Справа № 400/1005/25
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2025 р. № 400/1005/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , , АДРЕСА_1

до відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008,

провизнання протиправним та скасування рішення від 24.01.2025 року № 51; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання незаконним рішення № 51 від 24.01.2025 про відмову в призначенні пенсі, зобов`язання призначити пенсію за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ з 16.01.2025.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірне рішення ПФУ порушує права позивача, оскільки ґрунтується на безпідставних мотивах і не відповідають критеріям правомірності. Позивач надав відповідачу всі документи для призначення пенсії передбачені Порядком № 22-1.

Відповідач надав відзив на позов, просив відмовити у задоволенні позову, оскільки спірне рішення прийнято відповідно до вимог чинного законодавства та скасуванню не підлягає, страховий стаж позивача склав 33 років 01 місяць 12 днів. До страхового стажу не зараховано періоди, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 09.09.1988: з 11.07.1997 по 12.04.1998 отримання допомоги по безробіттю, оскільки запис про припинення виплати допомоги не засвідчений печаткою установи та підписом відповідальної особи; з 17.08.1998 по 14.12.1998 отримання матеріальної допомоги по безробіттю, оскільки не підтверджено, що виплата матеріальної допомоги по безробіттю здійснювалась у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації; трудова діяльність протягом жовтня грудня 2024 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні дані про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків.

При визначені періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не враховано період навчання з 26.04.1986 по 19.05.1988, згідно з довідкою від 06.08.2024 № 3125 та свідоцтвами про неповну та повну середню освіту від 14.05.1986 № 292244 та від 17.06.1988 № 727444, оскільки визначення періоду проживання на територіях радіоактивного забруднення за наданими документами не передбачено Порядком № 22-1 Період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення становить 06 років 00 місяців 21 днень (з 20.05.1988 по 09.06.1994), в тому числі станом на 01.01.1993 04 роки 07 місяців 12 днів. Початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки не застосовується, оскільки за наданими документами не підтверджено проживання або роботу з моменту аварії по 31.07.1986 в зоні гарантованого добровільного відселення. Документами підтверджено право на зниження пенсійного віку на 3 роки. З урахуванням викладеного позивачу відмовлено в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку за заявою від 16.01.2025 у зв`язку з недосягненням пенсійного віку. Тому, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 24.01.2025 № 51 про відмову позивачу в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, є правомірними та законними, прийнятими в межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 263 КАС України, суд розглядає справу в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Суд дослідив фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження, що містяться в матеріалах справи, надав оцінку аргументам учасників справи, та встановив таке.

16.01.2025 року позивачка звернулася з заявою за призначенням пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальних захист осіб які постраждали внаслідок ЧАЕС».

Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області 24.01.2025 року своїм рішенням №51 відмовив в призначені пенсії. Позивач не погодився з прийнятим рішенням звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до абз. 5 ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальних захист осіб які постраждали внаслідок ЧАЕС» зазначено: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Роки позивача проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року складає

Дата зарахування 26.04.1986 дата звільнення 19.05.1988 2/0/24 навчання в Іванківській загальноосвітній школі № 1. 20.05.1988 01.01.1993 4/7/12 проживання в селище Іванків.

Даний факт підтверджується довідкою №3125 від 06.08.2024 року про навчання позивача та свідоцтво про неповну середню освіту.

На підставі вказаного, суд приходить до висновку, що позивач має право на застосування початкової величини зниження пенсійного віку як особі яка постійно проживала у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період оскільки в цей період навчалася в Іванківській загальноосвітній школі № 1 яка була розташована в зоні гарантованого добровільного відселення.

Відповідач не оспорює право позивача на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково позивач має право на зниження пенсійного віку на 3 роки оскільки був доведений факт проживання в зоні з моменту аварії по 31.07.1987 року, а тому загальна кількість років на які може бути знижений пенсійний вік це 6 років.

На момент звернення до відповідача позивач досягла 54 річного віку, а тому суд приходить до висновку, що позивач має право на вихід на пенсію в 54 роки, так як підтвердив своє право на зниження пенсійного віку на 6 років.

Суд зазначає, статтею 1 Закону України від 16.04.1991 №959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність" встановлено, що постійне місце проживання - це місце проживання на території якої-небудь держави не менше одного року фізичної особи, яка не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом необмеженого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом).

Відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальних захист осіб які постраждали внаслідок ЧАЕС» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з п. п. 5 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема які посвідчують спеціальний статус, якими є посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Статус позивача «громадянина який постійно проживає в зоні гарантованого добровільного відселення підтверджено посвідченням, виданим Київською обласною державною адміністрацією Серії НОМЕР_2 , що є основним документом для призначення пенсії.

Згідно з п.2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 р. № 51 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (796-12), іншими актами законодавства.

Суд бере до уваги, що при видачі та встановлені позивачці у 1993 році громадянці яка постійно проживала в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, відповідною комісією були встановлені та перевірені всі документи необхідні для встановлення вказаного статусу.

Документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ , зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічний висновок наведено у постановах Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №805/3752/18-а, від 15.01.2021 у справі №520/7846/17, від 21.11.2019 у справі №572/47/17.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

На підставі вищевказаного суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення № 51 від 24.01.2025.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області () призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) пенсію за віком відповідно до ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з моменту звернення з 16.01.2025 року

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 код НОМЕР_3 ) судові витрати в розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Мельник