Справа № 320/36596/23
Суддя: Мазур Ю. Ю.
Дата ухвалення: 2025-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

провадження №: 2-а/752/27/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2025 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Мазур Ю.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов від 21.04.2023 р., скасування постанови від 28.03.2023 р., закінчення виконавчого провадження та арешт майна боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_2,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов від 21.04.2023 р., скасування постанови від 28.03.2023 р., закінчення виконавчого провадження та арешт майна боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_2.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.10.2023 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про виизання протиправними та скасування постанов від 21.04.2023 р., скасування постанови від 28.03.2023 р., закінчення виконавчого провадження та арешт майна боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.03.2023 головним державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц В.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 про звернення стягнення на підставі договору іпотеки № PLM-003/231/2007 від 18.10.2007 на нерухоме майно, що належить позивачу, а саме на квартиру НОМЕР_3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно з п. 2 цієї постанови припинено чинність арешту майна позивача та скасовані інші заходи примусового виконання рішення. Згідно з Інформацією з реєстру боржників станом на 08.05.2023 інформація про позивача в реєстрі боржників відсутня. 26.04.2023 під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 21387817, позивач виявив, що постановою начальника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Менчиць Н.Є. від 21.04.2023 скасовано постанову від 28.03.2023 про закінчення виконавчого провадження. Постановою від 21.04.2023 про арешт майна боржника головним державним виконавцем Голосіївського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Задорожною Т.А. накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що жодної постанови по цьому виконавчому провадженні не отримував. Вважає, що оскаржувані постанови від 21.04.2023 про скасування постанови від 28.03.2023 про закінчення виконавчого провадження та про арешт майна боржника, прийняті неправомірно, оскільки зобов`язання за кредитним договором виконані позивачем в повному обсязі.

Враховуючи викладене, позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову начальника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Менчиць Н.Є. від 21.04.2023 про скасування постанови від 28.03.2023 про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1; визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Задорожної Т.А. від 21.04.2023 про арешт майна боржника, накладений на квартиру АДРЕСА_1 ; стягнути на користь позивача понесені судові витрати у сумі 2147,20 грн витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.12.2023 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про виизання протиправними та скасування постанов від 21.04.2023 р., скасування постанови від 28.03.2023 р., закінчення виконавчого провадження та арешт майна боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Клопотань від будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті на предмет їх належності, допустимості, достовірності у їх сукупності, вважає необхідним задовольнити позов, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням від 06.08.2015 у справі № 752/9429/15-ц вирішено звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 за договором іпотеки № PLM-003/231/2007 від 18.10.2007.

Як вбачається з вказаного рішення, зметою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 18.10.2007 між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами і обов`язками є АТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір іпотеки № PLM-003/231/2007 від 18.10.2007, відповідно до якого позивач передав вищевказану квартиру в іпотеку.

Положенням ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання вказаного рішення 15.03.2015 виданий виконавчий лист № 752/9429/15-ц та 15.06.2016 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.

28.03.2023 головним державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц В.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 з підстав п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, у вказаній постанові зазначено, що згідно листа стягнення заборгованість погашена.

21.04.2023 в.о. начальника відділу Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Менчиць Н.Є. винесено постанову про скасування процесуального документа у ВП № НОМЕР_2, а саме постановлено скасувати документ «Постанова про закінчення виконавчого провадження» від 28.03.2023, що видав ОСОБА_2 при примусовому виконанні виконавчого листа № 752/9429/15-ц виданого 15.03.2015 Голосіївським районним судом м. Києва.

21.04.2023 головним державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесена постанова про арешт майна боржника у ВП № НОМЕР_2, якою постановлено накласти арешт на майно, що належить боржнику: двохкімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 64,10 кв.м. житловою площею 40,00 кв.м., що належить боржнику ОСОБА_1 .

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим В.В. 18.09.2020 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 62381539 при примусовому виконанні дубліката виконавчого листа № 2-4535/11, виданого 12.06.2019 Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-003/231/2007 від 18.10.2007 в розмірі 255008,79 доларів США, що еквівалентно 2031068,51 грн за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, пеню в розмірі 167556,85 грн, що разом складає 2198625,36 грн, судові витрати по справі в сумі 1820 грн, а всього 2200445,36 грн. постановлено припинити чинність всіх арештів на майно боржника, що були накладені при примусовому виконанні № 2-4535/11 від 12.06.2019, що видав Святошинський районний суд м. Києва та скасувати інші заходи примусового виконання рішення.

Спірні правовідносини врегульовано законодавством (чинним та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): законами України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) та «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно зі ст.1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.6 Закону № 606-XIV (в редакції, чинній на час допущення оскаржуваної бездіяльності) державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно зі статтею 11 Закону №606-ХІV державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом.

Пунктом 5 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно ст. 50, 55 Закону України "Про виконавче провадження" №606-ХІV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ч.2 ст.57 Закону № 606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Частиною 3 ст.57 Закону № 606-XIV постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Відповідно до ст. 50 Закону №606-ХІV (в редакції станом на час втрату ним чинності) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналогічні положення містяться в ст. 40 чинного Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону № 606 державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 57 Закону № 606 арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

З вищенаведених норм вбачається, що закінчення виконавчого провадження, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження. Наслідки завершення виконавчого провадження визначені ст. 50 Закону № 606.

Так, за приписами ч. 1 ст. 50 Закону № 606 у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що після закінчення виконавчого провадження виконавчі дії державним виконавцем не здійснюються.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотеко держатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги. Включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене, умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання.

Як встановлено судом, станом на 18.09.2020 ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не має жодних майнових та фінансових претензій до ОСОБА_1 , що виникли на підставі кредитного договору № ML-003/231/2007 від 18.10.2007 та договору іпотеки № РLМ-003/231/2007 від 18.10.2007, у зв`язку з погашенням заборгованості за зазначеним договором, що підтверджується листом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про відсутність заборгованості.

Основне зобов`язання за кредитним договором № ML-003/231/2007 від 18.10.2007 позивач виконав 18.09.2020, відтак з цієї дати припинилась іпотека за договором іпотеки від 18.10.2007 № РLМ-003/231/2007.

Оскільки іпотека припинилася, відсутні підстави для звернення стягнення на підставі договору іпотеки № РLМ-003/231/2007 від 18.10.2007 на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 9 ч. 1 статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Таким чином, головним державним виконавцем Голосіївського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Проц В.С. цілком правомірно винесено 28.03.2023 постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 та знято усі арешти.

З урахуванням зазначеного, постанову начальника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Менчиць Н.Є. від 21.04.2023 про скасування постанови від 28.03.2023 про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 та постанову головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Задорожної Т.А. від 21.04.2023 про арешт майна боржника, накладений на квартиру АДРЕСА_1 , слід визнати протиправними та скасувати.

Суд також враховує інші аргументи сторін, зазначені у заявах по суті справи, однак зауважує, що встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для прийняття рішення по суті спору.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням висновку суду про задоволення позову, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 2147,20 грн.

Керуючись ст.ст. 241-244, 246 КАС України, -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов від 21.04.2023 р., скасування постанови від 28.03.2023 р., закінчення виконавчого провадження та арешт майна боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Менчиць Н.Є. від 21.04.2023 про скасування постанови від 28.03.2023 про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Задорожної Т.А. у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 від 21.04.2023 про арешт майна боржника, накладений на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (ідентифікаційний код: 34999976, місцезнаходження: м. Київ, вул. Ломоносова, 22/15) витрати зі сплати судового збору в розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) грн 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення виготовлено 19.05.2025.

Суддя: Ю.Ю. Мазур