Справа № 520/14778/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 р. Справа № 520/14778/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., м. Харків, повний текст складено 07.01.25 по справі № 520/14778/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі по тексту ГУ ПФУ в Хмельницькій області, перший відповідач), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту ГУ ПФУ в Харківській області, другий відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 04 від 16.05.2024 року щодо відмови ОСОБА_1 за заявою від 09.05.2024 року № 745, в призначенні йому пенсії за вислугу років згідно зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (його правонаступників) призначити, виплачувати довічно та щомісячно в повному обсязі без обмеження граничного розміру виплати пенсії та перераховувати пенсію ОСОБА_1 , за вислугу років із 09.05.2024 року з розрахунку 90 відсотків від розміру заробітної плати, згідно довідки про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за класний чин, надбавка за вислугу років) № 21-52 від 08.04.2024 року "Про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за класний чин, надбавка за вислугу років)" станом на 14.12.2015 та № 21-52 від 08.04.2024 року "Про складові заробітної плати (за період з 01.11.2010 року по 30.11.2015 року), виданих Харківською обласною прокуратурою, без обмеження максимального розміру заробітної плати для розрахунку пенсії, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХЇІ, з доповненнями згідно із Законом № 3662-ХІІ від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 № 2663-111 та проводити довічно, щомісячно виплати призначеної пенсії за вислугою років в повному обсязі, з проведенням коригування вищезазначених виплат з урахуванням коефіцієнтів підвищення окладів та коефіцієнтів підвищення окладів та класного чину, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Законом №3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 року № 2663-111, без обмеження граничного розміру виплати пенсії та без обмежень, встановлених з 01.10.2017 Законами України № 2148-VIII від 03.10.2017 та № 1058-ІУ від 09.07.2003, незалежно від працевлаштування, незалежно від перебування на посадах у державних органах, в органах прокуратури України, правоохоронних органах, органах державної влади України або органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях, незалежно від форм власності, а також незалежно від одержаного заробітку, прибутку;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5 Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 04 від 16.05.2024 про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років згідно зі статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (далі по тексту Закон № 1789-ХІІ), яке мотивовано відсутністю необхідного спеціального стажу за вислугу років 25 років, у тому числі 15 років на прокурорських посадах, а також неперебуванням ОСОБА_1 станом на момент звернення до пенсійного органу із заявою на прокурорській посаді, оскільки наданими до заяви документами підтверджується достатня для призначення такого виду пенсії вислуга років позивачів 25 років 4 місяці 26 днів, у тому числі, стаж на слідчих та прокурорських посадах 15 років 1 місяць, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Звернув увагу на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 22.11.2018 по справі № 428/11348/16-а, відповідно до якого до вислуги років, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ зараховується половина строку навчання у вищих юридичних закладах, при цьому, під час вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для зарахування періодів роботи на таких посадах до прокурорського стажу належить застосовувати норми законодавства, чинні на час роботи останнього на відповідних посадах.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.01.2025 по справі № 520/14778/24 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29013, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61022, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.

Позивач, не погодився з вказаним рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин у справі, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року у справі № 520/14778/24 і ухвалити нове рішення, яким визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 04 від 16.05.2024 щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за заявою від 09.05.2024 № 745, в призначенні йому пенсії за вислугу років згідно зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), від 09.05.2025 про призначення йому пенсії за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 12.07.2001 № 2663-ІІІ) та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (його правонаступників) призначити, виплачувати довічно та щомісячно в повному обсязі без обмеження граничного розміру виплати пенсії та перераховувати пенсію ОСОБА_1 , за вислугу років із 09.05.2024 року з розрахунку 90 відсотків від розміру заробітної плати, згідно довідки про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за класний чин, надбавка за вислугу років) № 21-52 від 08.04.2024 року "Про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за класний чин, надбавка за вислугу років)" станом на 14.12.2015 та №21-52 від 08.04.2024 року "Про складові заробітної плати (за період з 01.11.2010 року по 30.11.2015 року), виданих Харківською обласною прокуратурою, без обмеження максимального розміру заробітної плати для розрахунку пенсії, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХЇІ, з доповненнями згідно із Законом № 3662-ХІІ від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 № 2663-111 та проводити довічно, щомісячно виплати призначеної пенсії за вислугою років в повному обсязі, з проведенням коригування вищезазначених виплат з урахуванням коефіцієнтів підвищення окладів та коефіцієнтів підвищення окладів та класного чину, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Законом №3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 року № 2663-111, без обмеження граничного розміру виплати пенсії та без обмежень, встановлених з 01.10.2017 Законами України № 2148-VIII від 03.10.2017 та № 1058-ІУ від 09.07.2003, незалежно від працевлаштування, незалежно від перебування на посадах у державних органах, в органах прокуратури України, правоохоронних органах, органах державної влади України або органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях, незалежно від форм власності, а також незалежно від одержаного заробітку, прибутку.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5 Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн (за подачу позовної заяви) та в сумі 1816,80 грн за подачу апеляційної скарги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що оскільки чинним на початок проходження ОСОБА_1 служби в органах прокуратури законодавством було встановлено право прокурорів зі стажем роботи в органах прокуратури не менше 10 років на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від їх віку, внесення у подальшому законодавчих змін, які погіршують становище прокурорів, у розумінні рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005, не може призводити до звуження обсягу існуючих прав та свобод.

З огляду на вказане, наполягав на набутті ОСОБА_1 правом виходу на пенсію після набуття стажу роботи не менше 20 років, у тому числі на посадах прокурорів і слідчих не менше 10 років.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач 14.12.2015 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 12.07.2001 № 2663-ІІІ) при наявності стажу роботи на день звернення понад 20 років та розрахунку пенсії в розмірі 90% відсотків від заробітної плати.

За наслідками розгляду звернення, позивач отримав рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 04 від 16.05.2024, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" у зв`язку з тим, що заявник не працював в органах прокуратури безпосередньо перед зверненням за призначенням пенсії та відсутністю у нього необхідного стажу за вислугу років за пунктом 1 статті 86 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 № 1697-VІІ.

З огляду на те, що при прийнятті на роботу в прокуратуру позивач розраховував на гарантії, які надаються державою працівникам прокуратури, та вважаючи, що має право на призначення пенсії згідно зі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" у редакції Закону від 12.07.2001, ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності відмови пенсійного органу у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно зі статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ, оскільки станом на 30 вересня 2011 року у позивача був відсутній стаж роботи 20 років, а тому у період дії статті 50-1 Закону № 1789-XII у редакції від 26 липня 2001 року позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років.

З посиланням на правову позицією, викладену у постановах Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 265/6322/16-а, від 11 червня 2020 року у справі № 265/2627/17 та від 08 листопада 2021 року у справі № 404/5325/17, від 02 серпня 2022 року у справі № 640/3085/19, суд дійшов висновку, що при прийнятті Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року, № 1697-VII не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача.

З огляду на положення частини 6 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, а також те, що позивач 14.12.2015 звільнений із займаної посади та органів прокуратури, суд вважав, що вислуга років позивача не є достатньою для призначення пенсії на підставі статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року за № 1697-VII (тобто складає менше 25 років), а тому дійшов висновку, що у період дії статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року за № 1789-XII ОСОБА_1 не набув права на призначення пенсії за вислугу років.

Стосовно позовних вимог щодо розміру відсотків, який підлягає застосуванню при призначенні пенсії, про не застосування обмежень десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність при перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону №1789-XII, а також щодо зобов`язання відповідача проводити довічно, щомісячно виплати призначеної пенсії за вислугою років в повному обсязі, з проведенням коригування вищезазначених виплат з урахуванням коефіцієнтів підвищення окладів та коефіцієнтів підвищення окладів та класного чину, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Законом № 3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 року № 2663-111, без обмеження граничного розміру виплати пенсії та без обмежень, встановлених з 01.10.2017 Законами України № 2148-VIII від 03.10.2017 та № 1058-ІV від 09.07.2003, незалежно від працевлаштування, незалежно від перебування на посадах у державних органах, в органах прокуратури України, правоохоронних органах, органах державної влади України або органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях, незалежно від форм власності, а також незалежно від одержаного заробітку, прибутку, суд зазначив, що вказані вимоги є похідними від вимоги про призначення пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ, у задоволенні якої судом відмовлено, а відтак задоволенню не підлягають.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що спірні правовідносини виникли внаслідок застосування пенсійним органом при розгляді заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років положень чинного на момент такого звернення Закону України від 14.10.2014 № 1697-УІІ Про прокуратуру, а не, як наполягав позивач, Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, який діяв станом на момент проходження позивачем служби в органах прокуратури.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (у редакції, що діяла до 01 жовтня 2011 року) було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 процентів від суми їхньої місячної заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержувані перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 процентів місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VІ, який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року (далі Закон № 3668-VІ), внесено зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ. Зокрема, змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права. Встановлено, що прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років.

З 15.07.2015 стаття 50-1 Закону № 1789-XII щодо права на пенсійне забезпечення за вислугу років втратила чинність, у зв`язку із набранням чинності нового Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VI (далі Закон № 1697-VI).

Згідно з частиною 1 статті 86 Закону № 1697-VI прокурори, серед іншого, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Відповідно до частини 8 статті 86 Закону № 1697-VI право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії 09.05.2024.

З огляду на вказане, до спірних правовідносин підлягають застосуванню Закону № 1697-VI, а не Закону № 1789-XIІ. Отже, для призначення позивачу пенсії за вислугу років станом на дату звернення з відповідною заявою він повинен був мати 25 років вислуги років, з яких не менше 15 років - на посадах прокурорів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.11.2023 по справі № 640/20585/18, яка в силу частини 5 статті 242 КАС України є обов`язковою для врахування.

Матеріалами справи підтверджено, що страховий стаж ОСОБА_1 станом на дату звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років (09.05.2024) становить 25 років 04 місяці 26 днів, стаж роботи за вислугу років з урахуванням половини навчання в юридичному вузі - 15 років 1 місяць. у тому числі, на прокурорських посадах - 12 років 09 місяців 29 днів.

Тобто, вислуга років позивача є меншою від 25 років, визначених частиною 1 статті 86 Закону № 1697-VI, що не надає позивачу право на призначення пенсії за вислугу років.

Водночас, наявність права на призначення пенсії на підставі положень статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (у редакції Закону № 2663-ІІІ), позивач пов`язував із тим, що вказана норма права (у зазначеній редакції) діяла під час його роботи в органах прокуратури. На переконання позивача, подальша зміна правового регулювання питань призначення пенсій прокурорам, зокрема, прийняття Закону № 1697-VII, призвела до збільшення необхідного стажу для призначення пенсії та зменшення розміру пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, що в свою чергу свідчить про звуження змісту та обсягу існуючих прав, що прямо суперечить положенням Конституції України.

Разом з цим, на переконання колегії суддів доводи про те, що зміни в законодавстві, які звужують зміст та обсяг існуючих прав, не повинні застосовуватися, оскільки у період дії статті 50-1 Закону № 1789-XII у редакції від 26.07.2001, чинній до 30.09.2011, пенсії призначалися прокурорам і слідчим зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, є безпідставними, оскільки станом на 30.09.2011 (дата, до якої був чинний Закон № 1789-XII) у позивача був відсутній стаж роботи 20 років, а тому у період дії статті 50-1 Закону № 1789-XII у редакції від 26.07.2001, позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років.

Відтак, при прийнятті Закону № 1697-VII не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 265/6322/16-а, від 11.06.2020 у справі № 265/2627/17 та від 08.11.2021 у справі № 404/5325/17, від 08.08.2022 у справі № 640/3085/19.

Щодо посилань позивача на те, що він мав обґрунтовані очікування на отримання пенсії на умовах, що діяли на момент початку роботи, колегія суддів зазначає, що за правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у рішенні «Великода проти України» (№ 43331/12), законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

З огляду на викладене, оскільки стаж позивача за вислугу років не достатній для призначення пенсії на підставі статті 86 Закону № 1697-VII та в період дії статті 50-1 Закону № 1789-XII він не набув права на призначення пенсії за вислугу років, колегія суддів дійшла висновку, що ГУ ПФУ в Хмельницькій області правомірно відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.03.2023 у справі №620/2767/19.

Колегія суддів відхиляє покликання апелянта на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 22.11.2018 по справі № 428/11348/16-а, оскільки фактичні обставини у вказаній справі та у справі, що переглядається не є подібними.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивач 14.12.2015 звільнений із займаної посади та органів прокуратури, вислуга років позивача не є достатньою для призначення пенсії на підставі статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року за № 1697-VII (тобто складає менше 25 років), а у період дії статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року за № 1789-XII ОСОБА_1 не набув права на призначення пенсії за вислугу років, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч.4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.01.2025 по справі № 520/14778/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді Я.М. Макаренко С.П. Жигилій