Справа № 320/55294/24
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2025 року м. Київ №320/55294/24

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії судді: головуючого судді Жукової Є.О., суддів Діски А.Б., Жука Р.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доКабінету Міністрів України
провизнання протиправною та скасування постанови в частині,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Кабінету Міністрів України (відповідач/ КМУ), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо нездійснення розгляду заяви ОСОБА_1 від 08 серпня 2024 про бажання бути членом конкурсної комісії з проведення конкурсу на призначення Директора Бюро економічної безпеки України на відкритому засіданні щодо призначення членів конкурсної комісії з проведення конкурсу на призначення Директора Бюро економічної безпеки України;

- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо нездійснення розгляду заяви ОСОБА_1 від 20 вересня 2024 про бажання бути членом конкурсної комісії з проведення конкурсу на призначення Директора Бюро економічної безпеки України на відкритому засіданні щодо призначення членів конкурсної комісії з проведення конкурсу на призначення Директора Бюро економічної безпеки України;

- визнати протиправним та нечинним Розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.10.2024 р. № 941-р «Про затвердження складу комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки»;

- зобов`язати Кабінет Міністрів України розглянути заяву ОСОБА_1 від 08 серпня 2024 про бажання бути членом конкурсної комісії з проведення конкурсу на призначення Директора Бюро економічної безпеки України на відкритому засіданні щодо призначення членів конкурсної комісії з проведення конкурсу на призначення Директора Бюро економічної безпеки України.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2024 справа №320/55294/24 розподілена судді Жуковій Є.О.

Відповідно до частини 1 статті 33 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи, предметом оскарження в яких є рішення, дії чи бездіяльність Кабінету Міністрів України, крім випадку, встановленого частиною четвертою статті 22 цього Кодексу, Національного банку України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, окружної виборчої комісії (окружної комісії з референдуму), розглядаються і вирішуються в адміністративному суді першої інстанції колегією у складі трьох суддів.

Згідно із протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 03.12.2024 визначено склад колегії суддів: Жукова Є.О. - головуючий суддя, судді: Діска А.Б., Жук Р.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.12.2024 відкрито провадження у справі. Суд ухвалив розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження колегією суддів: головуючого судді Жукової Є.О., суддів Діски А.Б., Жука Р.В., призначити справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 22 січня 2025 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.12.2024 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Підготовче судове засідання, призначене на 22 січня 2025 року відкладено на 12 березня 2025 року.

Підготовче засідання призначене на 12 березня 2025 року відкладено у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Жука Р.В., який входить до складу колегії суддів у справі №320/55294/24.

У судовому засіданні 16 квітня 2025 року суд порадившись на місці ухвалив закрити підготовче провадження у справи та перейти до судового розгляду справи по суті. Враховуючи, що позивач не з`явилися у судове засідання, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд на місці ухвалив продовжувати розгляд справи у письмовому провадженні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що Кабінет Міністрів України протиправно не провів відкрите засідання та не розглянув заяву позивача про призначення ОСОБА_1 членом конкурсної комісії з проведення конкурсу на призначення Директора Бюро економічної безпеки України, протиправно делегував розгляд заяви міністерствам за відсутністю на це жодних правових підстав.

За посиланнями позивача, всупереч ч. 3 статті 15 Закону України «Про Бюро економічної безпеки України» кандидатура позивача не розглядалась на відкритому засіданні щодо призначення членів конкурсної комісії з проведення конкурсу на призначення Директора Бюро економічної безпеки України, хоча, як вказує позивач, він відповідає всім критеріям, передбаченим ч. 4 статті 15 Закону України «Про Бюро економічної безпеки України», що призвело до порушення законних прав позивача бути обраним до складу вищевказаної конкурсної комісії.

Позивач вважає, що внаслідок такого ігнорування покладених на Кабінет Міністрів України обов`язків відбулось порушення його прав та інтересів, норм закону України «Про Бюро економічної безпеки України», а також це призведе до порушення гарантій незалежності Бюро економічної безпеки України та до порушення порядку обрання Директора Бюро економічної безпеки України, оскільки його кандидатура буде обрана комісією, яка сформована Кабінетом Міністрів України без дотримання норм законодавства.

У поданому відзиві відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав їх необґрунтованості, оскільки заява, що надійшла від позивача про включення до складу конкурсної комісії, на виконання рішення Уряду та визначеної процедури подання кандидатів у члени комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України, Секретаріатом Кабінету Міністрів України була направлена до профільних міністерств, яким доручено питання визначення кандидатів до складу комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України.

Відповідач в межах своїх повноважень надіслав заяву позивача до профільних міністерств, яким доручено подати перелік кандидатів для визначення Урядом членів конкурсної комісії відповідно до вимог частини третьої статті 15 Закону України «Про Бюро економічної безпеки України».

Відповідач діяв згідно норм чинного законодавства України, в межах своїх повноважень та жодним чином не порушив права позивача на участь у відборі до складу конкурсної комісії, оскільки профільними міністерствами було запропоновано три кандидати, для включення до складу комісії з проведення конкурсного відбору на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України відповідачем, відповідно вимог ч. 3 ст. 15 Закон України «Про Бюро економічної безпеки України» та було затверджено три особи, які увійшли до складу комісії.

Профільними міністерствами не було запропоновано кандидатуру позивача для включення до складу комісії з проведення конкурсного відбору на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України. Таким чином, підстави для визнання прийнятого відповідачем Розпорядження від 04.10.2024 №941-р протиправним відсутні.

Відповідач звертає увагу, що оскаржуване розпорядження, як акт індивідуальної дії, стосується формування комісії з проведення конкурсу на заняття посади Директора Бюро економічної безпеки. Отже, позивач не є учасником правовідносин з приводу яких прийнято відповідне розпорядження, оскільки його кандидатуру не було запропоновано Уряду профільними міністерствами, підстави для визнання протиправним та скасування цього Розпорядження відсутні.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

08 серпня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Кабінету Міністрів України із заявою щодо призначення членом комісії з проведення конкурсу на призначення Директора Бюро економічної безпеки України.

У поданій заяві позивач повідомив, що є адвокатом, має бездоганну ділову репутацію, високі професійні і моральні якості, необхідні для належного виконання повноважень члена конкурсної комісії, та відповідає критерію доброчесності. Має вищу освіту, закінчив Національний аграрний університет за спеціальністю «Правознавство» у 2011 році, спеціаліст; закінчив Українську академію банківської справи Національного банку України у 2009 році за спеціальністю «Банківська справа» у 2009 році, спеціаліст; закінчив Поліцейський фінансово-правовий коледж у 2004 році за спеціальністю «Бухгалтерський облік», молодший спеціаліст. Не має судимості за вчинення кримінального правопорушення, не погашену або не зняту в установленому законом порядку, протягом останнього року не накладалося адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією. Також не позбавлений, відповідно до вироку суду, що набрав законної сили, права займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням функцій держави, або обіймати певні посади, не уповноважений на виконання функцій держави або місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» та не входить до складу керівного органу політичної партії, є повністю дієздатним.

До поданої заяви позивачем додано витяг з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості».

Листом від 14.08.2024 позивача проінформовано, звернення, що надійшло до Кабінету Міністрів України, надіслано Міністерству юстиції України, Міністерству фінансів України, Міністерству економіки України, Міністерству внутрішніх справ України 14.08.2024 за №М-14592/10-24/1 відповідно до частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» для розгляду та надання відповіді.

Листом від 06.09.2024 №2442-06/66587-09 Міністерство економіки України щодо розгляду заяви поінформувало позивача, що організацію та проведення конкурсу здійснює конкурсна комісія відповідно до Закону України «Про бюро економічної безпеки України».

Листом від 12.09.2024 №26010-09/М-1247/1757 Міністерство фінансів України проінформувало позивача, що рішення про визначення членів конкурсної комісії приймає Кабінет Міністрів України на відкритому засіданні.

Листом від 13.09.2024 №29968/12-2024 Міністерство внутрішніх справ України повідомило позивача, що Міністерство проінформувало Секретаріат Кабінету Міністрів України, що пропозицій щодо включення позивача до складу комісії з проведення конкурсу на посаду Директора Бюро економічної безпеки України немає.

20 вересня 2024 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Кабінету Міністрів України із заявою щодо повторного розгляду заяви про призначення позивача членом конкурсної комісії з проведення конкурсу на призначення Директора Бюро економічної безпеки України.

Листом від 02.10.2024 №М-17401/26-24/1 Секретаріат Кабінету Міністрів України на звернення позивача від 20.09.2024 повідомив, з метою формування конкурсної комісії на виконання пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення роботи Бюро економічної безпеки України", відповідно до якого Кабінет Міністрів України протягом двох місяців з дня набрання чинності цим Законом має сформувати конкурсну комісію з відбору на посаду Директора Бюро економічної безпеки України відповідно до статті 15 Закону України "Про Бюро економічної безпеки України", на засіданні Кабінету Міністрів України 5 липня 2024 р. розглянуто відповідне питання та доручено (пункт 4 розділу 6 протоколу № 68):

МЗС разом із Секретаріатом Кабінету Міністрів України подати Кабінету Міністрів України перелік міжнародних та іноземних організацій, які відповідно до міжнародних або міждержавних угод протягом останніх трьох років до дня завершення строку повноважень Директора БЕБ або до дня дострокового припинення його повноважень (звільнення) надавали Україні міжнародну технічну допомогу у сфері запобігання та протидії корупції та/або у сфері реформування органів правопорядку;

Мін`юсту, Мінекономіки, МВС та Мінфіну подати перелік кандидатів для визначення Урядом членів конкурсної комісії на призначення Директора БЕБ.

Зазначено, що з огляду на викладене попереднє звернення після його опрацювання в Секретаріаті Кабінету Міністрів України відповідно до вимог частини третьої статті 7 Закону України "Про звернення громадян" надіслано за належністю до Мін`юсту, Мінекономіки, МВС, Мінфіну для розгляду та повідомлення автора про результати, про що письмове повідомлено.

За результатами розгляду питання щодо надання Уряду переліку кандидатів для визначення членів конкурсної комісії Мінекономіки, МВС, Мінфін запропонували включити до складу конкурсної комісії:

МВС - Пономаренка Ю.А., завідувача кафедри кримінального права Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого;

Мінфін - Мацелик Т.О., професора кафедри фінансового та податкового права Державного податкового університету;

Мінекономіки - Рядінську В.О., доктора юридичних наук, професора кафедри кримінального права, кримінології, цивільного та господарського права ВНЗ «Національна академія управління»; Гиляку О.С., начальника управління стратегічного розвитку Національної академії правових наук України.

Мін`юстом пропозицій не подано.

МЗС листами поінформувало, що міжнародна технічна допомога у сфері запобігання та протидії корупції та у сфері реформування органів правопорядку надавалася Україні Консультативною комісією Європейського Союзу з реформування сектору цивільної безпеки України (КМЄС в Україні), ОБСЄ (через Спеціального представника Головування - Координатора проектів ОБСЄ в Україні) та Міжнародною організацією права розвитку (IDLO). Крім того, міжнародну технічну допомогу у зазначені сфері надавали Європейський Союз та уряди США, Канади, Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії.

Секретаріат Кабінету Міністрів України надіслав МЗС для подальшої передачі зазначеним міжнародним та іноземним організація листи Кабінету Міністрів України стосовно надання пропозицій щодо спільного списку кандидатів до складу конкурсної комісії.

Станом на 1 жовтня 2024 р. погоджена відповідними міжнародними та іноземними організаціями зазначена пропозиція до Кабінету Міністрів України не надходила. Після її отримання Кабінетом Міністрів України в установленому порядку буде прийнято рішення про визначення членів конкурсної комісії.

У подальшому, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 2024 №941-р затверджено склад комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки.

Незгода позивача з порядком розгляду його заяви про призначення членом конкурсної комісії з проведення конкурсу на призначення Директора Бюро економічної безпеки України, а також із розпорядженням Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 2024 №941-р., зумовила звернення позивача з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Положеннями статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у пункті 4.1 Рішення від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів установлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із частинами першою та п`ятою статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 КАС України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи поведінку відповідача на відповідність критеріям, передбаченим частиною другою статті 2 КАС України при їх прийнятті, суд звертає увагу на таке.

Згідно з частиною 1 статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Положеннями пунктів 3, 10 частини 1 статті 116 Конституції України регламентовано, що Кабінет Міністрів України забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування; здійснює інші повноваження, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

За юридичною позицією Конституційного Суду України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності при виданні постанов і розпоряджень повинен виходити із закріплених за ним виключно Конституцією та законами України повноважень, які не можуть встановлюватися іншими правовими актами (указами Президента України, постановами Верховної Ради України, власними актами) (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 листопада 2008 року № 25-рп/2008

Між тим, організацію, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про Кабінет Міністрів України" від 27.02.2014 № 794-VII (далі - Закон № 794-VII).

Відповідно до статті 1 Закону № 794-VII Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених Конституцією України.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону № 794-VII діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв`язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності.

Частиною 1 статті 49 цього Закону обумовлено, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Правові основи організації та діяльності Бюро економічної безпеки України визначаються Законом України «Про Бюро економічної безпеки України» від 28.01.2021 №1150-IX.

Відповідно до статті 1 Закону №1150-IX Бюро економічної безпеки України - це центральний орган виконавчої влади, на який покладаються завдання щодо протидії правопорушенням, що посягають на функціонування економіки держави.

Відповідно до покладених завдань Бюро економічної безпеки України виконує правоохоронну, аналітичну, економічну, інформаційну та інші функції.

Діяльність Бюро економічної безпеки України спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України.

Закон України "Про центральні органи виконавчої влади", інші закони, що регулюють діяльність органів виконавчої влади, а також Закон України "Про державну службу" застосовуються до Бюро економічної безпеки України та його працівників у частині, що не суперечить цьому Закону.

Правову основу діяльності Бюро економічної безпеки України становлять Конституція України, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цей Закон та інші закони України, а також прийняті відповідно до них нормативно-правові акти.

Стаття 15 Закону №1150-IX встановлює порядок призначення та звільнення Директора Бюро економічної безпеки України.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №1150-IX Директор Бюро економічної безпеки України призначається на посаду Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України за пропозицією комісії з проведення конкурсу (далі - конкурсна комісія).

Директор Бюро економічної безпеки України звільняється з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України з підстав, визначених частиною п`ятою статті 16 цього Закону.

Частиною другою означеної статті встановлено організацію та проведення конкурсу здійснює конкурсна комісія відповідно до цього Закону.

Згідно з частиною третьою статті 15 Закону №1150-IX до складу конкурсної комісії входять:

три особи, визначені Кабінетом Міністрів України;

три особи, визначені Кабінетом Міністрів України на підставі пропозицій міжнародних та іноземних організацій, які відповідно до міжнародних або міждержавних угод протягом останніх трьох років до дня завершення строку повноважень Директора Бюро економічної безпеки України або до дня дострокового припинення його повноважень (звільнення) надавали Україні міжнародну технічну допомогу у сфері запобігання і протидії корупції та/або у сфері реформування органів правопорядку.

Міністерство закордонних справ України визначає перелік таких міжнародних та іноземних організацій не пізніш як за три місяці до дня завершення строку повноважень Директора Бюро економічної безпеки України або протягом трьох робочих днів з дня дострокового припинення його повноважень (звільнення) у порядку, встановленому цим Законом.

Зазначені міжнародні та іноземні організації погоджують пропозицію спільного списку кандидатів до складу конкурсної комісії у складі не менше трьох осіб.

Рішення про визначення членів конкурсної комісії приймається Кабінетом Міністрів України на відкритому засіданні.

Відповідно до частини четвертої статті 15 Закону №1150-IX Членом конкурсної комісії може бути особа, яка має вищу освіту, бездоганну ділову репутацію, високі професійні і моральні якості, необхідні для належного виконання повноважень члена конкурсної комісії, відповідає критерію доброчесності.

Не може бути членом конкурсної комісії особа, яка:

1) за рішенням суду визнана недієздатною або обмежена у цивільній дієздатності;

2) має судимість за вчинення кримінального правопорушення, не погашену або не зняту в установленому законом порядку або на яку протягом останнього року накладалося адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією;

3) позбавлена відповідно до вироку суду, що набрав законної сили, права займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням функцій держави, або обіймати певні посади;

4) уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про запобігання корупції";

5) входить до складу керівного органу політичної партії.

Конкурсна комісія вважається повноважною у разі її затвердження у повному складі, передбаченому цим Законом.

Повноваження членів конкурсної комісії припиняються у день набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про призначення Директора Бюро економічної безпеки України.

Повноваження члена конкурсної комісії припиняються достроково у разі:

подання особистої заяви про припинення повноважень;

внесення конкурсною комісією пропозиції про дострокове припинення повноважень члена конкурсної комісії;

набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього;

визнання його недієздатним або безвісно відсутнім;

його смерті.

Рішення про дострокове припинення повноважень члена конкурсної комісії приймає Кабінет Міністрів України та при цьому визначає члена конкурсної комісії на заміну у порядку, встановленому цією статтею для визначення членів конкурсної комісії.

30 червня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення роботи Бюро економічної безпеки України» прийнятий 20.06.2024 року.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20.06.2024 року №3840 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення роботи Бюро економічної безпеки України» встановлено, що з дня набрання ним чинності розпочинається формування конкурсної комісії і проводиться конкурсний відбір на зайняття відповідної посади.

Отже, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення роботи Бюро економічної безпеки України», Кабінету Міністрів України доручено протягом двох місяців з дня набрання чинності цим Законом сформувати конкурсну комісію з відбору на посаду Директора Бюро економічної безпеки України відповідно до статті 15 Закону України "Про Бюро економічної безпеки України".

Позивач, обґрунтовуючи своє порушене право, посилається на бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо нездійснення розгляду його заяви про бажання бути членом конкурсної комісії з проведення конкурсу на призначення Директора Бюро економічної безпеки України на відкритому засіданні щодо призначення членів конкурсної комісії з проведення конкурсу на призначення Директора Бюро економічної безпеки України.

Щодо вказаних посилань позивача суд акцентує, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Тобто бездіяльність суб`єкта владних повноважень є такою, що порушує права та інтереси особи в тому разі, якщо такий суб`єкт повинен був вчинити, але не вчинив певних дій на реалізацію покладеної на нього компетенції.

Судом встановлено, після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення роботи Бюро економічної безпеки України», з метою виконання вимог законодавства України та забезпечення дотримання визначеної Законом України «Про Бюро економічної безпеки України» процедури формування комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України, на засіданні Кабінету Міністрів України 05.07.2024 року було доручено:

- Міністерству закордонних справ України разом із Секретаріатом Кабінету Міністрів подати Кабінету Міністри перелік міжнародних та іноземних організацій, які відповідно до міжнародних або міждержавних угод протягом останніх трьох років до дня завершення строю повноважень Директора БЕБ, або до дня дострокового припинення його повноважені (звільнення) надавали Україні міжнародну технічну допомогу у сфері запобігання протидії корупції та/або у сфері реформування органів правопорядку з урахуванням вимог ч. 3 ст. 15 Закону України «Про Бюро економічної безпеки України».

- Міністерству юстиції України (далі - Мін`юст), Міністерству економіки України (далі - Мінекономіки), Міністерству внутрішніх справ України (далі - МВС) та Міністерству фінансів України (далі - Мінфін) подати перелік кандидатів для визначення Урядом членів конкурсної комісії відповідно до вимог ч. 3 ст. 15 Закону України «Про Бюро економічної безпеки України» (п. 4 розділу 6 протоколу №68 від 05.07.2024 засідання Кабінету Міністрів України).

З аналізу викладеного вбачається, що Кабінетом Міністрів України, на його засіданні, визначено процедуру подання кандидатів у члени комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України.

Враховуючи зазначене, можна дійти висновку, відповідно до частини третьої статті 15 Закону №1150-IX дійсно, рішення про визначення членів конкурсної комісії приймається Кабінетом Міністрів України на відкритому засіданні, проте, враховуючи затверджену Кабінетом Міністрів України процедуру (витяг з протоколу №68 від 05.07.2024) вказане питання вирішується серед запропонованого переліку кандидатів від Мін`юсту, Мінекономіки, МВС та Мінфіну.

Отже, визначено чітке коло суб`єктів, яким необхідно подати кандидатів на включення до складу конкурсної комісії з відбору Директора Бюро економічної безпеки України, при цьому, відсутнє будь-яке посилання на збір заяв від громадян України, які мають намір бути обраними до складу такої комісії. Тобто Законом № 1150-IX не передбачено подання громадянами України індивідуальних заяв з метою розгляду їх кандидатур на включення до складу конкурсної комісії з відбору Директора Бюро економічної безпеки.

Варто також зауважити, що статтею 40 Конституції України визначено, що всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР).

Статтею 1 цього Закону встановлено право громадян України звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 12 Закону № 393/96-ВР визначено сферу його застосування і вказано, що дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільним процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, КАС України, законами України «Про доступ до судових рішень», «Про запобігання корупції», «Про виконавче провадження», «Про адміністративну процедуру».

За правилами ст. 18 Закону № 393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Відповідно до ст. 19 Закону № 393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону№ 393/96-ВР, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Як зазначалося вище, Секретаріат Кабінету Міністрів України звернення, що надійшло до Кабінету Міністрів України, надіслав Міністерству юстиції України, Міністерству фінансів України, Міністерству економіки України, Міністерству внутрішніх справ України 14.08.2024 за №М-14592/10-24/1 відповідно до частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» для розгляду та надання відповіді, про що проінформовано позивача.

Вказані дії Секретаріату Кабінету Міністрів України, як і відповіді міністерств, позивачем не оскаржуються, виходять на межі предмету позову, отже, правова оцінка судом таким діям і відповідям не надається.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що відповідач вчиняв залежні від нього дії, покладені Законом №1150-IX та Законом №3840-IX щодо формування конкурсну комісію з відбору на посаду Директора Бюро економічної безпеки України відповідно до статті 15 Закону України "Про Бюро економічної безпеки України", у зв`язку з цим Кабінет Міністрів України не допустив протиправної бездіяльності в межах спірних правовідносин, отже, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог в частині оскарження позивачем Розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.10.2024 р. № 941-р «Про затвердження складу комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки», суд зазначає наступне.

Так, відповідно до частини третьої статті 15 Закону України "Про Бюро економічної безпеки України" Розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.10.2024 р. № 941-р затверджено склад комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 2024 р. № 941-р.

Відповідно до пункту 18 частини першої статті 4 КАС України нормативно-правовий акт - це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який установлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті (рішенні) особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС України).

За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

Суд зазначає, індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

Нормативно-правовий акт - це письмовий документ компетентного органу держави, уповноваженого нею органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта, в якому закріплено забезпечуване нею формально обов`язкове правило поведінки загального характеру. Такий акт приймається як шляхом безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це суб`єктом за встановленою процедурою, розрахований на невизначене коло осіб і на багаторазове застосування.

Отже, нормативно-правовий акт містить загальнообов`язкові правила поведінки (норми права), тоді як акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються в нормативно регламентованій ситуації, натомість акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує своєї дії фактами його застосування, тоді як дія акта застосування норм права закінчується у зв`язку з припиненням конкретних правовідносин.

У той же час, за правовою природою оскаржуване Розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.10.2024 р. № 941-р є актом індивідуальної дії, оскільки не містить загальнообов`язкових правил поведінки, а передбачає індивідуалізовані приписи щодо визначення кола осіб - членів комісії з проведення конкурсу на посаду Директора Бюро економічної безпеки України; не регулює певний вид суспільних відносин; не розрахований на багаторазове застосування.

Право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується.

Законодавчі обмеження стосовно можливості оскарження актів індивідуальної дії не шкодять самій суті права на доступ до суду, оскільки ці акти можуть бути оскаржені в суді їхніми адресатами, тобто суб`єктами, для яких відповідні акти створюють права та/чи обов`язки.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року (справа № 9901/415/18), від 09 квітня 2019 року (справа № 9901/611/18) та від 10 грудня 2019 року (справа № 9901/351/19).

Отже, беручи до уваги, що позивач не є учасником правовідносин, з приводу яких прийнято відповідне розпорядження, оскільки його кандидатуру не було запропоновано Уряду профільними міністерствами, підстави для визнання протиправним та скасування цього Розпорядження відсутні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих учасниками справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої судові витрати підлягають відшкодуванню стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, лише при задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255, 264 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

2. Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуючий суддя Жукова Є.О.

Судді Діска А.Б.

Жук Р.В.