Справа № 440/3213/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 р. Справа № 440/3213/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2025, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039 по справі № 440/3213/24

за позовом Фізичної особи-підприємцями ОСОБА_1

до Державної служби України з безпеки на транспорті , Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову від 20.02.2024 року № 023222.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відділом Укртрансбезпеки неправомірно застосовано до позивача відповідальність, встановлену абз. 6 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, а саме, штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, оскільки він здійснював перевезення вантажу у внутрішньому сполученні.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2025 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємцями ОСОБА_1 .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що фіксуючи порушення ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» відповідальність, за які передбачена згідно з абз. 6 ч. 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», посадовою особою органу Укртрансбезпеки здійснено помилковий висновок, що перевезення небезпечного вантажу здійснювалось у міжнародному сполученні.

Проте, згідно з CMR А№ 1206073 та ВМД № 24UA89U4, товар надійшов на пп «Рені Джюрджюлешть» Відділ митного оформлення № 2 мп «Рені» для TOB «КОНТИНЕНТАЛЬ ТРЕЙД» (код за ), після розмитнення передано для перевезення ФОП ОСОБА_2 на користь ТОВ «Карпатська паливна компанія» (код за ), що підтверджується наступними документами: Договір № 021/03/2023 перевезення вантажів автомобільним транспортом від 12.03.2023р.; СMR А №1206073 з ВМД № 24UA89U4; Акт здачі приймання робіт (надання послуг) № 1206073 від 13.01.2024р.; рахунок на оплату № 1 від 13.01.2024р.; Акт здачі приймання робіт (надання послуг) № 152993 від 13.01.2024, Інформаційне повідомлення про зарахування коштів № 3551 від 18.01.2024; банківська виписка за 18.01.2024р.; Договір № 291122/У на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 29.11.2022; ТТН на відпуск нафтопродукт № 13/01/2024/9517, пункт навантаження: м. Рені, пункт розвантаження: Київська область.

Усі товаросупроводжувальні документи були у наявності у водія під час перевірки посадової особою Укртрансбезпеки, проте, не взято до уваги, що під час зупинки транспортного засобу перевізника (Позивача), він виконував перевезення вантажу у внутрішньому сполученні.

Зауважив, що під час оголошення порушення зазначеному в Акті перевірки, посадова особа по силалась виключно на міжнародно-транспортну накладну (CMR), інші документи для пере вірки, як то передбачено статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» - не перевірялись, що підтверджено записом з нагрудного відеореєстратора інспектора та оголошено норми закону, які на думку перевіряючого було допущено перевізником.

В той же час, водій не заперечував самого факту відсутності роздруківки даних ре жиму праці та відпочинку водія ОСОБА_3 за 14.01.2024р.

Під час проведення рейдової перевірки, посадовими особами було встановлено, що транспортний засіб, що перевірявся - обладнаний цифровим тахографом.

Актом перевірки № 046135, порушення вимог щодо недопуску посадових осіб ор гану Укртрансбезпеки до перевірки тахографу - не зафіксовано.

Натомість, фіксуючи порушення ст. 53 Закону України «Про автомобільний транс порт» відповідальність, за які передбачена відповідальність згідно з абз. 6 ч. 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», посадовою особою органу Укртрансбезпеки здійснено помилковий висновок, що перевезення небезпечного вантажу здійснювалось у міжнародному сполученні.

Водночас, в залежності від того чи здійснюється перевезення ватаж у внутрішньо му чи міжнародному сполученні, статтею 60 Закону України «Про автомобільний транс порт» встановлюється різна ступень відповідальності.

Так, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за частиною першою статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абзац третій); виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абзац шостий).

Оскільки Позивач здійснював перевезення вантажу у внутрішньому сполученні, застосування адміністративно-господарські штрафи за правопорушення визначеним абза цом шостим частиною першою статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» є протиправним.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зауважив, що Відділом державного нагляду (контролю) у Полтавській області винесено спірну постанову на підставі абзацу 6 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", у зв`язку з виконанням резидентом України міжнародного перевезення вантажу без документів, визначених статтею 53 цього Закону, а саме: відсутня роздруківка даних режиму праці та відпочинку водія ОСОБА_3 за 14.01.2024 року.

Звернув увагу, що жодних інших документів, які б підтверджували здійснення позивачем внутрішніх перевезень вантажів, у тому числі на замовлення ТОВ «Карпатська паливна компанія», під час проведення рейдової перевірки надано не було, з огляду на що посадовими особами Відповідача було зроблено цілком логічний та обґрунтований висновок про виконання Позивачем саме міжнародних вантажних перевезень згідно CMR №1206073 від 07.01.2024 та вказаний висновок не було жодним чином спростовано Позивачем на момент розгляду справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, за результатами якого було винесено оскаржувану постанову про застосування штрафу.

Тож, під час ухвалення оскаржуваного рішення, судом першої інстанції в повній мірі досліджено усі фактичні обставини справи, що мають значення для її вирішення, правильно застосовано норми матеріального права, перевірено та досліджено матеріали, що слугували винесенню оскаржуваної постанови.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 14.01.2024 року посадовими особами Укртрансбезпеки проведено перевірку транспортного засобу марки DAF державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом TRAILOR державний номерний знак НОМЕР_2 , за наслідками якої складено акт № 046135 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Під час перевірки встановлено та в акті перевірки зафіксовано порушення статті 53 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме, під час надання послуг з міжнародних перевезень вантажів відсутня роздруківка даних режиму праці та відпочинку водія ОСОБА_3 за 14.01.2024 року.

20.02.2024 року Відділом державного нагляду (контролю) у Полтавській області прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 023222, якою за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт до ОСОБА_1 за порушення статті 53 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачено абз. 6 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", застосовано штраф у розмірі 34000,00 грн.

Позивач, вважаючи постанову від 20.02.2024 року № 023222 протиправною, звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності на підставі абзацу 6 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III, тому відсутні правові підстави для скасування оскаржуваної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України "Про автомобільний транспорт" № 2344-III від 05.04.2001 (далі - Закон № 2344-III).

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону № 2344-ІІІ основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Частиною 12 статті 6 Закону № 2344-ІІІ передбачено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Відповідно до положень частин 14, 17 статті 6 Закону № 2344-III державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначає Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567).

Згідно з пунктом 2 Порядку №1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України..

В силу вимог пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється, зокрема, додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону.

Відповідно до пункту 21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Згідно з пунктами 26, 27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Статтею 53 Закону № 2344-III визначено вимоги до організації міжнародних перевезень пасажирів і вантажів.

Так, частиною третьою статті 53 Закону № 2344-II установлено, що при виконанні міжнародних перевезень вантажів резиденти України повинні мати: 1) дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення; 2) дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків; 3) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; 4) сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; 5) документи на вантаж.

У транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої тахографи (частина сьома статті 53 Закону).

Відповідно до частини восьмої статті 53 Закону № 2344-III водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

Матеріалами справи підтверджується, що 14.01.2024 року посадовими особами Укртрансбезпеки проведено перевірку транспортного засобу марки DAF державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом TRAILOR державний номерний знак НОМЕР_2 , за наслідками якої складено акт № 046135 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Під час перевірки встановлено та в акті перевірки зафіксовано порушення статті 53 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме, під час надання послуг з міжнародних перевезень вантажів відсутня роздруківка даних режиму праці та відпочинку водія ОСОБА_3 за 14.01.2024 року.

Актом встановлено, що транспортний засіб, що перевірявся - обладнаний цифровим тахографом.

Акт перевірки підписаний водієм ОСОБА_3 без зауважень, надані пояснення, що відповідна картка перебуває в процесі виготовлення.

Виявлене правопорушення є похідним від обов`язку перевізника надати (забезпечити) водія усіма необхідними документами для здійснення перевезення вантажів.

Даний обов`язок встановлений п. 3.5 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №385.

Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що у спірному рішенні неправильно кваліфіковані діяння. Вважав, що обставини, викладені у постанові, підлягають кваліфікації за абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а не за абз.6 ч.1 ст.60 цього ж Закону, оскільки перевезення вантажу здійснювалось у внутрішньому сполученні, а не у міжнародному сполученні, як зазначає відповідач.

Надаючи правову оцінку таким доводам скаржника, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24 червня 2010 року (далі - Інструкція №385) картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі; контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР).

Пунктом 3.3 розділу ІІІ Інструкції №385 передбачено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Відповідно до пункту 3.5 розділу ІІІ Інструкції № 385 перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Таким чином, з огляду на зазначені вище норми, використання тахокарт до аналогового тахографа чи особистої картки водія до цифрового тахографа є щоденним обов`язком водія під час керування транспортним засобом. В свою чергу, на перевізника покладено обов`язок забезпечити водія необхідною кількістю тахокарт чи чинною особистою карткою.

В цьому контексті варто зазначити, що особиста картка водія для цифрового тахографа це пластикова карта з вбудованим мікрочіпом (тому її часто називають «чіп-карта» або просто «чіп») та є своєрідним «ключем», що забезпечує ідентифікацію та аутентифікацію водія з використанням шифрувальних (криптографічних) засобів. Вона дозволяє зчитувати з цифрового пристрою записану і збережену інформацію про дотримання водієм (конкретним) режиму праці та відпочинку, контролю швидкості і часу руху автомобіля.

Так, водій зобов`язаний вставляти картку водія у слот тахографа та активувати її перед початком кожної поїздки шляхом підтвердження інформації про особу водія, часу та країни, а у разі перетину кордону додавати дані про країну, у такому випадку тахограф фіксує відомості про здійснення водієм перевезення із фіксуванням часу руху та стоянки, швидкості, відстані, обертів шасі. В свою чергу, використання водієм своєї картки під час поїздки надає можливість роздруковувати на паперовому носії інформацію про його роботу та відпочинок, а також відомості про рух транспортного засобу.

У той же час, у разі незастосування водієм картки перед початком поїздки та під час руху (не встановлення її у слот та відсутність активації) тахограф фіксує рух транспортного засобу без водія, що унеможливлює отримання інформації про роботу та відпочинок конкретного водія як протягом поточної, так і попередніх поїздок. Тобто, зафіксувати свій особистий режим роботи та відпочинку на цифровому тахографі та в подальшому відтворити його на паперовому носії (роздруківка) можливо тільки за використання в тахографі особистої картки водія. При цьому, обов`язок щодо використання особистої картки водія до цифрового тахографа є індивідуалізованим не допускається використання одним водієм особистої картки іншого водія; перевізник зобов`язаний забезпечити кожного водія, якого допускає до керування транспортним засобом при здійсненні перевезень, чинною особистою карткою водія до цифрового тахографа.

Відповідно, відсутність роздруківки на паперовому носії інформації про роботу цифрового тахографа обумовлюється невикористанням водієм наявної у нього особистої картки водія до такого тахографа (картка відсутня у відповідному слоті тахографа) чи відсутністю такої картки взагалі.

Таким чином, порушення порядку експлуатації встановленого тахографа в частині невикористання водієм особистої картки до такого тахографа призводить до неможливості зчитати інформацію з такого тахографа та тягне за собою неможливість зробити свою власну роздруківку даних роботи тахографа, наслідком чого є відсутність обов`язкового для здійснення перевезень документу.

Відтак, роздруківка на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водіїв є документом, передбаченим статтею 53 Закону №2344-ІІІ, необхідним для виконання міжнародних перевезень для усіх перевізників (резидентів та нерезидентів) та видів перевезень (пасажирських, вантажних), які використовують у своїх транспортних засобах цифровий тахограф.

За змістом Акту проведення перевірки №046135 від 14.01.2024 посадовою особою виявлено порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом 6 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ - виконання резидентами України міжнародних перевезень вантажів без документів, визначених ст. 53 цього Закону, а саме «відсутня роздруківка даних режиму праці та відпочинку водія ОСОБА_3 за 14.01.2024 (зі слів водія ОСОБА_3 його особиста картка водія на даний час в процесі виготовлення»), що підтверджується, зокрема, відеозаписом процесу перевірки з нагрудного відеореєстратора інспектора, що додавався до відзиву на позовну заяву та наявний в матеріалах справи.

При цьому, водій транспортного засобу (Наріжний В.М.) зі змістом вказаного акту та виявлених порушень ознайомлений та копію отримав, що засвідчив власним підписом, письмових пояснень та/або заперечень з приводу виявленого порушення чи обставин проведення перевірки не надав.

Відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт установлена приписами ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Зокрема, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абз.6 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Щодо доводів скаржника про помилковість висновків посадових осіб відповідача щодо виконання саме міжнародних перевезень вантажів, оскільки на момент проведення перевірки ним, як автомобільним перевізником, здійснювалися внутрішні перевезення (за маршрутом з м. Рені Одеської області до пункту розвантаження у Київській області) відповідно до договору на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 291122/У від 29.11.2022, укладеного з ТОВ «Карпатська паливна компанія», та на підставі товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №13/01/2024/9517 від 13.01.2024, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно наданих позивачем до позовної заяви документів вбачається, що ним як автомобільним перевізником здійснювалися міжнародні перевезення вантажів (дизельне паливо) з м. Констанца (Румунія) до м. Рені (Одеська обл., Україна) на замовлення ТОВ «Континенталь Трейд» згідно договору перевезення вантажів автомобільним транспортом №02Т/03/2023 від 13.03.2023 та міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) №1206073 від 07.01.2024.

При цьому, згідно вказаної міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) №1206073 від 07.01.2024 одержувачем вантажу є ТОВ «Континенталь Трейд», місце розвантаження вантажу вказано «Україна», а не м. Рені Одеської області, як зазначено у наданих позивачем до позовної заяви документах.

Натомість, як стверджує позивач, з м. Рені Одеської області ним здійснювалися уже внутрішні перевезення вантажів відповідно до договору на перевезення вантажів автомобільним транспортом №КПК291122/У від 29.11.2022, укладеного з ТОВ «Карпатська паливна компанія», та на підставі товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №13/01/2024/9517 від 13.01.2024.

В контексті зазначеного суд звертає увагу на те, що згідно наданої позивачем товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №13/01/2024/9517 від 13.01.2024 вбачається, що остання складена ТОВ «Континенталь Трейд» як вантажовідправником, та замовником перевезення та вантажоодержувачем вказано ТОВ «Карпатська паливна компанія».

При цьому, зі змісту даної товарно-транспортної накладної жодним чином не вбачається за можливе встановити, що в ній йдеться про перевезення саме того вантажу, що раніше перевозився по CMR №1206073 від 07.01.2024.

Так само, позивачем не надано жодних доказів та/або пояснень щодо переходу права власності на вантаж, що перевозився, від ТОВ «Континенталь Трейд» до ТОВ «Карпатська паливна компанія», що унеможливлює беззаперечне віднесення пред`явленої товарно-транспортної накладної до перевезення саме того вантажу, що здійснювалося 14.01.2024 та під час якого було проведено рейдову перевірку, а не будь-якого іншого вантажу в рамках інших правовідносин.

В свою чергу, зі змісту наданого позивачем до позовної заяви договору на перевезення вантажів автомобільним транспортом №КПК291122/У від 29.11.2022, укладеного з ТОВ «Карпатська паливна компанія» як замовником та ФОП ОСОБА_1 як перевізником, вбачається, що перевезення вантажів автомобілями виконується Перевізником лише на підставі заявок, що подає Замовник не пізніше 1 доби, що передує дню перевезення (пункт 3.1 договору).

Водночас, позивачем не додано до позовної заяви доказів отримання від ТОВ «Карпатська паливна компанія» відповідної заявки на здійснення перевезень 14.01.2024, так само як і не надано жодних пояснень з даного приводу.

Окрім того, відповідно до пункту 7.3 вказаного Договору термін його дії встановлюється до 31.12.2023, з можливістю пролонгації на наступний рік. Однак, доказів того, що дія даного договору дійсно була продовжена після її закінчення 31.12.2023, чи будь-яких пояснень з даного приводу позивачем також не надано.

Зазначені обставини викликають обґрунтовані сумніви в достовірності зазначених вище доводів позивача та реальності факту існування договірних правовідносин між ним та ТОВ «Карпатська паливна компанія».

При цьому, варто також наголосити на тому, що вказані вище документи (договори, накладні, акти, рахунки) позивач надав лише до суду разом з позовною заявою та не надавав під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт у Відділі державного нагляду (контролю) у Полтавській області, на який останній не з`явився та письмових пояснень не надав, хоча був належним чином завчасно повідомлений.

Так само, відповідні документи були відсутні на місці події та не надавалися водієм транспортного засобу для перевірки інспектору під проведення рейдової перевірки.

Так, в ході проведення рейдової перевірки 14.01.2024 водієм належного позивачу транспортного засобу на прохання надати товарно-транспортну накладну на вантаж було пред`явлено інспектору міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) №1206073 від 07.01.2024 (дійсність якої не заперечується позивачем) та надано пояснення про здійснення саме міжнародних перевезень - прямування з закордону до місця призначення в м. Кременчук Полтавської області (а не місце розвантаження в Київській області, як зазначає позивач в доданій до позовної заяви товарно - транспортній накладній №13/01/2024/9517 від 13.01.2024).

Зазначені фактичні обставини підтверджуються, зокрема, відеозаписом процесу перевірки з нагрудного відеореєстратора інспектора.

При цьому, жодних інших документів, які б підтверджували здійснення позивачем внутрішніх перевезень вантажів, у тому числі на замовлення ТОВ «Карпатська паливна компанія», під час проведення рейдової перевірки надано не було, з огляду на що посадовими особами відповідача було зроблено цілком логічний та обґрунтований висновок про виконання позивачем саме міжнародних вантажних перевезень згідно CMR №1206073 від 07.01.2024 та вказаний висновок не було жодним чином спростовано позивачем на момент розгляду справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, за результатами якого було винесено оскаржувану постанову про застосування штрафу.

В цьому контексті варто звернути увагу, що виявлення факту порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт та встановлення наявності підстав для притягнення особи до відповідальності за виявлене порушення відбувається саме на момент проведення рейдової перевірки на основі пред`явлених водієм документів.

Верховний Суд в постанові від 14.11.2024 по справі №420/24932/23 дійшов висновку, що формування та збір документів для перевезення завершується на початку руху та всі документи щодо перевезення мають бути наявні у водія, саме на місці зупинки (події) мають бути надані первинні документи, інші документи, на підставі яких здійснюється перевезення, та саме на підставі цих, а не складених в інший час документів та наявних поза місцем події, встановлюються фактичні обставини.

Подання до суду документів, які не було пред`явлено під час перевірки, не спростовують факт відсутності встановленого порушення, оскільки обов`язок пред`являти такі документи чітко встановлений Законом №2344-ІІІ.

Носієм доказової інформації щодо встановлених таким чином обставин, є первинні документи контролю, що складаються контролюючим органом, акти, довідки - відповідно до зазначених вище правил і процедур, передбачених вищезгаданими профільними нормативно-правовими актами.

Колегія суддів зазначає, що належними доказами є документи надані в момент здійснення рейдової перевірки. Надані до позову матеріали не є юридично значимими документами, оскільки були відсутні на місці події, а фактичні обставини зафіксовані в акті, який саме і є первинним носієм доказової інформації. Надання матеріалів згодом, навіть не у зв`язку з розглядом справи Укртрансбезпекою, жодним чином не спростовує та не змінює встановлених на місці події фактичних обставин, зафіксованих в акті проведення перевірки, не створює для цього акту наслідків юридично дефектного документу та не нівелює зафіксованих в акті обставин.

Відповідно до правової позицїї Верховного Суду, викладеної в постанові від 19.10.2023 по справі №640/27759/21, з приводу надання перевізником документів та доказів щодо тих чи інших обставин здійснення перевезень, варто виходити з того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

Основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

Нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися з розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.

Тільки такий підхід забезпечить дотримання принципу належного виконання учасниками спірних правовідносин вимог законодавства, яке регулює перевезення пасажирів та вантажів, та реалізацію принципу правової визначеності у спорах щодо встановлення дійсного автомобільного перевізника компетентним органом, який контролює дотримання державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

Відтак, з огляду на обсяг наданих водієм транспортного засобу безпосередньо під час проведення рейдової перевірки документів та відсутність будь-яких заперечень зі сторони позивача на момент розгляду справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт у територіальному органі Укртрансбезпеки, про який позивач був належним чином завчасно повідомлений, однак жодних пояснень та/або заперечень з приводу виявленого порушення чи обставин проведення перевірки не надав, колегія суддів дійшла висновку, що посадовими особами відповідача було цілком обґрунтовано зроблено висновок про здійснення позивачем на момент проведення перевірки саме міжнародних перевезень вантажів.

Враховуючи вищенаведені законодавчі норми та встановлені обставини справи, відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Таким чином, відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності на підставі абзацу 6 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III, тому відсутні правові підстави для скасування оскаржуваної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зміст апеляційної скарги, який повністю дублює позовну заяву, подану до суду першої інстанції, містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2025 по справі № 440/3213/24 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2025 по справі № 440/3213/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.А. Спаскін А.О. Бегунц