Справа № 460/8704/25
Суддя: С.М. Дуляницька
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
з питань забезпечення позову
20 травня 2025 року м. Рівне №460/8704/25
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька, розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнестандарт» з питань забезпечення адміністративного позову по справі за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнестандарт"
доНаціонального агентства з акредитації України
провизнання протиправними та скасування рішень,
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнестандарт» (далі позивач) до Національного агентства з акредитації України (далі відповідач), в якому позивач просить суд:
3. Зобов`язати Національне агентство з акредитації України вилучити з офіційного сайту з розділу «Реєстр акредитованих ООВ» відомості про призупинення з 25.04.2025 акредитації ТОВ «Рівнестандарт» та відомості про скасування з 05.05.2025 акредитації ТОВ «Рівнестандарт».
Розглянувши заяву про забезпечення позову та подані матеріали, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 153 КАС України, заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.
За приписами частини першої статті 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Частиною другою статті 154 КАС України визначено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.
Відповідно до частини третьої статті 154 КАС України, у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.
Суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для розгляду заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи, оскільки наявності виняткових обставин (коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову) для розгляду заяви з повідомленням учасників справи не установлено.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суд зазначає таке.
Оскаржуваними рішеннями відповідач фактично зупинив можливість і право позивача здійснювати господарську діяльність, як органом з оцінки відповідності, при чому таке зупинення є негайним і не дає можливості позивачу навіть завершити всі прийняті до роботи замовлення. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про адміністративну процедуру», в адміністративному акті, який негативно впливає на право, свободу чи законний інтерес особи або покладає на неї певний обов`язок, зазначаються строки і порядок його оскарження (у тому числі найменування та місцезнаходження адміністративного органу, який є суб`єктом розгляду скарги, та вид суду, до якого особа може подати позов), а у разі якщо подання скарги чи пред`явлення позову не зупиняє дію адміністративного акта, у заключній частині повинна міститися вказівка на такий винятковий правовий наслідок з посиланням на правові підстави для такого винятку. «Посилання на правові підстави» означає вказівку на конкретні норми законів, інших нормативно-правових актів або міжнародних договорів, які регулюють спірні правовідносини та є основою для прийняття певного рішення. Тобто законодавчо унормовано те, що підстави не зупинення дії оскаржуваного адміністративного акта (в даному випадку рішення НААУ) мають чітко міститися у певному нормативно-правовому акті. Як вбачається з оскаржуваних рішень, у них зазначено як вказівку про те, що позивач зобов`язаний повернути атестат акредитації, так і те, що подання позову до суду не зупиняє дію рішень. При цьому, в якості підстави зазначено посилання на Закон України «Про акредитацію органів з оцінки відповідності», але у ньому відсутня норма, яка б встановлювала, що оскарження рішення про тимчасове зупинення дії атестата акредитації чи скасування атестата не зупиняє дії таких рішень, що свідчить про помилковість покликання на вказаний Закон, а також на чергові протиправні дії НААУ по відношенню до позивача, а саме на перешкоджання законній підприємницькій діяльності позивача.
Позивач зазначає, що наслідком дії оскаржуваних рішень є те, що підприємство не може здійснювати діяльність з оцінки відповідності (сертифікації). Лише акредитований орган з оцінки відповідності, сфера акредитації якого охоплює види продукції та документи, на відповідність яким проводиться оцінювання відповідності щодо індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання, стосовно яких заявлено компетентність, у відповідності до пункту 4 Порядку призначення, відмови у призначенні та анулювання призначення органу із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 01.07.2016 р. №419, може бути призначено органом із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання. ТОВ «Рівнестандарт» було акредитоване як орган з оцінки відповідності в тому числі з метою призначення та здійснення діяльності як органом сертифікації індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання. За наслідками акредитації ТОВ «Рівнестандарт» у відповідності до вищевказаних норм Міністерством інфраструктури України було призначено органом із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання. Оскільки НААУ рішенням тимчасово зупинило атестат акредитації, а через 12 днів скасувало атестат про акредитацію ООВ та вимагає повернути його для НААУ, то саме по собі це унеможливлює здійснення відповідної діяльності позивачем.
Позивач вказує також на очевидність ознак протиправності оскаржуваних рішень, адже такі рішення Відповідача були прийняті з грубим порушенням встановленої НААУ процедури та з порушенням вимоги Закону про гарантування особі права на участь в адміністративному провадженні, що вбачається з того, що рішення від 24.04.2025 та від 05.05.2025 було прийнято НААУ без будь-якого повідомлення Позивача про те, що відносно нього здійснюється процедура, яка може мати своїм наслідком зупинення дії атестату з акредитації та скасування атестата про акредитацію ООВ, а також без пропозиції НААУ до Позивача надати свої заперечення чи пояснення з приводу питань, які розглядалися НААУ.
Оскільки сам Відповідач розробив і запровадив механізм прийняття ним рішень щодо тимчасового зупинення дії атестата про акредитацію та скасування атестата про акредитацію ООВ (через процедуру оцінки на місці), то порушення такої процедури, як і порушення встановлених законом гарантій, позбавило Позивача можливості розуміти та прогнозувати можливі дії НААУ та їх наслідки на діяльність Позивача. Позивач не повинен нести тягар недотримання Відповідачем визначених нормативними актами процедур. Прийняття Національним агентством з акредитації України рішення про тимчасове зупинення з 25 квітня 2025 року дії атестата про акредитацію ООВ №1О271 та рішення про скасування атестата про акредитацію ООВ з 05 травня 2025 року, було здійснено з явним порушенням принципу «належного урядування», що підтверджує наявність очевидних ознак протиправності таких рішень.
ТОВ «Рівнестандарт» акредитоване як орган з оцінки відповідності в тому числі з метою призначення та здійснення діяльності як органом сертифікації індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання.
За наслідками акредитації ТОВ «Рівнестандарт» призначено органом із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання.
Угода діє до 01.09.2029.
Відповідно до умов Угоди, Орган з оцінки відповідності зобов`язується:
Інформувати НААУ про значні зміни, що мають відношення до наданої акредитації, зокрема щодо: форми власності, юридичного, комерційного або організаційного статусу; організаційної структури, вищого керівництва та ключового персоналу; ресурсів та розташування: сфери акредитації; втрати даних внаслідок пожежі, потопу, стихійного лиха тощо; інших чинників, які можуть вплинути на спроможність ООВ виконувати вимоги акредитації. Інформація про вказані вище зміни повинна бути направлена в НААУ протягом 1 місяця з моменту внесення змін;
Дотримуватися періодичності проведення моніторингу шляхом здійснення нагляду відповідно до Політики НААУ щодо моніторингу шляхом здійснення нагляду та позачергової оцінки за діяльністю акредитованих НААУ органів з оцінки відповідності;
Забезпечити належні умови праці персоналу з акредитації під час проведення робіт з акредитації та моніторингу (надати окреме приміщення, комп`ютер, копіювальну техніку, тощо). Відшкодовувати виграти пов`язані з проїздом персоналу з акредитації до місця виконання робіт, проживання у готелі та добові;
Укладати, договори та відшкодовувати витрати, пов`язані з проведенням позачергової оцінки діяльності ООВ, яка проводиться НААУ відповідно до статті 11 Закону України «Про акредитацію органів з оцінки відповідності». Відшкодовувати витрати НААУ, пов`язані з проведенням оцінки ООВ без попередження. Залучати НААУ для проведення спостережень за діяльністю, що проводить орган з оцінки відповідності відповідно до заявленої сфери акредитації, згідно Політики НААУ щодо спостереження за оцінюванням, що проводять органи з оцінки відповідності відповідно до заявленої сфери акредитації. Організовувати спостереження за діяльністю з оцінки відповідності за запитом НААУ;
Забезпечити безперешкодний доступ до своїх клієнтів для проведення спостереження персоналом з акредитації НААУ за здійсненням ООВ діяльності з оцінки відповідності на місці розташування клієнта. ООВ повинен мати юридичні домовленості зі своїми клієнтами, які обов`язують клієнтів надавати такий доступ. Забезпечити доступ до своїх приміщень, документації, записів іноземним спостерігачам під час проведення НААУ робіт з акредитації/моніторингу;
Розглядати та надавати погодження або обґрунтовані заперечення (у разі наявності) щодо плану оцінки, та ознайомлюватися зі складом групи аудиторів протягом 3 робочих днів з моменту отримання документів (в тому числі на електронну пошту), а у разі здійснення позачергової оцінки - протягом двох робочих днів. Ознайомлюватись з офіційною інформацією щодо поточного стану акредитації ООВ, що розміщена на офіційній веб-сторінці НААУ. Відповідати на запити НААУ в термін, встановлений в листах НААУ. Сприяти розслідуванню та вирішенню будь-яких скарг, скерованих від НААУ, які стосуються питань, пов`язаних із акредитацією ООВ;
Виконувати вимоги, передбачені цією Угодою, чинними нормативними документами, документами НААУ, які регулюють відносини у сфері акредитації. Використовувати національний знак акредитації спільно зі своїм логотипом або знаком відповідно до Інструкції НААУ «Використання знаків для акредитації та посилання на акредитацію» (ІН-15.08.02).
За правилами частини першої статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Відповідно до частини другої статті 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.
Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150-158 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі. Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання рішення адміністративного суду і спрямовані на забезпечення принципу обов`язковості судових рішень.
Відповідно до частини першої статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Частиною другою статті 151 КАС України визначено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
При цьому, стаття 151 КАС України містить вичерпний перелік підстав, за яких не допускається забезпечення позову.
При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
Водночас заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
Верховний Суд у постанові постанові від 04 лютого 2025 року у справі №280/8758/24 виснував, що для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза ускладнення виконання рішення суду чи ефективного захисту такого права дійсно існує. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункті 1 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.
Також, прийняті рішення суттєво обмежують право позивача на здійснення підприємницької (господарської) діяльності, можуть призвести до зупинення господарської діяльність платника податків та можуть позбавити працівників товариства гарантованого їм Конституцією України права на працю. В той же час, якщо ж ТОВ «Рівнестандарт» не здійснюватиме діяльності по сертифікації, то відповідно і не отримуватиме доходів, за рахунок яких могло б виплачувати працівникам заробітну плату і платити податки, а це в свою чергу може призвести до можливого притягнення директора ТОВ «Рівнестандарт» до відповідальності.
призведе до невиконання зобов`язань перед замовниками клієнтами, які подали Заявки на проведення сертифікації щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу, які подані з 24.04.2025, та які мають бути виконані протягом встановленого строку, що в свою чергу є наслідком заподіяння матеріальних збитків як ТОВ «Рівнестандарт», так і третім особам, які звернулися за наданням їм послуг сертифікації;
припинення господарської (підприємницької) діяльності, тобто, виконання професійних обов`язків його працівниками - наслідком вказаного стане позбавлення останніх права на працю та отримання доходу від професійної діяльності, що своєю чергою призведе до відсутності джерела існування сімей таких працівників товариства.
Так, Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.
Суд уважає, що умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтовані твердження, що права та інтереси Товариства будуть порушені, і на момент виконання рішення суду, у разі задоволення позову, Товариству необхідно буде докласти значних зусиль та витрат для відновлення своїх прав та інтересів.
Суд звертає увагу на те, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії спірних рішень жодним чином не спричиняє негативних наслідків для заінтересованих осіб у даній справі, як не спричиняє негативних наслідків і для будь-яких інших осіб.
Натомість, невжиття заходів забезпечення позову в цьому випадку з наведених підстав може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення прав і інтересів позивача, для захисту яких він звернувся до суду.
Обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та вжиття таких заходів спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог. В цьому випадку вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення.
Водночас, суд відхиляє доводи позивача про те, що мають місце очевидні ознаки протиправності рішення, оскільки правова оцінка оскаржуваним рішенням може надаватися судом лише при вирішенні спору по суті.
З огляду на викладене, беручи до уваги відповідність заходів забезпечення адміністративного позову фактичним обставинам заяви, розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та їх співмірність, імовірності ускладнення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваних рішень НААУ.
Керуючись статтями 150-158, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнестандарт» про забезпечення адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнестандарт» до Національного агентства з акредитації України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити.
Зупинити дію Рішення Національного агентства з акредитації України від 24.04.2025, яким вирішено тимчасово зупинити з 25 квітня 2025 року дію атестата про акредитацію ООВ №1О271, дійсного з «02» вересня 2024 р. до «01» вересня 2029 року - до набрання законної сили судовим рішенням у справі №460/8704/25.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повний текст ухвали складений 20 травня 2025 року.

Суддя С.М. Дуляницька