Справа № 640/25417/21
Суддя: Левчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левчук О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження в місті Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд визнати протиправними дій Головного управління ДПС у м. Києві щодо відмови ОСОБА_2 у списанні суми заборгованості (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 21030,90 (двадцять одна тисяча тридцять гривень дев`яносто копійок), а також штрафних санкцій та пені нарахованих на цю суму; зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві списати суми заборгованості (недоїмки) ОСОБА_1 зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 21030,90 (двадцять одна тисяча тридцять гривень дев`яносто копійок), а також штрафних санкцій та пені нарахованих на цю суму.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що не здійснює жодної господарської діяльності понад 10 років, а з 2016 року проживає за кордоном. 19.08.2020 року через портал «Дія» подав заяву про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності та лише 11.09.2020 отримав офіційне повідомлення що ФОП успішно припинено. При цьому, 04.09.2020 звернувся до податкового органу щодо списання боргу, проте відповіді не отримав. Лише 30.08.2021 року ним отримано відповідь що по його заяві відмовлено у списанні боргу у зв`язку з пропуском 90 денного строку подання заяви про списання заборгованості. Разом з тим, він не звертався із заявою раніше оскільки його заяву про припинення ФОП довго розглядали. В будь-якому випадку він все зробив у строки, оскільки дію Закону №592 відповідності до якого відбувається списання боргу було продовжено Законом № 1072.

Представником відповідача Головного управління ДПС у м. Києві відзив на позовну заяву до суду не надано.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 18 березня 2025 року прийнято справу до провадження, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 10.08.2004 року ОСОБА_1 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем (а.с. 17).

28.08.2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис №, про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 (а.с. 16).

04 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДПС у м. Києві із заявою, в якій просив списати несплачені станом на день набрання чинності Законом № 592 суми недоїмки, а також штрафні санкції та пені нараховані на ці суми за період з 01.01.2017 року до дня набрання чинності Законом № 592 (а.с. 19).

Листом від 06.08.2021 року Головним управлінням ДПС у м. Києві повідомлено, що оскільки положеннями п. 9-15 розд. VIII Закону № 2464 визначено, що 90-денний строк передбачений цим пунктом для подання заяв про списання такої заборгованості та про припинення підприємницької діяльності або незалежної професійної діяльності для такого списання, відраховується починаючи з 03 червня 2020 року та спливає 31 серпня 2020 року, заява ОСОБА_1 від 04.09.2020 не підлягає розгляду (а.с. 4).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» згідно з преамбулою до вказаного Закону.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно п. 3, 10 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників" від 13.05.2020 №592-ІХ розділ VІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №2464-VІ доповнено пунктом 9-15. Зазначені доповнення набрали чинності з 03 червня 2020 року.

Відповідно до пункту 9-15 розділу VІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на 3 червня 2020 року з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до 3 червня 2020 року, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з 3 червня 2020 року:

а) платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 3 червня 2020 року. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше;

б) платниками, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - до податкового органу за основним місцем обліку заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 3 червня 2020 року. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше.

Після отримання у встановленому законом порядку відповідних відомостей від державного реєстратора або заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та за умови подання платником єдиного внеску зазначеної звітності (якщо відповідна звітність не була подана раніше) податковий орган протягом 15 робочих днів проводить камеральну перевірку, за результатами якої приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

Податковим органом може бути прийнято рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені, за умови якщо за результатами перевірки буде встановлено, що: 1) платник податків отримав дохід (прибуток) протягом періоду з 1 січня 2017 року до 3 червня 2020 року; 2) суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були в повному обсязі самостійно сплачені платником або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом.

У разі якщо суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були частково самостійно сплачені платником та/або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом, податковий орган приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені у частині, що залишилася несплаченою.

Штрафні санкції до платника єдиного внеску, передбачені пунктом 7 частини одинадцятої статті 25 цього Закону, за наведених умов не застосовуються.

Вимога про сплату суми недоїмки, штрафних санкцій і пені вважається відкликаною у день прийняття податковим органом рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

Нараховані та сплачені або стягнуті за зазначений період суми недоїмки, штрафних санкцій і пені відповідно до цього Закону не підлягають поверненню.

Отже, спеціальними законодавчими нормам встановлено порядок розгляду контролюючим органом заяв, поданих в порядку п. 9-15 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2464-VІ.

При цьому, рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або про відмову списання таких сум приймається за умови дотримання платником податку встановленого порядку щодо подання заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та за умови подання платником єдиного внеску звітності (якщо відповідна звітність не була подана раніше).

Тобто заява про зняття з обліку як платника єдиного внеску повинна бути подана платником податку протягом 90 календарних днів з 3 червня 2020 року до 31 серпня 2020 року включно.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що позивачем ОСОБА_1 подано до Головного управління ДПС у м. Києві відповідну заяву лише 04 вересня 2020 року.

Крім того, всупереч приписам пункту 9-15 розділу VІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивачем ОСОБА_1 не подано до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 3 червня 2020 року, про що зазначено позивачем безпосередньо у заяві від 04.09.2020 року.

При цьому, доводи позивача на те, що він не звертався до податкового органу із заявою раніше оскільки заява про припинення ФОП довго розглядали, суд вважає неспроможними, оскільки запис про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 28.08.2020 року, що не позбавляло позивача ОСОБА_1 подати звітність та заяву, у строки визначені п. 9-15 розділу VІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Крім того, суд не приймає посилання позивача на те, що ним все зроблено у строки, так як дію Закону №592 відповідності до якого відбувається списання боргу було продовжено Законом № 1072, оскільки Закон України від 04.12.2020 № 1072-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо соціальної підтримки платників податків на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», яким встановлено новий період, протягом якого платники можуть звернутися за списанням сум недоїмки з єдиного внеску до 01 березня 2021 року, набрав чинності лише 10 грудня 2020 року.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження звернення позивача ОСОБА_1 до контролюючого органу із відповідною заявою після набрання чинності Законом України від 04.12.2020 № 1072-ІХ та до 01 березня 2021 року матеріали справи не містять.

За таких підстав, з урахуванням вищевикладеного, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність ознак протиправних дій відповідача, а тому позовні вимоги про зобов`язання Головного управління ДПС у м. Києві списати суми заборгованості (недоїмки) ОСОБА_1 зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 21030,90 (двадцять одна тисяча тридцять гривень дев`яносто копійок), а також штрафних санкцій та пені нарахованих на цю суму є необґрунтованими.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу в межах позовних вимог на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 90, 132, 139, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві , адреса місцезнаходження:04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) про визнання протиправними дій Головного управління ДПС у м. Києві щодо відмови ОСОБА_2 у списанні суми заборгованості (недоїмки0 зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 21030,90 (двадцять одна тисяча тридцять гривень дев`яносто копійок), а також штрафних санкцій та пені нарахованих на цю суму; зобов`язання Головного управління ДПС у м. Києві списати суми заборгованості (недоїмки) ОСОБА_1 зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 21030,90 (двадцять одна тисяча тридцять гривень дев`яносто копійок), а також штрафних санкцій та пені нарахованих на цю суму, в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 КАС України.

Суддя О.А. Левчук

.