СБУ для прийняття рішення, тому вважав позивач, що проводиться перевірка за рапортом від 30.05.2019 (заява від 24.06.2019) і не вбачав, що відповідач звільнив ОСОБА_1 .

Оскільки на момент набуття статусу підозрюваного у кримінальному провадженні з 18.07.2015 відповідач повинен був вчинити дії направлені на зміну підстави перебування у розпорядженні з підпункту "б" на підпункт "в" відповідно до абз.3 п.4.15 Інструкції 722. Твердження відповідача, що навіть у разі перебування військовослужбовця в розпорядженні за пп. "в" п.48 Положення 1262 передбачено право звільнити зі служби за закінченням контракту позивач вважає таким, що суперечить презумпції невинуватості. Заява від 24.06.2019 розглянута у загальному порядку без надання можливості надати пояснення та підтвердні документи. Позивач суперечливо стверджує: починаючи з 01.02.2015 припинили виплачувати грошове забезпечення, а не з 02.04.2015; у період з 04.11.2014 до 02.04.2015 отримував грошове забезпечення у раніше встановленому розмірі, що відповідає приписам Інструкції 35/дск (а.с.171-172 т.1). До матеріалів відповіді на відзив позивач надав фотокопію документа від 23.07.13 №8/2/4-3803 для службового користування прим №1 адресованого особисто Голові правління ПАТ "ДПЗК" з резолюцією "до виконання", проте про джерело отримання і зберігання такого документа позивач у судовому засіданні зрозуміло не пояснив (а.с.182 т.1; а.с.244 т.2; а.с.34 т.3;а.с.120 т.4).

У поясненнях від 20.07.2020 (а.с.107-110 т.2) позивач вказав: з липня 2013 був відкомандирований на підставі листа від 23.07.2013 №8/2/4-383 до ПАТ "ДПЗК", у березні 2014 на посаду голови правління призначений колишній співробітник СБУ, у травні 2014 прийняте рішення про відкликання позивача від виконання обов`язків радника ПАТ "ДПЗК" у зв`язку із включенням до складу спеціальної оперативної групи до жовтня 2014. У вироку Печерського районного суду йдеться про події у період липень-листопад 2014 року. Позивач переймається питанням: чим займався в період з 03.11.2014 до 20.11.2014, тобто після фактичного звільнення з посади в ДПЗКУ та до моменту коли його повідомили про це (а.с.108 т.2).

В узагальненому поясненні (а.с.1- 19 т.3) позивач стверджує: з листопада 2014 до травня 2020 (до моменту ознайомлення з особовою справою) не було підстав вважати, що наказом від 20.11.2014 №10/120-ос про звільнення з посади та зарахування у розпорядження були порушені права (а.с.2 т.3), з роздруківок телефона 20.11.2014 зафіксовано 85 з`єднань, проте номера ОСОБА_2 немає, проте довготривале перебування у розпорядженні та не вжиття заходів щодо призначення на посаду в СБУ є непоодиноким випадком (а.с.11 т.3). 12.11.2014 згідно з резолюцією на рапорті від 11.11.2014 про звільнення з 03.11.2014 заднім числом право санкції має Голова чи в.о.Голови СБУ.

31.10.2024 вх.№51022 щодо обґрунтування позиції позивач вказав: за період фактичного виконання обов`язків на посаді радника Голови правління ПАТ "ДПЗКУ" та в подальшому не було зафіксовано злочинної діяльності товариства. Включення офіцера діючого резерву до складу оперативної групи було винятком, протягом служби інші випадки позивачу не відомі (а.с.109 т.4), станом на 30.10.2014 не існувало наказу щодо звільнення ОСОБА_1 з посади (а.с.110 т.4). Керівництвом ГУКЗЕСБУ, УРОССБУ та вищим керівництвом СБУ з 2015 до 2019 не розглядалося питання щодо обмеження можливості призначення на посади у зв`язку з наявністю кримінального провадження, чим вчинена бездіяльність (не пропонували посади) та не виплачувалося грошове забезпечення. Позивач стверджує (а.с.116 т.4): про відсутність в особовій справі документів (доповідних записок, рапортів) щодо мотивування довготривалого перебування у розпорядженні стало відомо лише піля ознайомлення з нею в Окружному адміністративному суду м.Києва в травні 2020 року. Протягом 2015-2019 постійно контактував з керівництвом ГУКЗЕСБУ та співробітниками УРОССБУ, які повідомляли про тимчасову неможливість призначення на посаду (на думку позивача, зарахування у розпорядження є незаконним, утримання в розпорядженні пов`язане зі скоєнням службових злочинів співробітниками відповідача та недопущенням розголошення інформації - НАБУ 19.12.2023 зареєстроване кримінальне провадження №000036).

17.02.2025 вх.№7900/25 представник позивача пояснив: до моменту ознайомлення 20.05.2020 з особовою справою позивач не міг знати про порушення прав згідно з наказом від 20.11.2014 №10/120-ос, проте зміст і характер порушеного права не обґрунтував, у тому числі щодо невиплати належного грошового утримання за якою виконаною роботою.

25.03.2025 вх.№14850/25 у запереченні на клопотання про залишення без розгляду позивач покликався на роздруківки телефонів, отримання грошей на вулиці від фінансиста, грошові кошти поклали на спеціальні рахунки, проте про їх отримання не повідомили (а.с.237-239 т.5).

У поясненні від 25.03.2025 вх.№14851/25 позивач зазначив: виселення з гуртожитку НАВС відбулося на початку 2015 року, керівником СТ "Азарт" став у листопаді 2024 року. Через звільнення у зв`язку із закінченням контракту Франків не належить до осіб, які зберігають право перебувати на квартирному обліку (а.с.24-250 т.5).

18.04.2025 вх.№19925/25 представник позивача долучив витяг щодо громадської організації садівницьке товариство "Азарт" та виписки про рух грошових коштів за картковим рахунком позивача (а.с.12-24 т.7).

18.04.2025 вх.№1996/25 позивач вказав про значення розміру можливого преміювання, проте звернень до відповідача з розрахунком деструктивних відхилень та/або обґрунтування іншого розміру премії за виконану роботу до матеріалів справи не надав.

ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА

У відзиві (а.с.54-61 т.1), додаткових поясненнях (а.с.164-170 т.5) просять у задоволенні позовних вимог відмовити: позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими. Наказ Голови СБУ від 20.11.2014 №10/120-ос щодо звільнення з посади і зарахування у розпорядження не порушує прав позивача і не був оскаржений у місячний строк. Відповідно до п.48 Положення 1262 за військовослужбовцем зберігається матеріальне та грошове забезпечення всіх видів за посадами, які вони обіймали, якщо інше не передбачено законодавством. Наказом СБУ (з урахуванням лікування та відпусток) від 17.01.2015 №8-ос ОСОБА_1 продовжений термін перебування у розпорядженні до 18.03.2015, від 03.04.2015 №242-ос до 02.04.2015, що не оскаржені. На підставі наказів за час перебування у розпорядженні з 04.11.2014 до 02.04.2015 ОСОБА_3 .Франків отримував грошове забезпечення у встановленому розмірі, тому не відповідає дійсності твердження позивача про невиплату грошового забезпечення, починаючи з 01.02.2015.

Порядок звільнення зі служби в СБУ регламентовано розділом VII Положення 1262 та розділом VII Інструкції про організацію виконання Положення, затвердженої наказом від 14.10.2008 №772: абз. першим п.9 Положення 1262 передбачено, що контракт встановлює відносини між сторонами. Відповідно до абз.5 п.2.5 розділу ІІ Інструкції новий контракт може не укладатись у випадках, визначених абз. третім-одинадцятим п.2.2 (контракт про проходження військової служби не може бути укладений у разі, якщо стосовно особи здійснюється кримінальне провадження - Головним слідчим управлінням СБУ здійснювалось на час прийняття наказу від 15.07.2019 №894-ос досудове розслідування у кримінальному провадженні від 16.07.2015 №0000201 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.359 КК України (а.с.186-188 т.1); 04.12.2015 Генеральною прокуратурою України затверджений обвинувальний акт та скерований до Печерського районного суду м.Києва), що підтверджено у позовній заяві. Із ОСОБА_1 проводились бесіди, у т.ч. у телефонному режимі (050) щодо закінчення строку контракту; 19.06.2019 ознайомлений з поданням про звільнення з військової служби (під підпис), тому безпідставне твердження щодо п.7.2 Інструкції (скорочення штатів або проведенням організаційних заходів) у зв`язку із не ознайомленням з висновком про неможливість подальшої служби, позаяк ОСОБА_1 звільнений у зв`язку із закінченням строку контракту. Позивач перебував у розпорядженні згідно з пп. "б" (у зв`язку із проведенням організаційних заходів) п.48 Положення 1262, а не пп. "в" (у разі здійснення стосовно військовослужбовця кримінального провадження - до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку судом) п.48 Положення 1262, тому надуманим є твердження, що відповідач "повинен дочекатись до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку суду". Укладання нового контракту є правом, а не обов`язком СБУ. Позивач відмовився від отримання обхідного листка, не передбачене проходження ВЛК перед поданням до звільнення у зв`язку із закінченням строку контракту. Позивач не надав доказів про виконувану роботу у контексті суми невиплаченого грошового забезпечення та інших належних йому виплат з покликанням на приписи нормативно-правових актів, наказів, розпоряджень, рапортів за період 01.02.2015 до 15.07.2019 та/або власних розрахунків у зв`язку з індексацією чи з порушенням строків виплати, тому вимога є недоведеною і необґрунтованою. Оскільки виплати грошового забезпечення здійснювались на підставі наказів по особовому складу, то матеріали адміністративного позову не містять доказів протиправності індивідуальних актів стосовно оплати праці позивача, починаючи з 01.02.2015, який перебував у розпорядженні з 04.11.2014 та проходив службу до закінчення дії контракту. У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав (а.с.60 т.1): у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не звертався до фінансово-економічного управління СБУ за отриманням виплат, відповідні кошти були зараховані на депонентський рахунок Державної казначейської служби України до моменту його звернення. Після звернення здійснені виплати з урахуванням сплати військового збору за видатковим ордером: від 20.12.2019 №9297 у сумі 155189.90 грн; від 10.10.2019 №7957 у сумі 50238.15 грн; від 10.10.2019 №7958 у сумі 84837.15 грн. Проведений позивачем розрахунок орієнтовної суми нібито невиплаченого грошового забезпечення 1116000грн є безпідставним, немає підстав для стягнення за відсутності бездіяльності СБУ.

У запереченні проти відповіді на відзив (03.06.2020 вх.№75705/20) відповідач вказав: ОСОБА_1 після доведення телефоном 20.11.2014 та після ознайомлення 14.05.2018 з особовою справою наказ від 20.11.2014 №10/120-ос не оскаржував. Відповідно до п.61 Положення 1262 вживання словосполучення "як правило" розуміється строк, що може бути меншим за два місяці, позаяк термін дії контракту позивачу достеменно відомий, неодноразово проводились бесіди, здійснювалось інформування телефоном - укладення нового контракту є правом, а не обов`язком відповідача щодо волевиявлення (а.с.14-22 т.2).

У поясненнях від 07.07.2020 вх.№94310/20 вказано (а.с.87-94 т.2): проведення організаційних заходів - зміна організаційно-штатної побудови, передислокація, перерозподіл функціональних обов`язків та наявних сил у зв`язку зі зміною покладених завдань, здійснення планових та позапланових переміщень військовослужбовців по службі, прийняття Головою СБУ управлінських рішень щодо переміщення військовослужбовців для здійснення оперативно-службової діяльності на окремих напрямах та підвищення її ефективності. Відповідачем законне прийняте рішення про зарахування у розпорядження позивача у зв`язку із проведенням організаційних заходів та здійснювались заходи з метою призначення ОСОБА_1 на посаду (бесіда 28.01.2015), проте останній згоди не надавав і про інше вчасно не повідомляв, пропустив строк на оскарження наказу. На період перебування ОСОБА_1 у розпорядженні було розроблено посадову інструкцію, що долучена до тому №2 номенклатурної справи №95, що знищена у зв`язку із закінченням установленого терміну зберігання на підставі акта від 28.01.2019 №8/6-389. У заяві про зміну предмета позову від 28.05.2020 ОСОБА_1 підтвердив про обізнаність 20.11.2014 про зарахування у розпорядження. Посада офіцера діючого резерву передбачала виконання обов`язків в ПАТ "ДПЗК" Міністерства аграрної політики та продовольства України, тому про звільнення позивач знав з 03.11.2014. Під час щомісячного отримання виплат позивач був обізнаний про зменшення розміру грошового забезпечення, проте жодних звернень, запитань до бухгалтерської служби не скеровував і після ознайомлення з особовою справою 14.05.2018. У період перебування у розпорядженні з урахуванням акта знищення документів від 03.09.2019 позивач отримував виплати: січень 2015 - 11765.41 грн, лютий 2015 - 11299.7 грн, березень 2015 - 8314.42 грн, березень 2015 - 16609.53 грн, квітень 2015 - 4183.99 грн, квітень 2015 - 251.52 грн, червень 2015 - 262.15 грн.

13.11.2024 у додаткових поясненнях представник відповідача зазначає про об`єктивну неможливість виконання вимог ухвали суду щодо надання відомостей про вакантні посади у період з 04.11.2014 до 15.07.2019 (а.222 т.4).

17.02.2025 вх.№7899/25 у додаткових поясненнях вказано: відповідач заперечує проти позовних вимог, позаяк зарахування у розпорядження не є процедурою звільнення зі служби, а лише визначає тимчасове службове становище на відповідний період часу - про зарахування позивач знав у 2014 році; пропозиції від 28.01.2015 відхилив, що спростовує твердження позивача про обізнаність з 20.05.2020 під час ознайомлення з матеріалами справи. Накази стосовно позивача є правомірними. Розрахунок місячного грошового забезпечення з 01.01.2018 у сумі 63711.5 грн є необгрунтованим, позаяк надбавки встановлюються залежно від характеру виконуваної роботи за посадою - вимоги про стягнення виплат недоведені позивачем. ОСОБА_1 не надав жодних пояснень якими діями чи бездіяльністю заподіяно моральну шкоду, а покликання на грубі порушення і моральних страждань через виселення з гуртожитку, проживання в садовому будинку батьків, сімейними обставинами (а.с.164-170 т.5) не узгодженні у причинно-наслідковому зв`язку з поведінкою позивача під час розкриття інформації (фотокопія документа від 23.07.13 №8/2/4-3803 для службового користування прим №1 адресованого особисто Голові правління ПАТ "ДПЗК" з резолюцією "до виконання") з обмеженим доступом та триваючими провадженнями у контексті дотримання службової дисципліни (а.с.169 т.5).

24.03.2025 вх.№14818/25 представник відповідача зазначила: доводи позивача про відшкодування 10000000 грн не відповідають обставинам: ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку в загальній черзі один з 29.12.2004. Після переведення до ЦУСБУ рішенням комісії від 29.12.2009 №17 зарахований на квартирний облік один зі збереженням дати та включений до списку позачергового забезпечення. У зв`язку зі зміною місця проживання на будинок площею 289.9 кв.м у селі Хотянівка ( ОСОБА_1 є керівником садівницького товариства "Азарт") до Департаменту господарського забезпечення СБУ для внесення змін документи не подавав, облік за адресою гуртожитку до12.06.2020. Контракти (у двох примірниках) на 5 років з 26.06.2014 до 26.06.2019 підписаний позивачем, один екземпляр з 22.05.2015 є у позивача, проте рапорт відповідного змісту про продовження контракту не наданий.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

У матеріалах справи наявні розписки-зобов`язання позивача (а.с.42 т.2) і представника позивача (а.с.55т.7) про дотримання правил поводження з документами, що містять гриф "для службового користування".

Суд встановив (а.с.66, 245 т.2; а.с.35 т.3; а.с.121 т.4; а.с.63 т.5), що відповідно до наказу від 29.07.2013 №327-к ОСОБА_1 призначений на посаду радника голови правління Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" з 30 липня 2013 року поза штатом на громадських засадах (підстава: заява ОСОБА_1 ).

Суд встановив (а.с.67, 246 т.2; а.с.59 т.3;а.с.64 т.5), що відповідно до наказу від 03.11.2014 №776-к ОСОБА_1 звільнений з посади радника голови правління поза штатом на громадських засадах Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо- зернова корпорація України" з 3 листопада 2014 року (підстава: лист СБУ від 30.10.2014 №8/6006).

20.12.2018 Печерський районний суд м. Києва (справа № 757/30586/17-к) у вироку вказав: усвідомлюючи, що пропозиція Особи 5 є злочинною і спрямована на одержання Особою 5 та іншими учасниками злочину з числа працівників Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" неправомірної вигоди шляхом зловживання своїм службовим становищем як службових осіб ПАТ "ДПЗКУ", у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на пособництво у зловживанні службовим становищем та пособництво в прийнятті обіцянки неправомірної вигоди. Розмір неправомірної вигоди у 12 877 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян (станом на 01.01.2014), та, відповідно до примітки 1 ст. 368 КК України, становить особливо великий розмір. Зазначені вище злочинні дії Особи 1, Особи 4, Особи 5, вчинені за пособництва ОСОБА_8 при укладанні та виконанні контрактів від 25.07.2014 призвели до завдання ПАТ "ДПЗКУ" збитків у вигляді неоплати проданої ПАТ "ДПЗКУ" сільськогосподарської продукції у розмірі 15 758 807,96 доларів США, що станом на 29.07.2014 згідно офіційного курсу іноземних валют НБУ складає 188 911 767,6 гривень, та збитків ПАТ "ДПЗКУ" на суму 6 028 906,65 гривень унаслідок заниження ціни товару, а усього на суму 194 940 674,25 гривень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/78781447).

Суд під час розгляду справи №640/2947/20 встановив, що згідно з наказом від 20.11.2014 №10/120-ос (прим.№5 ДСК) відповідно до положення про проходження військової служби ОСОБА_1 виведений з діючого резерву та зарахований у розпорядження за пп. "б" п.48 у зв`язку з проведенням організаційних заходів згідно з розпорядженням ЦУСБУ від 08.01.2014 №1/ДСК) з 04.11.2014 до 04.02.2015 на підставі рапорту першого заступника начальника Головного управління від 11.11.2014 (а.с.69 т.1, а.с.124 т.1).

Суд встановив, що 28.01.2015 з позивачем (перебуває у розпорядженні) проведена бесіда: доведено про неможливість призначення в ГУКЗЕСБУ за відсутності вакантних посад і ознайомлений з посадами в УСБУ в Донецькій та Луганській області, проте позивач повідомив про бажання проходження служби на рівнозначній посаді і про розгляд пропозиції призначення в УСБУ в Донецькій та Луганській області в індивідуальному порядку (підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з довідкою 28.01.2015 - а.с.131 т.1).

Суд у справі №640/2947/20 встановив і сторони визнають, що 22.05.2014 між позивачем і відповідачем укладений контракт про проходження військової служби у СБУ терміном на п`ять років з 26.06.2014 до 26.06.2019 (а.с.183 т.1), за наказом Голови СБУ від 20.11.2014 №10/120-ос ОСОБА_1 зарахований з 04.11.2014 у розпорядження начальника управління контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки СБУ відповідно до пп. "б" п.48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27.12.2007 №1262/2007.

Згідно з наказом Голови СБУ від 15.07.2019 №894-ос (прим.№2 ДСК) ОСОБА_1 звільнений з військової служби згідно з пп. "а" п.61 (у зв`язку із закінченням строку контракту) п.2 частини п`ятої ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у запас СБУ та виключений зі списків особового складу з 15.07.2019, припинений доступ до державної таємниці та передбачено виплати: одноразову грошову допомогу під час звільнення зі служби за 20 календарних років; грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно згідно з довідкою від 09.07.2019 №17; грошову компенсацію за календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки за 2015 (24 календарні дні), за 2016 (40 календарних днів), за 2017 (40 календарних днів), за 2018 (40 календарних днів), за 2019 (20 календарних днів) (а.с.70 т.1).

Суд встановив, що у матеріалах справи наявні заяви позивача про продовження терміну перебування у розпорядженні у зв`язку з лікуванням у 2012 році (а.с.113 т.1) та про проходження подальшої військової служби з продовженням строку попередніх контрактів (від 28.03.2012 а.с.114 т.1, листок бесіди від 19.06.2019 а.с.141 т.1; інформування від 04.07.2019, від 18.07.2019, від 17.10.2019 про розгляд рапорту позивача від 30.05.2019 - а.с.148, а.с.149 т.1), проте заяви ОСОБА_1 про продовження служби на умовах контракту після завершення контракту від 26.06.2014 до 26.06.2019 (а.с.126-128; а.с.141 т.1) матеріали справи не містять.

12.12.2019 позивач повідомлений (ідентифікатор 964), що опрацьована заява від 21.11.2019 і не встановлено достатніх даних, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, необхідних для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.151 т.1).

У судовому засіданні суд встановив, що на рапорті на 4 аркушах без додатків і без матеріалів на 32 аркушах (а.с.193-196 т.1; а.с.97-100 т.3;а.с.128 т.5; а.с.70-73 т.6) міститься незрозуміла дата без дотримання правил виправлення (число виправлене (візуально ймовірно з 5 чи 7 на 30) 10.2018 - 30.05.2019), однак у заяві від 14.11 без року (реєстрація Ф-8372 від 17.11.2020) позивач просить провести службове розслідування та надати відповідь щодо рапорту від 05.10.2018 (а.с.65-68 т.6) та причин не долучення до справи (а.с.250-251 т.2). У відповіді від 16.12.2020 позивач повідомлений, що рапорт від 05.10.2018 Ф-8027 долучений до справи №34/60 додаток 2 ст.54-55 (а.с.254 т.2).

21.11.2019 у заяві ОСОБА_1 повідомив, що у особистому прийомі з питань незаконного звільнення з лав СБУ було відмовлено (а.с.202 т.1), проте відповідач покликається на лист від 12.12.2019 №9/Ф-13/129.

17.02.2020 №8/4/1-627 ОСОБА_1 надані копії витягів з наказів від 20.11.2014 №10/120-ос та від 15.07.2019 №894-ос та інші документи (а.с.238-239 т.1; а.с.5-6 т.2), де не вказана копія листа від 23.07.13 №8/2/4-3803.

Позивач повідомив (а.с.18 т.3), що за заявою від 18.01.2021 ДБР проводиться розслідування кримінального провадження №0000370 за фактом під час розгляду рапорту ОСОБА_1 від 30.05.2019.

У матеріалах справи наявні копії звернень та запитів про отримання публічної інформації, проте вимог щодо протиправної бездіяльності під час реалізації права на інформацію позивач не формував. 23.04.2021 №3/3-Ф-48/115 відповідач поінформував ОСОБА_1 , що з питань надання для ознайомлення матеріалів службової перевірки та документальних матеріалів за результатами розгляду цієї перевірки в Головному слідчому управлінні СБУ надана позивачеві відповідь листом Головної інспекції від 06.04.2021 №3/3-Ф-9-п/116 (а.с.213 т.3). У відповіді 20.05.2021 №11/1/1-Ф-232/64 відповідач щодо запиту від 20.04.2021 зазначив: у період перебування в розпорядженні організація службової діяльності покладалася на начальника ГУКЗЕ. Розпорядження ЦУСБУ від 08.01.2014 №1/ДСК визначений порядок проведення у 2014 організаційних заходів, спрямованих на підвищення ефективності оперативно-службової діяльності. Порядок організації та проведення планової заміни військовослужбовців визначений Інструкцією від 07.07.2011 №270/ДСК, втратила чинність на підставі наказу СБУ від 12.02.2016 №70/ДСК. Зарахування у розпорядження належало до організаційних заходів на підставі рапорту від 11.11.2014, що реалізований шляхом підписання Головою СБУ наказу від 20.11.2014 №10/120-ос; матеріали про зарахування у розпорядження згідно з пп. "в" п.48 Положення до УРОС не надходили. Нарахування та виплата грошового забезпечення у запитуваний період здійснена на підставі наказів. У відповіді ПАТ "Державна продовольчо- зернова корпорація України" від 25.02.2021 №130-2-3/зап-14/648 повідомлений позивач, що на адресу товариства не надходило повідомлення від СБУ про скасування грифу ДСК, що присвоєний листу від 30.10.2014 №8/6006 (а.с.230 т.3;а.с.142 т.4;а.с.68, а.с.71 т.5). У відповіді ПАТ "Державна продовольчо- зернова корпорація України" від 12.04.2021 позивач повідомлений, що ОСОБА_1 призначався на посаду на добровільних засадах, трудова книжка не велась, загальнообов`язкове державне соціальне страхування ПАТ не здійснювалось (а.с.234 т.3).

V. НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ЄСПЛ повторює, що основні принципи, що стосуються необхідності в демократичному суспільстві втручання у здійснення свободи вираження поглядів, є усталеними у практиці Суду і були узагальнені у рішеннях Steel and Morris v. the United Kingdom (№ 68416/01, § 87, ECHR 2005-II), та Rubins v. Latvia (№ 79040/12, §§ 75-79, від 13 січня 2015 року), та у інших справах. Розглядаючи спори, пов`язані зі свободою вираження поглядів у контексті професійних відносин, Суд встановив, що захист статті 10 Конвенції поширюється на робоче місце в цілому. ЄСПЛ також зазначив, що ця стаття є обов`язковою не лише у відносинах між роботодавцем і працівником, коли ці відносини регулюються публічним правом, але й може застосовуватися, коли вони регулюються приватним правом. Щодо покликання заявника (BORONYK v. HUNGARY, 4110/20 - скарга за статтею 10 Конвенції на штраф, накладений за розголошення конфіденційної інформації щодо умов безстрокового договору, укладеного ним та приватною компанією) на суспільний інтерес у розкритті інформації про витрати державного бюджету як на обґрунтування оприлюднення певних умов його контракту, ЄСПЛ зазначив, що розголошення інформації, що становить суспільний інтерес, не може оцінюватися окремо від обов`язку зберігати конфіденційність або таємницю, який було порушено (supreme.court.gov.ua/userfiles/media/new_folder_for_uploads/supreme/ogliady/Oglyad_ESPL_06_07_2024.pdf). Процедури й питання, що потребують розгляду, залежать від того, чи стосується адміністративне рішення індивідуальних або колективних інтересів. Мотиви здійснення органами публічної влади власних повноважень мають відповідати мотивам, з якими ці повноваження були надані законом (https://rm.coe.int/handbook-administration-and-you/1680a06311).

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п.19 ч.1 ст.4 КАС України).

У рішенні Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп (справа 3/35-313) вказано, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Правові акти індивідуальної дії своїми приписами мають породжувати (породжують) права і обов`язки конкретних осіб, на яких спрямована їх дія. У такому випадку реалізується компетенція видавця цього акту як суб`єкта владних повноважень, уповноваженого управляти поведінкою іншого суб`єкта, а відповідно інший суб`єкт зобов`язаний виконувати його вимоги та приписи.

Верховний Суд 11 вересня 2023 року у справі №420/14943/21 (адміністративне провадження №К/990/8225/23) сформулював правовий висновок про те, що критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять легітимну основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих заявником документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення суб`єкта владних повноважень; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, що не ґрунтуються на нормах права.

Рішення, яке приймається суб`єктом владних повноважень у межах дискреційних повноважень є правомірним лише за умови, що воно відповідає усім критеріям, що визначені частиною другою статті 2 КАС України (висновки ВС у справі №380/13558/21).

У постанові від 31.08.2018 у справі № 822/1815/16 Верховний Суд вказав на те, що у разі визнання незаконним (протиправним), індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття.

Законом України "Про Службу безпеки України" від 25 березня 1992 року № 2229-XII передбачено: ст.3 - діяльність Служби безпеки України, її органів і співробітників ґрунтується на засадах законності, поваги до прав і гідності особи, позапартійності та відповідальності перед народом України. В оперативно-службовій діяльності Служба безпеки України дотримується принципів поєднання єдиноначальності і колегіальності, гласності і конспірації; ст.10 - Центральне управління Служби безпеки України видає положення, накази, розпорядження, інструкції, дає вказівки, обов`язкові для виконання у системі Служби безпеки України. Зазначені акти не підлягають виконанню, якщо в них встановлюються не передбачені законодавством додаткові повноваження органів і співробітників Служби безпеки України або антиконституційні обмеження прав та свобод громадян; ст.20 - умови і порядок виконання своїх обов`язків співробітниками-військовослужбовцями Служби безпеки України визначаються укладеним договором (контрактом). На них, а також на військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством. Військовослужбовці Служби безпеки України приймають Військову присягу на вірність народу України; ст.35 - співробітники Служби безпеки України самостійно приймають рішення у межах своїх повноважень. Вони повинні відмовитись від виконання будь-яких наказів, розпоряджень або вказівок, що суперечать чинному законодавству. За протиправні дії та бездіяльність вони несуть дисциплінарну, адміністративну та кримінальну відповідальність.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям СБУ за час перебування у розпорядженні визначений Інструкцією про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України, затвердженої наказом СБУ від 23.01.2008 №35/ДСК та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 30.01.2008 за №71/14762, втратила чинність з 01.03.2018 (далі - Інструкція 35/ДСК). З 01.03.2018 порядок виплати військовослужбовцям грошового забезпечення передбачений Інструкцією про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України, що затверджена наказом Центрального управління СБУ від 10.04.2018 №515/ДСК та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 25.04.2018 за №512/31964 (далі - Інструкція 515/ДСК).

Відповідно до п.4.10 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/z1323-08#Text) у разі прийняття Головою Служби безпеки України управлінських рішень щодо переміщення військовослужбовців для здійснення оперативно-службової діяльності на окремих напрямах та підвищення її ефективності, зарахування військовослужбовців у розпорядження прямих начальників у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів (підпункт "б" пункту 48 Положення) здійснюється на підставі мотивованих рапортів відповідних начальників, наказами Голови Служби безпеки України.

Згідно з наказом Служби безпеки України від 14.10.2008 № 772 «Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України» із змінами Інструкція визначає механізм реалізації вимог Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України. Відповідно до п.2.1 прийняття громадян на військову службу за контрактом здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, цієї Інструкції та інших нормативно-правових актів Служби безпеки України, що регламентують порядок комплектування кадрами органів, підрозділів, закладів, установ Служби безпеки України. Згідно з п.2.3 Інструкції прийняття громадян на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу з присвоєнням первинного офіцерського звання здійснюється наказами Голови Служби безпеки України. Відповідно до п.2.5 Інструкції військовослужбовець, який без поважних причин своєчасно не повідомив у встановленому порядку про свій намір укласти новий контракт про проходження військової служби, підлягає звільненню з військової служби в установленому порядку. У цьому випадку з військовослужбовцем проводяться бесіди в порядку, визначеному пунктом 7.4 розділу VII цієї Інструкції. Управління роботи з особовим складом та підрозділи кадрового забезпечення щороку до 01 грудня поточного року складають на наступний рік списки військовослужбовців, у яких закінчується строк контракту в наступному році. Згідно з п.2.6 Інструкції у всіх випадках про продовження строку контракту видається наказ по особовому складу посадової особи, до повноважень якої віднесено право підписання нового контракту від імені Служби безпеки України. Згідно з п.2.9 Інструкції управління роботи з особовим складом та підрозділи кадрового забезпечення контролюють дотримання строків укладання нових контрактів. Безпосередні начальники організовують роботу з підготовки матеріалів для звільнення військовослужбовців відповідно до цієї Інструкції у зв`язку із закінченням строку контракту та забезпечують своєчасне їх подання до Управління роботи з особовим складом та підрозділів кадрового забезпечення. Згідно з п.3.6 військовослужбовці, які перебувають у розпорядженні відповідних начальників (крім зазначених у пункті 37 Положення), можуть подаватись до присвоєння чергового військового звання після закінчення встановленого строку вислуги у попередньому званні за умови відповідності чергового звання військовому званню, передбаченому штатом за останньою займаною посадою, за рішенням начальників, у розпорядженні яких вони перебувають.

Відповідно до п.4.9 Інструкції зарахування військовослужбовців у розпорядження відповідних начальників (пункт 48 Положення) це визначення їх тимчасового службово-посадового становища, коли вони проходять військову службу у підпорядкуванні відповідних начальників, але без призначення на конкретні посади. Відповідно до п.4.10 Інструкції у разі прийняття Головою Служби безпеки України управлінських рішень щодо переміщення військовослужбовців для здійснення оперативно-службової діяльності на окремих напрямах та підвищення її ефективності, зарахування військовослужбовців у розпорядження прямих начальників у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів (підпункт «б» пункту 48 Положення) здійснюється на підставі мотивованих рапортів відповідних начальників, наказами Голови Служби безпеки України. У разі неможливості призначення військовослужбовця, який перебуває в розпорядженні у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, на рівну посаду відповідним начальником приймається рішення про його призначення на нижчу посаду (не більш як на один ступінь, виходячи з граничного військового звання, передбаченого за посадою) або за згодою військовослужбовця на іншу нижчу посаду. У випадку відсутності відповідних вакантних посад або через ненадання військовослужбовцем згоди на його призначення на іншу нижчу посаду після закінчення строку перебування військовослужбовця у розпорядженні (з урахуванням його продовження відповідно до пункту 4.14 цього розділу) стосовно військовослужбовця приймається рішення про неможливість його подальшого службового використання, що оформлюється висновком, що затверджується начальниками органів, підрозділів, закладів, установ. Відповідно до п.7.4 Інструкції до участі в бесідах у разі потреби залучаються співробітники підрозділів кадрового забезпечення, фінансових та юридичних підрозділів. Відповідно до п.7.12 Інструкції у разі звільнення військовослужбовця Служби безпеки України, стосовно якого здійснюється кримінальне провадження, з військової служби до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку суду начальник, у розпорядженні якого перебуває військовослужбовець, надсилає повідомлення про таке звільнення до відповідного органу досудового розслідування чи суду.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

VІ. ОЦІНКА СУДУ

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (висновки у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 14.05.2019 у справі № 910/11511/18, у справі №910/7164/19).

Надаючи оцінку твердженню позивача про незаконне кримінальне переслідування з 2015 року, суд враховує термінопоняття "належний суд" у контексті розмежування завдання адміністративного судочинства та особливостей проваджень за правилами КПК України, ЦПК України, позаяк згідно з ч.2 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Суд не наділений повноваженнями здійснювати почеркознавчу екпертизу чи оцінювати припущення позивача щодо обставин виготовлення, реєстрації, зберігання листа №8/6006, адресованого до юридичної особи ПАТ "ДПЗКУ", яка не є учасником цієї справи. Суд враховує відомості щодо обставин обігу документів з грифом "ДСК" та вважає переконливими доводи представника відповідача у судовому засіданні, яка пояснила, що у зв`язку із збройною агресією документи знищувались в установленому порядку.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (п. 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Верховний Суд у справі № 640/11938/20 зазначає: порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами (ч.4 ст.45 КАС України). За введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом (ч.6 ст.44 КАС України).

У адвокатському запиті від 18.12.2019 (а.с.19 т.1) та заяві ОСОБА_1 від 22.01.2020 (а.с.24-25 т.1) поставлене запитання: коли та на якій підставі ОСОБА_1 було виведено у розпорядження начальника ГУКЗЕСБУ, проте у власній письмовій заяві від 04.06.2019 (а.с.14 т.1), від 24.06.2019 без додатків (а.с.15 т.1) позивач підтвердив те, що перебуває у розпорядженні начальника ГУКЗЕСБУ по посаді заступника начальника управління (підполковник) та з 04.11.2014 перебуває у розпорядженні ГУКЗЕСБ України по посаді заступника начальника управління, тому твердження позивача щодо обізнаності ОСОБА_1 з перебуванням у розпорядженні лише після ознайомлення 20.05.2022 з матеріалами справи не відповідають дійсності з огляду на особистий підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з довідкою щодо бесіди 28.01.2015 (а.с.131 т.1).

У копії рапорту від 30.05.2019 (візуально видно змінену/виправлену дату містить 10.2018 - а.с.73 т.7) позивач підтверджує, що з 04.11.2014 перебуває у розпорядженні, заохочувався керівництвом, однак вважає переслідування та обвинувачення незаконними.

Суд не надає оцінку фотокопіям проєкту розпорядження для службового користування "Про утворення оперативної групи" та додатку без дати щодо складу групи за підписом позивача, що не засвідчені в установленому порядку (а.с.55-56 т.3; а.с.138-140 т.4).

Надаючи оцінку вимозі визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та інших належних йому виплат за період з 01.02.2015 до 15.07.2019, суд за матеріалами справи не виявив документів на підтвердження виконуваної позивачем у спірний період роботи та/або відомостей про нарахування чи обліку заборгованості перед ОСОБА_1 та/або звернень, починаючи з 29.01.2015, щодо неправильного нарахування грошового забезпечення чи компенсаційних виплат для оцінки бездіяльності у невиплаті яких саме сум щомісячно за відсутності звірки та доказів про нарахування, за відсутності наданих розрахунків про нарахування за виконану роботу з визначенням преміювання, та одночасно за наявного твердження позивача про отримання коштів (у тому числі готівкою на вулиці, на картку), тому у необґрунтованій та передчасній вимозі належить відмовити з огляду на обраний спосіб захисту.

Верховний Суд у справі № 814/152/18 зазначає: завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, причому, захист прав, свобод та інтересів особи є похідним, тобто, передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії можливе лише у разі, якщо такий суб`єкт повинен був вчинити такі дії (або прийняти відповідне рішення) згідно з законодавством і, невчинення цих дій (неприйняття рішення) порушує права позивача. Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах, про що неодноразово було зазначено Верховним Судом, зокрема у постановах від 03.03.2020 у справі №331/5314/16-а (2-а/331/148/2016), від 15.04.2020 у справі №712/11800/17, від 11.11.2021 у справі №640/13941/20.

Оцінюючи вимогу щодо бездіяльності у здійсненні виплат у частині періоду з 01.02.2015 до 15.07.2019 під час дії контракту від 22.05.2014, укладеного терміном на п`ять років з 26.06.2014 до 26.06.2019, суд враховує, що не йдеться про невиплати за час перебування у розпорядженні з 04.11.2014 до 31.01.2015 і відповідні пояснення з доказами на підтвердження позивачем і представником позивача не надані. Представник відповідача аргументувала позицію, що виплати і доплати ОСОБА_1 проведені повністю з урахуванням нормативно-правових та розпорядчих актів та ним отримані на картковий рахунок і готівковими коштами, а також відповідно до архівних витягів: а.с.34 т.7 згідно з наказом від 17.01.2015 №8-ос продовжений термін перебування у розпорядженні на час його перебування у щорічній основній відпустці до 18.03.2015 (підстава: рапорт майора ОСОБА_1 від 16.12.2014), 03.04.2015 №242-ос продовжений термін перебування у розпорядженні на час його перебування у щорічній основній відпустці до 02.04.2015 (підстава: рапорт майора ОСОБА_1 від 16.03.2015).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18, від 23 грудня 2019 року у справі № 712/3842/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 500/477/15-а.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 18 січня 2023 року у справі №826/10888/18 висновує: саме по собі порушення процедури прийняття акту не повинно породжувати правових наслідків для його правомірності, крім випадків, прямо передбачених законом. Виходячи з міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акту необхідно розуміти не як вимоги до самого акту, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на його прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акту, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Не кожен дефект акту робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акту, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його правомірність. Порушення такої процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, перевіривши повідомлені доводи, аргументи учасників щодо обставин справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити, позаяк позивач не обґрунтував (ні змісту, ні характеру) порушеного права у зв`язку із прийняттям наказу від 20.11.2014 №10/120-ос у зв`язку із організаційними заходами на підставі мотивованого рапорту про звільнення у розпорядження та від 15.07.2019 № 894-ос про звільнення з військової служби та виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу у зв`язку із закінченням контракту, укладеного на п`ять років, позаяк незаконного звільнення позивача зі служби в СБУ за переконливих доводів відповідача щодо обставин проходження служби позивача у 2014-2019 у зв`язку із закінченням строку дії контракту суд не встановив. Беручи до уваги докази, наявні у матеріалах справи сукупно, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та обставин справи з питань проходження служби за контрактом, зважаючи на процесуальну поведінку учасників справи у наданні доказів без дотримання позивачем вимог законодавства щодо долучення копій документів з грифом «ДСК» і суперечливих доводів ОСОБА_1 щодо обізнаності про свої права (продовження терміну перебування у розпорядженні та чинності відповідних наказів від 17.01.2015, 03.04.2015) у контексті визначення строків звернення до суду про перебування у розпорядженні та не вчинення позивачем тривалий час активних дій щодо обставин проходження служби і власного добробуту, зокрема: з оновлення даних про склад сім`ї та фактичного місце проживання, тривалого не інформування роботодавця про актуальні засоби зв`язку, враховуючи відсутність спору про календарну вислугу років позивача протягом дії усіх контрактів з СБУ (у тому числі за період з 01.02.2015 до 15.07.2019), суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що не належать задоволенню повністю. Похідні вимоги поновити ОСОБА_1 на посаді, що він обіймав до видання наказу від 20.11.2014 №10/120-ос та поновити ОСОБА_1 на військовій службі у Службі безпеки України та у списках особового складу з 16.07.2019 за відсутності його власної письмової заяви чи рапорта (з демонстрацією/підтвердженням бажання продовжити службу) до роботодавця, який також має проявити волевиявлення щодо продовження контракту, не належать до задоволення.

У частині вимог про відшкодування моральної шкоди належить відмовити як необґрунтованій.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, позаяк є похідними від позовних вимог щодо визнання бездіяльності протиправною у контексті виплат та щодо індивідуальних актів у формі наказів від 15.07.2019 № 894-ос і від 20.11.2014 №10/120-ос.

Велика Палата Верховного Суду виснувала, що для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою умовою є наявність трьох елементів (умов): неправомірний характер дії (бездіяльності) цього органу (посадових або службових осіб), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Водночас наявність вини посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою умовою такого виду відповідальності. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Для настання відповідальності відповідача складовими частинами ознак порушення прав особи може бути сукупність наступних ознак: протиправність поведінки особи відповідача стосовно позивача, отримані збитки, причинно-наслідковий зв`язок негативних наслідків для особи пов`язаних з діями/бездіяльністю відповідача, наявність вини особи, проте таких ознак в діях відповідача у спірних взаємовідносинах з позивачем ОСОБА_1 , який мав зобов`язання дотримуватись службової дисципліни і складав присягу, наявні в матеріалах справи докази не містять, підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування шкоди у сумі 10000000 грн суд також не вбачає.

VІІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає про таке.

Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не належать розподілу.

Керуючись статтями 2, 5-16, 19, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 № 1845/О/15-21 "Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи".

Копію рішення направити учасникам справи:

позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 ];

відповідач: Служба безпеки України [вул.Володимирська 33, м.Київ, 01601, ].

Рішення суду складене 20.05.2025 (протягом десяти робочих днів з урахуванням відпочинку/відпустки за графіком та службових відряджень судді).

Суддя Лариса ТРОФІМОВА