Справа № 160/30015/24
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 травня 2025 року м. Дніпросправа № 160/30015/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року в адміністративній справі №160/30015/24 (головуючий суддя першої інстанції Юрков Е.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 08.11.2024 року звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо не врахування при обрахунку та визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стажу її роботи на посаді судді, обрахованого та встановленого (з`ясованого) ВРП у рішенні №1130/0/15-23 від 28.11.2023, який складає 27 р. 10 міс. 12 днів;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням її стажу роботи на посаді судді, обрахованого та встановленого (з`ясованого) ВРП у рішенні №1130/0/15-23 від 28.11.2023, який складає 27 років 10 місяців 12 днів;

- стягнути з відповідача на її користь кошти у сумі 115021,44 грн. на відшкодування шкоди у вигляді недоотриманого щомісячного грошового утримання судді у відставці за період з 09.05.2024 по 08.11.2024 включно.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неврахування при обрахунку та визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, обрахованого та встановленого (з`ясованого) Вищою радо правосуддя у рішенні №1130/0/15-23 від 28.11.2023, який складає 27 років 10 місяців 12 днів.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, обрахованого та встановленого (з`ясованого) Вищою радою правосуддя у рішенні №1130/0/15-23 від 28.11.2023, який складає 27 років 10 місяців 12 днів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. За документи пенсійної справи, стаж роботи позивача на посаді судді, згідно записів трудової книжки становить 23 роки 04 місяці 13 днів.

Скаржник вважає, що Закон України №1402, який чинний на час розгляду справи, визначає єдиний підхід щодо визначення стажу роботи судді для всіх питань, де він застосовується, а ст.137 цього Закону визначає порядок обчислення стажу роботи судді. Положення Закону України №1402, на які посилається позивач, втратив чинність 01.01.2012 року. Вказує на те, що пенсійний орган має виключну компетенцію в питаннях призначення (перерахунку) пенсій.

Представник позивача подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 з 09.12.2023 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області як суддя у відставці з виплатою щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці Дніпровського апеляційного суду від 08.12.2023 за вих. № 04.1-03/153/2023 та рішення Вищої ради правосуддя №1130/0/15-23 від 28.11.2023, стаж судді ОСОБА_1 , який дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці, становить 27 років 09 місяців 13 днів.

Рішенням Вищої ради правосуддя №1130/0/15-23 від 28.11.2023 звільнено ОСОБА_1 з посади судді Дніпровського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Цим рішенням встановлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, підлягають зарахуванню: час роботи безпосередньо на посаді судді - 23 роки 5 місяців 12 днів; половина строку навчання за денною формою - 2 роки 5 місяців; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, 2 роки.

Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на відставку, становить 27 років 10 місяців 12 днів.

Наказом Голови Дніпровського апеляційного суду від 01 грудня 2023 року №299-к суддю ОСОБА_1 відраховано зі штату суддів Дніпровського апеляційного суду у зв`язку із відставкою на підставі рішення Вищої ради правосуддя №1130/0/15-23 від 28.11.2023 року.

У відповідь на запит позивача пенсійний орган листом №0400-010307-8/200538 від 07.10.2024 року повідомив, що з 09.12.2023 ОСОБА_1 отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону №1402. Згідно статті 142 Закону №1402, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Враховуючи зазначене, стаж: роботи ОСОБА_1 на посаді судді складає 23 роки 4 місяці 13 днів, де: з 04.02.1991 по 20.11.2000 - в Індустріальному районному народному суді міста Дніпропетровська; з 13.05.2010 по 01.10.2018 - в апеляційному суді Дніпропетровської області; з 02.10.2018 по 08.12.2023 - в Дніпровському апеляційному суді». (а.с.39)

Позивач, не погодившись з діями відповідача щодо невірного обрахунку стажу, оскаржила такі дії до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем, при визначенні позивачу щомісячного довічного утримання судді у відставці, безпідставно взято до уваги лише частину стажу роботи на посаді судді, та не враховано наявний у позивачки і підтверджений документами стаж, що дає право на відставку і повинен враховуватись при обчисленні розміру щомісячного довічного утримання судді у відставці, який становить 27 років 10 місяців 12 днів. Відтак, бездіяльність відповідача щодо неврахування позивачу до загального стажу для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половину строку навчання за денною формою, а саме студентки денного факультету Одеського державного університету імені І.І.Мечникова з 01.09.1980 по 01.07.1985 2 роки 05 місяців 00 днів та період роботи на посаді старшого юрисконсульта, юрисконсульт ІІ категорії управління «Дніпроспецкомплектгаз» з 08.06.1987 по 01.02.1991 - 02 роки 00 місяців 00 днів є протиправною.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача коштів у сумі 115021,44 грн., на відшкодування шкоди у вигляді недоотриманого щомісячного грошового утримання суді у відставці за період з 09.05.2024 по 08.11.2024 включно, суд першої інстанції зауважив, що відповідач відмовив позивачу у перерахунку та виплаті щомісячного довічного грошового утримання суді у відставці зі стажу 27 років 10 місяців 12 днів з мотивів відсутності відповідного права, а тому спору щодо суми, з якої повинно бути здійснено нарахування та виплата щомісячного довічного грошового утримання суді у відставці на час звернення позивача у цій справі до суду не існувало. Оскільки відповідач ще не ухвалював рішення щодо перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання суді у відставці на виконання цього рішення суду, підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні такого нарахування будуть порушені відсутні.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

В преамбулі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402) зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Частинами 1 та 2 статті 4 Закону №1402 встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини 1 статті 142 Закону України №1402 судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Згідно із частиною 2 статті 142 Закону України №1402 суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Частиною третьою статті 142 Закону України №1402 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Відповідно до частини 1 статті 137 Закону України №1402 до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді (ч.2 ст.137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Вищої ради правосуддя №1130/0/15-23 від 28.11.2023 звільнено ОСОБА_1 з посади судді Дніпровського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Вказаним рішенням встановлено, що за результатами вивчення доданих до заяви належним чином завірених копій документів щодо визначення відповідного стажу для звільнення судді ОСОБА_1 у відставку, а саме: паспорта громадянина України, актів про обрання на посаду судді, переведення судді, звільнення судді, трудової книжки, диплома та додатка до нього, встановлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, підлягають зарахуванню: час роботи безпосередньо на посаді судді - 23 роки 5 місяців 12 днів; половина строку навчання за денною формою - 2 роки 5 місяців; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, - 2 роки.

Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на відставку, становить 27 років 10 місяців 12 днів. (а.с.28-33)

Дане рішення Вищої ради правосуддя є чинним. Доказів протилежного відповідачем не надано.

Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці від 08.12.2023 № 04.1-03/153/2023, стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на відставку, становить 27 років 09 місяців 13 днів.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те що, відповідач не врахував положення абзацу 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно якого, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання), та те, що відповідно до ч 2 ст.137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, в розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці Дніпровського апеляційного суду від 08.12.2023 за вих. № 04.1-03/153/2023, виданій позивачу судом при звільненні, зазначено про наявність у неї стажу: студентки денного факультету Одеського державного університету імені І.І. Мечникова (половина строку навчання) з 01.09.1980 по 01.07.1985 2 роки 05 місяців 00 днів та старшого юрисконсульта, юрисконсульт ІІ категорії управління «Дніпроспецкомплектгаз» з 08.06.1987 по 01.02.1991 02 роки 00 місяців 00 днів.

Таким чином, загальний стаж, який має враховуватись при призначенні позивачці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, включає в себе:

з 01.09.1980 по 01.07.1985 - студентки денного факультету Одеського державного університету імені І.І. Мечникова (половина строку навчання);

з 08.06.1987 по 01.02.1991 - старшого юрисконсульта, юрисконсульт ІІ категорії управління «Дніпроспецкомплектгаз»;

з 04.02.1991 по 20.11.2000 - в Індустріальному районному народному суді міста Дніпропетровська;

з 13.05.2010 по 01.10.2018 - в апеляційному суді Дніпропетровської області;

з 02.10.2018 по 08.12.2023 - в Дніпровському апеляційному суді».

Доводи апеляційної скарги зводяться до цитування норм Закону №1402 та посилання на дискреційність повноважень відповідача з питань призначення та перерахунку пенсій.

Враховуючи вказані вище обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду не перевіряється.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та обгрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року в адміністративній справі №160/30015/24 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року в адміністративній справі №160/30015/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко