Справа № 320/31239/24
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Вівдиченко Т.Р., Грибан І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Савсервіс» до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Савсервіс» звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 05 січня 2024 року №7580415.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що не має права постійного користування земельною ділянкою, розташовоною за адресою м.Київ, р-н Подільський, вул. Н.Сковороди, 15/10б (площа 0.0583 га., кадастровий номер :85:353:0007), а тому в останнього відсутній обов'язок подавати податкову декларацію з плати за землю (земельний податок з юридичних осіб) за 2023 рік.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної податкової служби у місті Києві подало апеляційну скаргу, в якій останній просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що згідно перевіреної звірки автоматизованою базою даних Держгеокадастру встановлено, що за ТОВ «Савсервіс» значиться земельна ділянка, кадастровий номер ділянки №:85:353:0007, площа 0,0583 га, адреса земельної ділянки: м. Київ, Подільський район, вул. Г.Сковороди, 15/10б.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідно до інформаційних ресурсів ДПС України ТОВ «Савсервіс» не подано податкову декларацію з плати за землю за 2023 рік, а отже не виконано податковий обов'язок, за порушення якого винесено податкове повідомлення-рішення.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2025 та від 18.03.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Від ТОВ «Савсервіс» 01.04.2025 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник просить суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильності застосування норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, листом від 20 листопада 2023 року №106490/6/26-15-12-03-06 Головне управління ДПС у м. Києві звернулося до позивача із питанням про необхідність подання заяви до контролюючого органу про взяття на облік за неосновним місцем обліку за формою 17-ОПП в зв'язку з наявністю інформації в автоматизованій базі даних Держгеокадастру у володінні ТОВ «Савсервіс» земельної ділянки в Подільському районі.

ТОВ «Савсервіс» 29.11.2023 подало до Головного управління ДПС у м. Києві пояснення та документи, в яких зазначено, що у фактичному володінні та користуванні Товариства ділянка з кадастровим номером :85:353:0007 не перебуває. Це пояснюється тим, що на підставі Погодження Подільської районної державної адміністрації м. Києва №203 від 25.03.1998 між ТОВ «Савсервіс» та Релігійним Управлінням Церкви Ісуса Христа Святих Останніх Днів в Україні укладений договір купівлі-продажу нежитлового будинку від 10.04.1998, що знаходиться за адресою м. Київ, Подільський район, вул. Г.Сковороди, 5/10б.

16.04.1998 сторони підписали акт прийому-передачі дому по вул. Г.Сковороди, 15/10б. Товариство перестало бути власником нежитлового будинку, що знаходиться за цією адресою і фактично перестало володіти та користуватися цією земельною ділянкою.

В поясненнях зазначено, що незважаючи на продаж будівлі новому власнику право постійного користування не було зареєстровано новим власником з незрозумілих для Товариства причин та у Державному земельному кадастрі залишилася помилкова інформація, що на земельну ділянку, розташовану за адресою м. Київ, Подільський район, вул. Г.Сковороди, 5/10б ТОВ «Савсервіс» належить право постійного користування цією земельною ділянкою на підставі державного акту.

З метою виправлення цієї помилки, ТОВ «Савсервіс» неодноразово зверталося до нових власників будинку з інформуванням про необхідність перереєстрації права власності та до органів Держгеокадастру з метою виключити інформацію про володіння ТОВ «Савсервіс» земельної ділянки в Подільському районі з Держгеокадастру. Також направлено звернення до Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації щодо можливості підготовки проєкту рішення Київської міської ради про припинення ТОВ «Савсервіс» права користування земельною ділянкою на вул. Г.Сковороди, 15/10б у Подільському районі м. Києва шляхом добровільної відмови від права постійного користування земельною ділянкою на користь держави чи територіальної громади. Листом №08/281-1265 від 20.09.2023 Постійної комісії з питань архітектури, містобудування та земельних відносин Київської міської ради повідомлено, що проєкт рішення КМР «Про припинення права постійного користування земельними ділянками у місті Києві» знаходиться на розгляді постійної комісії. Інформація про розгляд вказаного проєкту рішення відсутня.

На підставі підпункту 19-1.1.2 пункту 19-1.1 статті 19-1, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75 та відповідно до статті 76, пункту 86.2 статті 86 Податкового кодексу України ГУ ДПС у м. Києві 13.12.2023 проведена камеральна перевірка ТОВ «Савсервіс» щодо своєчасності подання податкової декларації з плати за землю, за результатами якої складений акт №82842/Ж5/26-15-04-15-03/19129707 від 13 грудня 2023 року із викладенням висновку про виявлення наступних порушень вимог законодавства, зокрема: пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України у зв`язку із несвоєчасним поданням платником податкової звітності до контролюючого органу - не подано звітної податкової декларації з плати за землю за 2023 рік.

ТОВ «Савсервіс» 21 грудня 2023 року подано заперечення на акт камеральної перевірки №82842/Ж5/26-15-04-15-03/19129707 від 13 грудня 2023 року.

Листом ГУ ДПС у м. Києві від 05 січня 2024 року №149/І/26-15-04-15-08 повідомлено позивача, що висновок, викладений в акті камеральної перевірки №82842/Ж5/26-15-04-15-03/19129707 від 13 грудня 2023 року залишено без змін, а заперечення без задоволення.

На підставі акта камеральної перевірки №82842/Ж5/26-15-04-15-03/19129707 від 13 грудня 2023 року ГУ ДПС у м. Києві 05 січня 2024 року прийнято податкове повідомлення-рішення за формою «ПС» №7580415, яким застосовано до ТОВ «Савсервіс» штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 340 грн за платежем: земельний податок з юридичних осіб.

ТОВ «Савсервіс» 30 січня 2024 року подано скаргу на податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 05 січня 2024 року №7580415.

За результатами адміністративного оскарження рішенням ДПС України № 8726/6/99-00-06-03-02-06 від 28 березня 2024 року про результати розгляду скарги, податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 05 січня 2024 року №7580415 залишене без змін, а скарга без задоволення.

Не погодившись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням від 05 січня 2024 року №7580415 Товариство звернулось до суду з позовом за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

В частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки та збори в порядку та в розмірах встановлених законом.

Відповідно до пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Згідно пп. 20.1.4. п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно пп. 75.1.1. п. 75.1. ст. 75 Податкового кодексу України, предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Статтею 49 Податкового кодексу України передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Відповідно до підпункту 47.1.1. пункту 47.1. статті 47 Податкового кодексу України, відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органам, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах, несуть юридичні особи, постійні представництва нерезидентів, які відповідно до цього Кодексу визначені платниками податків, а також їх посадові особи.

Згідно із пунктом 286.2 статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Згідно пункту 120.1. статті 120 Податкового кодексу України, неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов'язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Відтак Податковим кодексом України встановлено відповідальність платників плати за землю - юридичних осіб за неподання відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкової декларації на поточний рік.

За змістом підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України платою за землю є обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Згідно з пунктом 287.1 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Крім того, пунктом 286.2 статті 286 Податкового кодексу України передбачено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Слід зазначити, що принцип економічної обґрунтованості справляння плати за землю як майнового податку полягає в покладенні обов`язку з його сплати та, відповідно, подання звітності на особу, яка має юридичну можливість отримувати прибуток від використання землі, тобто обов`язок із перерахування до бюджету плати пов`язується саме з фактичним отриманням особою права користування земельною ділянкою.

У статті 120 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин/надалі - ЗК України) встановлено, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

Отже, зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Згідно пункту «е» частини першої статті 141 Земельного кодексу України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Верховний Суд в постанові від 12.03.2021 у справі № 826/10421/16 зазначив, що при виникненні у іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача припиняється автоматично, в силу закону, без «оформлення» припинення права будь-якими актами та документами. Вказана норма є імперативною і відступ від неї на підставі договору не допускається. Договір оренди при цьому не припиняється в цілому, оскільки має місце заміна сторони у зобов'язанні. Тобто у всіх випадках переходу права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право на земельну ділянку виникає у набувача одночасно із виникненням права на зведені на ній об'єкти».

Враховуючи вищевказане, з моменту реєстрації права власності на нерухоме майно за іншою особою у попереднього власника не виникає обов'язку зі сплати орендної плати за земельну ділянку, на якій розташований відповідний об'єкт нерухомості, який відчужено.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі погодження Подільської районної державної адміністрації міста Києва № 203 від 25 березня 1998 року між ТОВ «Савсервіс» та Релігійним Управлінням Церкви Ісуса Христа Святих Останніх Днів в України укладений договір купівлі-продажу нежитлового будинку від 10 квітня 1998 року, що знаходиться за адресою м. Київ, Подільський район, вул. Григорія Сковороди, 15/106.

Згідно п.1.2 цього договору покупець одержує право власності на приміщення з моменту підписання акту прийому-передачі.

Сторони 16 квітня 1998 року підписали акт прийому-передачі дому по вул. Григорія Сковороди, 15/106. Кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташований нежитловий будинок за адресою: м. Київ, Подільський район, вул. Григорія Сковороди, 15/106: :85:353:0007.

Незважаючи на продаж будівлі новому власнику у Державному земельному кадастрі залишилася інформація, що на земельну ділянку, розташовану за адресою м. Київ, Подільський район, вул. Григорія Сковороди, 15/106 (площа 0,0583 га., кадастровий номер :85:353:0007), ТОВ «Савсервіс» належить право постійного користування цієї земельною ділянкою на підставі державного акта.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджено перехід права користування земельною ділянкою до третьої особи, наслідком чого є припинення цього права у позивача в силу закону, що не залежить від подання заяв або клопотань про відмову від права користування або припинення користування.

Позивач добровільно відмовився від права користування земельною ділянкою, яке перейшло до нового власника (Релігійного Управління Церкви Ісуса Христа Святих Останніх Днів в України) і такий перехід права користування відбувся автоматично, в силу прямої норми закону і не потребував подання будь-яких заяв або клопотань. Дії позивача щодо відчуження нерухомого майна (нежитлового будинку, що знаходиться за адресою м. Київ, Подільський район, вул. Григорія Сковороди, 15/106) свідчать про добровільну відмову від користування земельною ділянкою, яка була надана саме з метою обслуговування об`єкта нерухомості.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів зазначає, що позивач не є платником плати за землю у формі земельного податку з моменту набуття Релігійним Управлінням Церкви Ісуса Христа Святих останніх Днів в Україні права власності на зазначену вище нерухомість, яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :85:353:0007, яка знаходиться за адресою: м. Київ, Подільський район, вул. Григорія Сковороди, 15/106.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апелянта не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Щодо всіх інших доводів апелянта колегія суддів враховує рішення ЄСПЛ по справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що "…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…".

Згідно статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року у справі №320/31239/24 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Т.Р.Вівдиченко

І.О.Грибан