Справа № 560/10444/24
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/10444/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Блонський В.К.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

20 травня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Моніча Б.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 25.01.2024 року № 50 про відмову у переведені на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області перевести з 19.01.2024 року на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" та здійснити нарахування й виплачувати призначену пенсію з 19.01.2024 року в розмірі 60 % суми заробітної плати, зазначеної у довідках від 15.01.2024 року № 83-Ф, № 88-Ф, з врахуванням виплачених сум.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 позов задоволено частково.

Суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 50 від 25.01.2024 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у переведенні з пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-VII на пенсію за віком згідно статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII.

Також, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області перевести ОСОБА_1 з 19.01.2024 року із пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-VII на пенсію за віком державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII, та здійснити обчислення і виплачувати пенсію з 19.01.2024 року в розмірі 60% суми заробітної плати, зазначеної у довідках про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, доданих до заяви ОСОБА_1 від 10.01.2017 року при переведені її на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, без врахування довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 15.01.2024 року № 83-Ф, № 88-Ф, виданих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, та з врахуванням виплачених сум.

В решті позову судом першої інстанції відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням позивач та відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, оскаржили його в апеляційному порядку.

В обґрунтуванні доводів апеляційних скарг апелянти посилаються на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

02.10.2008 року позивачу призначена пенсія по інвалідності згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-VII.

З 10.01.2017 року позивача за її заявою переведено на пенсію за віком, призначену згідно із Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

29.06.2010 року позивачу встановлено II групу інвалідності довічно, що підтверджується копією витягу з акта МСЕК ХМ № 178565.

З 20.08.2021 року на підставі заяви позивача її переведено на пенсію по інвалідності, а з 28.08.2021 року на пенсію за віком згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-VII.

17.01.2022 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про переведення її на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" з врахуванням довідок про складові заробітної плати від 11.01.2022 року, виданих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 21.01.2022 № 278/03-16 позивачу, відмовлено у переведені на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" з врахуванням довідок про складові заробітної плати № 32-Ф, № 34-Ф від 11.01.2022 року, виданих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, та зазначено, що може бути відновлена пенсія за віком згідно Закону України "Про державну службу".

19.01.2024 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про переведення її із пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-VII на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

Заява та додані до неї документи прийняті Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області 19.01.2024 року і зареєстровані за № 1130.

Із змісту розписки-повідомлення вбачається, що позивач разом із заявою подала довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 15.01.2024 року № 83-Ф та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 15.01.2024 року № 88-Ф, видані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

За принципом екстериторіальності вказану заяву позивача розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області, який рішенням № 50 від 25.01.2024 року відмовив позивачу у переведенні із пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-VII на пенсію за віком згідно із Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

У рішенні пенсійного органу зазначено, що позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-VII.

За результатами аналізу матеріалів пенсійної справи пенсійним органом встановлено, що позивачу вже було призначено пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII з 10.01.2017 року. Розрахунок пенсії проведено із складових заробітної плати державного службовця станом на січень 2017 року.

Про прийняте рішення позивач повідомлена листом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 22.02.2024 року № 2200-0304-8/17629.

Позивач не погоджуючись з таким рішенням, звернулась до суду з цим позовом.

За результатами розгляду матеріалів справи суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обгрунтованість вимог позову та наявність підстав для їх часткового задоволення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що право на пенсійне забезпечення гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках. Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України регламентовано, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Так, до 01 травня 2016 року суспільні відносини, що охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулювались Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ).

З 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон № 889-VIII), в Прикінцевих та перехідних положеннях якого закріплено, що Закон України №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII, втратив чинність.

Пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 13 лютого 2019 року за результатами апеляційного перегляду рішення Верховного Суду 04 квітня 2018 року у зразковій справі №822/524/18 (Пз/9901/23/18).

Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, за приписами ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (ч. 10 ст. 37 Закону № 3723-XII).

19.01.2024 позивач звернулась до відповідача з заявою щодо переведення її на пенсію зі віком відповідно до Закону "Про державну службу" з врахуванням довідок про заробітну плату від від 15.01.2024 року № 83-Ф, № 88-Ф, виданих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

В даному випадку, оскільки позивач має стаж на посадах, які зараховуються до стажу державної служби більше 20 років, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на переведення її з одного виду пенсії, тобто із пенсії за віком яку вона отримує відповідно до Закону № 1058-IV на пенсію за віком державного службовця згідно із статтею 37 Закону № 3723-XII з дня подання заяви про переведення від 19.01.2024 року.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" затверджено Порядок призначення пенсій згідно з Законом №889-VIII, яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону №3723-XII (далі Порядок).

Пунктом 4 вказаного Порядку передбачено, що пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому: посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби); розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016 року. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні; у разі коли в осіб, зазначених в пункті 2 цього Порядку, станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 1 травня 2016 року, середньомісячна сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 1 травня 2016 року на кількість таких місяців.

За бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому-п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 року, за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.

Даючи оцінку доводам апеляційної скарги позивача в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату пенсії з врахуванням довідок від 15.01.2024 року № 83-Ф, № 88-Ф, виданих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктами 5 та 6 Порядку передбачено, що форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики. У разі ліквідації державного органу довідку видає орган, який є правонаступником, а в разі його відсутності чи перейменування (відсутності) посад, у тому числі відсутності відповідних посад державної служби, довідка видається у порядку, встановленому Мінсоцполітики за погодженням із Нацдержслужбою.

Так, на момент звернення позивача з заявою про переведення її на пенсію відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, вимоги до форми довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям встановлені постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3 "Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям", зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.02.2017 за № 180/30048.

Зміст Довідок від 15.01.2024 року № 83-Ф, № 88-Ф, вказує на те, що останні видані станом на грудень 2023 року.

У вказаних довідках зазначено, що на всі види оплати праці, включені в довідки, нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

При цьому, відповідно до копії трудової книжки позивача НОМЕР_1 остання 19.08.2021 року звільнена з посади державної служби - начальника управління адміністративного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за згодою сторін, відповідно до частини 2 статті 86 Закону України "Про державну службу", наказ № 621-О від 16.08.2021 року, запис у трудовій книжці № 27 від 19.08.2021 року.

В даному випадку, судова колегія зауважує, що застосування при розрахунку пенсії державного службовця зі складових заробітної плати, з яких остання не сплачувала страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, суперечитиме нормам ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-XII.

З урахуванням наведеного, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного та обгрунтованого висновку про наявність у позивача права на отримання пенсії відповідно до Закону №3723-XII, однак без урахування довідок від 15.01.2024 року № 83-Ф, № 88-Ф, виданих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, оскільки ці довідки не стосуються позивача, якому пенсія вже призначалась за Законом №3723-XII з 2010 року.

Щодо покликання позивача в апеляційній скарзі на необхідність врахування у спірних правовідносинах висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 27 січня 2023 року у справі № 340/4184/21, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними, оскільки, у справі № 340/4184/21 спірні правовідносини стосувалися переходу особи з пенсії по інвалідності ІІ групи, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ. Тобто, мало місце призначення іншого виду пенсії, зокрема, пенсії за віком вперше.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на рішення Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) підпункту 1 пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (щодо гарантій соціального захисту державних службовців) від 23.12.2022 № 3-р/2022 у справі № 3-132/2018 (5462/17).

Цим рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), підпункт 1 пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII у тім, що він унеможливив перерахунок розмірів пенсій, призначених на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ зі змінами.

Підпункт 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIIІ, визнаний неконституційним у зазначеному аспекті, втрачає чинність через три місяці з дня припинення чи скасування в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 зі змінами.

Конституційний Суд Україні звернув увагу на обов`язок Верховної Ради України внормувати перерахунок розмірів пенсій осіб, яким надано право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ зі змінами, з урахуванням приписів Конституції України та цього Рішення.

Таким чином, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України 23.12.2022 № 3-р/2022, правове регулювання перерахунку пенсії держслужбовців у майбутньому зазнає змін. Однак, до врегулювання Верховною Радою України питання перерахунку пенсій, призначених на підставі ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, підстав для такого перерахунку немає.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2023 року у справі № 520/6418/21.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційних скарг сторін не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Моніч Б.С.