Справа № 480/2273/25
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 р.Справа № 480/2273/25

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 р. (постановлену суддею Кравченко Є.Д.) по справі № 480/2273/25 за позовом ОСОБА_1 до Тростянецької міської ради про визнання дій протиправними, рішення незаконним та скасування його, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 до звернувся до суду з адміністративним позовом до Тростянецької міської ради, в якому просив: визнати протиправними дії Тростянецької міської ради по прийняттю 15.10.2024 р. рішення № 645 «Про відмову в продовженні договору оренди водного об`єкту» щодо укладеного 22.09.2017 р. між Сумською обласною адміністрацією в особі директора Департаменту екології та охорони природних ресурсів Сумської обласної державної адміністрації, як Орендодавця, та громадянином ОСОБА_1 , як Орендарем, Договору оренди водного об`єкту, без врахування об`єктивних, в тому числі форс-мажорних обставин, поважних причин і непереборних подій та відповідних їм наслідків (перебування орендаря у бойових діях та лікування у спірний період), та без дотримання умов Закону України «Про місцеве самоврядування в України»; визнати незаконним та скасувати рішення Тростянецької міської ради від 15.10.2024 р. № 645 «Про відмову в продовженні договору оренди водного об`єкту» стосовно договору оренди водного об`єкту від 22.09.2017 р., укладеного між Сумською обласною державною адміністрацією та фізичною особою ОСОБА_1 , на земельну ділянку комунальної власності, площею 24,7354 га, кадастровий номер :00:003:1212 з розташованим на ній водним об`єктом, площею 19,8529 га; зобов`язати Тростянецьку міську раду повторно розглянути звернення ОСОБА_1 щодо поновлення терміну дії договору оренди водного об`єкту від 22.09.2017 р., укладеного між Сумською обласною державною адміністрацією та фізичною особою ОСОБА_1 відносно земельної ділянки комунальної власності, площею 24,7354 га, кадастровий номер :00:003:1212 з розташованим на ній водним об`єктом, площею 19,8529 га., розташованій за межами с. Микитівка Тростянецького району Сумської області, який розташовується на захід с. Микитівка Білківської сільської ради Тростянецького району Сумської області (за межами населених пунктів) у безіменній балці, права притока р. Боромля, з врахуванням об`єктивних, в тому числі форс-мажорних обставин, поважних причин і непереборних подій та відповідних їм наслідків (перебування орендаря у бойових діях та лікування у спірний період).

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 р. відмовлено у відкритті провадження у справі № 480/2273/25.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 р. та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: вимог Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

У судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що 22.09.2014 р. між ОСОБА_1 та Сумською обласною державною адміністрацією укладено договір оренди водного об`єкту на земельну ділянку комунальної власності, площею 24,7354 га, кадастровий номер :00:003:1212 з розташованим на ній водним об`єктом, площею 19,8529 га.

Рішенням Тростянецької міської ради від 15.10.2024 р. № 645 «Про відмову в продовженні договору оренди водного об`єкту» позивачу відмовлено у продовженні договору оренди водного об`єкту від 22.09.2017 р., укладеного між

Сумською обласною державною адміністрацією та фізичною особою ОСОБА_1 , на земельну ділянку комунальної власності, площею 24,7354 га, з кадастровим номером :00:003:1212 з розташованим на ній водним об`єктом, площею 19,8529 га.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням відповідача та діями відповідача щодо прийняття оскаржуваного рішення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що спір у вказаній справі не має ознак публічно-правового та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zаndv. Аustria" від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно із п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Пунктом 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Аналіз вищезазначених норм законодавства вказує, що до юрисдикції адміністративних судів віднесено розгляд тих справ, де предметом спору є порушення прав, свобод чи інтересів конкретної особи зі сторони суб`єкту владних повноважень саме у сфері публічно-правових відносин.

Крім того, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад і участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач не погоджується із рішенням Тростянецької міської ради від 15.10.2024 р. № 645 «Про відмову в продовженні договору оренди водного об`єкту», яким позивачу відмовлено у продовженні договору оренди водного об`єкту від 22.09.2017 р., укладеного між Сумською обласною державною адміністрацією та фізичною особою ОСОБА_1 , на земельну ділянку комунальної власності, площею 24,7354 га, з кадастровим номером :00:003:1212 з розташованим на ній водним об`єктом, площею 19,8529 га.

Тобто, спірні правовідносини в цій справі стосуються реалізації права позивача на користування земельною ділянкою, а не прав у сфері публічно-правових відносин.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що цей спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки, не є публічно-правовим, у зв`язку з чим повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства, так як пов`язаний з вирішенням питання щодо права позивача на користування земельною ділянкою і не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі № 480/2273/25.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 р. без змін, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 р. по справі № 480/2273/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 19.05.2025 року