Справа № 160/34289/24
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2025-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіНіколайчук С.В.
за участі секретаря судового засіданняЕмріх Ю.П.
представник позивача представник відповідача Охрименко М.І. Пашко Є.О.
27 грудня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "БХ АГРО" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просять:
1. визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області:
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ "БХ АГРО" не погоджується з висновками Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, викладеними в акті № 2674/04-36-07-12/30355611 від 20.9.2024 року, та прийнятими на його підставі податковими повідомленнями рішеннями та вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки ТОВ «БХ АГРО» не погоджується з позицією Відповідача щодо наявності підстав притягнення до відповідальності на підставі ст. 117 Податкового кодексу України за порушення вимог встановлених ПОРЯДКОМ обліку платників податків і зборів, який затверджено Наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 року № 1588. Однак повідомлення про об`єкт оподаткування за формою 20-ОПП не є тотожним заяві про взяття на облік (у т.ч. заяв за формами №1-ОПП, №5-ОПП та №1-ОПН) в розумінні статті 117 ПК України. На думку позивача, норми Податкового кодексу України не встановлюють строки подання повідомлення за формою №20-ОПП, що в свою чергу виключає одну з необхідних складових для притягнення ТОВ «БХ АГРО» до відповідальності згідно з пунктом 117.1 статті 117 ПК України.
Стосовно збільшення суми грошового зобов`язання за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 232 159,45 грн. за порушення абз. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України (податок на нерухоме майно адмін. будівля, зерносховища передані в оренду), то відповідач на власний розсуд визначив призначення будівель як склади та сховища інші (код 1252.9 Класифікатора будівель та споруд НК 018-2000), та застосував відповідну ставку оподаткування і нарахував зобов`язання з податку на нерухомість. ТОВ «БХ АГРО» не згоден з висновками відповідача як в частині застосування підстав пільги, так і в частині проведення класифікації будівель/споруд, оскільки ТОВ «БХ АГРО» звільнено від обов`язку нарахування та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не в силу приписів пп. «ж» пп. 266.2.2 ПК України, а на підставі рішення органу місцевого самоврядування про звільнення від податку таких об`єктів, як будівлі для зберігання зерна.
З урахуванням вищенаведеного позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою від 30 грудня 2024 року суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначив на 21 січня 2025 року о 11:20 год.
Суд переніс розгляд справи на 04.02.2025 , 18.02.2025, 27.02.2025.
Суд переніс розгляд справи на 17.04.2025, 06.05.2025.
Крім того, операції ПСРПБ «СПЕЦРЕМБУДМОНТАЖ» не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів. складських приміщень і транспортних засобів. В зв`язку з цим незначний штат працівників (в середньому 11,3 осіб, враховуючі директора) ПСРПБ «СПЕЦРЕМБУДМОНТАЖ» не міг фактично здійснювати господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного.
Враховуючи те, що у ПСРПБ «СПЕЦРЕМБУДМОНТАЖ» кількість людей не відповідає наданим ним послугам (крім ТОВ «БХ АГРО» надавались послуги у різних областях та районах України), то такі послуги не дають можливості встановити пов`язаність із господарською діяльністю ТОВ «БХ АГРО» та доцільність їх отримання. Таким чином, первинні документи складені за результатом вказаних господарських операцій не підтверджують фактичне виконання ПСРПБ «СПЕЦРЕМБУДМОНТАЖ» наданих послуг ТОВ «БХ АГРО», а також не підтверджують їх належність до господарської діяльності ТОВ «БХ АГРО».
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
За результатами проведення перевірки Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області було складено акт «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «БХ Агро» від 20.09.2024 року № 2674/04-36-07-12/30355611.
Згідно із актом перевірки від 20.09.2024 №2674/04-36-07-12/30355611 в ході проведення перевірки встановлено такі порушення:
1) п.185.1 ст.185, n.187.1 сm.187, n.198.1, n.198.2, n.198.3 n.198.5,п.198.6 сm.198, п.200.4 ст.200 Податкового Кодексу України, що призвело до
- заниження суми ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету в розмірі 434 321,0грн в т.ч.: за січень 2020р 176 051,0грн, за лютий 2020р - 3 054,0грн, за жовтень 2020р -211 758,0грн, за січень 2023р - 43 458,0грн,
- завищення р.19 «Від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду» в розмірі 182 878,0грн, в т.ч: грудень 2023р - 182 878грн.
- завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, в розмірі 65 206грн в т.ч. за січень 2020р в розмірі 65 206,0грн
2 ) п.63.3 ст. 63 Податкового кодексу України, Розділу VIII «Порядок обліку об`єктів оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням» Порядку №1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 22.04.2014 № 462) строки на порушення пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 ПКУ не повідомило контролюючий орган за основним місцем реєстрації про набуття/вибуття об`єктів оподаткування /об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність. Відповідальність за не подачу повідомлення форми 20-ОПП згідно з п.117.1 ст. 117 ПКУ та з урахуванням п. 52-1 підрозд. ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України.
Не погодившись із вказаними порушеннями ТОВ «БХ АГРО» позивач подав заперечення на акт перевірки від 20.09.2024 №2674/04-36-07-12/30355611 «Про результати документальної планової виїзної перевірки.
З огляду на вищевикладене, висновки по акту перевірки від 20.09.2024 №2674/04-36-07-12/30355611 в частині порушення податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки вважати слідуючими:
Відтак за результатами перевірки було прийнято такі податкові повідомлення-рішення від 07.11.2024 року:
Вважаючи спірні податкові повідомлення-рішення протиправними та необґрунтованими, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діють на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (далі - ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
У силу приписів п. 44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Пунктом 44.2 ст. 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Під час проведення перевірки контролювальний орган встановив, що відповідно до первинних документів наданих до перевірки щодо відомостей про наявність земельних ділянок до податкових декларацій платника єдиного і четвертої групи документальною плановою перевіркою встановлено, що ТОВ «БХ АГРО» в передбачені п.63.3 ст.63 Податкового кодексу України, Розділом VIII «Порядок обліку оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням» Порядку №1588 (у редакції Міністерства фінансів України від 22.04.2014 №462) строки на порушення пп.16.1.3 п.14 Податкового кодексу України не повідомило контролюючий орган за основним реєстрації про набуті на правах власності об`єктів оподаткування /об`єктів, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, а саме: рілля в кількості 910 шт з кадастровими номерами та площею.
В акті перевірки від 20.09.2024 року № 2674/04-36-07-12/30355611 зазначено, що на запит перевіряючого № 2 від 12.06.2024 року щодо неподання відомостей по формі 20-ОПП по об`єкту оподаткування - земельні ділянки сільськогосподарського призначення, представник позивача повідомив, що «товариство визнає факт часткового неподання відомостей по об`єктах оподаткування, через які провадиться господарська діяльність за формою 20-ОПП, а саме: земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які знаходяться в орендному користуванні або належать йому на праві власності. Проте вважаємо за необхідне зазначити, що всі земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які знаходяться в орендному користуванні товариства або належать йому і власності, обов`язково зазначаються в податковій декларації платника єдиного податку 4 групи... Тобто не подання відомостей п формі 20-ОПП не потягло за собою несплату податків та обов`язкових платежів…..».
Відповідно до п.15.1 ст. 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку. (п.22.1 ст.22 Податкового кодексу України).
З метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, може прийняти рішення про зміну основного та неосновного місця обліку великого платника податків, у тому числі визначити, що облік такого платника податків здійснює територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, який здійснює супроводження великих платників податків, та його структурні підрозділи в разі створення. i 2 Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу. Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків. Заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку подається у відповідний контролюючий орган протягом 10 робочих днів після створення відокремленого підрозділу, реєстрації рухомого чи нерухомого майна чи відкриття об`єкта чи підрозділу, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню.
Згідно із п.66.5 ст. 66 Податкового кодексу України у разі виникнення змін у даних або внесення змін до документів, що подаються для взяття на облік згідно з цією главою, крім змін, які вносяться до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, та змін, про які платник податків повідомив за основним місцем обліку, платник податків зобов`язаний подати контролюючому органу, в якому він обліковується, уточнені документи протягом 10 календарних днів з дня внесення змін до зазначених документів.
Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з Порядком обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом МФУ від 09.12.2011 № 1588 (надалі Поряд №1588).
Згідно з п. 8.1 Порядку №1588 платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючий орган за основним місцем обліку шляхом подання Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - Повідомлення за формою № 20-ОПП) (додаток № 10 до Порядку 1588), у порядку, встановленому розд. VIII Порядку № 1588. №3
Відповідно до п.8.4 Порядку №1588 повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків. У повідомленні за формою № 20-ОПП надається інформація про всі об`єкти оподаткування, що є власними, орендованими або переданими в оренду.
У разі зміни відомостей про об`єкт оподаткування, а саме: зміна типу, найменування, місцезнаходження або стану об`єкта оподаткування, платник податків надає до контролюючого органу за основним місцем обліку повідомлення за формою № 20-ОПП з оновленою інформацією про об`єкт оподаткування, щодо якого відбулися зміни, в такому самому порядку та строки, які і при реєстрації, створенні чи відкритті об`єкта оподаткування У повідомленні за форою № 20-ОПП надається інформація про всі об`єкти оподаткування, що є власними, орендованими або переданими в оренду.
Встановлені у пункті 8.4 Порядку № 1588 правила, які до того ж набрали чинності лише 27.07.2020 року, щодо можливості подання узагальнюючої інформації про однотипні об`єкти в одному повідомлення за формою № 20-ОПП не означають, що штрафна санкція розраховується виходячи з кількості не поданих узагальнюючих повідомлень. Право узагальнювати інформацію належить саме платнику податків. А не контролюючому органу під час вирішення питання розміру штрафних санкцій. Оскільки платник податків зобов`язаний подавати повідомлення за формою № 20-ОПП про кожний об`єкт оподаткування та/або об`єкт, пов`язаний з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, то штрафна санкція розраховується за кожний об`єкт, щодо якого не було подано відповідне повідомлення.
Позивач зазначив, що повідомлення про об`єкт оподаткування за формою 20-ОПП не є тотожним заяві про взяття на облік (у т.ч. заяв за формами №1-ОПП, №5-ОПП та №1-ОПН) в розумінні статті 117 ПК України. Тому на думку позивача норми Податкового кодексу України не встановлюють строки подання повідомлення за формою №20-ОПП, що в свою чергу виключає одну з необхідних складових для притягнення ТОВ «БХ АГРО» до відповідальності згідно з пунктом 117.1 статті 117 ПК України.
В судовому засіданні під час розгляду справи представник не заперечував, що звіт за формою 20-ОПП не подавався.
Пунктом 117.1 ст. 117 Податкового кодексу України встановлено, що неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 340 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 1020 гривень.
З аналізу вищенаведеного, позивач мав обов`язок подавати повідомлення за формою 20-ОПП за земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які знаходяться в орендному користуванні або належать йому на праві власності, а відтак відповідач мав права накладати штраф щодо неподання відповідної форми по цих об`єкта.
З матеріалів перевірки слідує, що ТОВ «БХ АГРО» визнає факт відсутності декларування податкових -зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки - складські та адміністративні приміщення по вул. Степова, 10, та вул. Чкалова, 75 в с. Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області.
Позивач зазначив про звільнення від обов`язку нарахування та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки не на підставі пп. «ж» пп. 266.2.2 Податкового кодексу України, а на підставі рішення органу місцевого самоврядування про звільнення від податку таких об`єктів, як будівлі для зберігання зерна.
Орган місцевого самоврядування - Богданівська сільська рада , своїми рішеннями про встановлення ставок податку, звільнила від оподаткування будівлі для зберігання зерна (2019, 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 р.р.), рішення є публічними та розміщені на сайті Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, копія якого наявна в матеріалах справи.
Також під час судового розгляду справи представник позивача зазначив, що всі складські приміщення будувались з метою зберігання зерна та розташовані на земельних ділянках з цільовим призначенням: для іншого сільськогосподарського призначення. Власник складів ТОВ «БХ АГРО» має основний КВЕД-2010 діяльності 01.11 - вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.
Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 ст.266 ПК України).
За приписами статті 30 ПК України податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.
Так, підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 визначено, що будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).
Разом з тим, визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
Більш того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».
Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечить його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів відповідно до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.
Зазначене дає підстави для висновку, що в розумінні підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.
Верховний Суд у постанові від 23 вересня 2021 року у справі №140/2700/19 визначив, що передача об`єктів нерухомого майна в оренду, навіть, при умові використання орендарем таких об`єктів у виробництві, зберіганні, переробленні сільськогосподарської продукції, не наділяє орендодавця статусом сільськогосподарського товаровиробника в розумінні підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, відповідно, не надає права на використання пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Під час розгляду справи суд встановив, що в 2017 році ТОВ «БХ АГРО» прийняло рішення провести капітальний ремонт складське господарство: відремонтувати склади для зберігання зерна- зробити нові металеві покрівлі, усилити бетоном стіни, обладнати бетоні підлоги, побудувати новий склад та господарську будівлю.
З цією метою був обраний будівельний підрядник ПСРПБ «СПЕЦРЕМБУДМОНТАЖ», зазначене підприємство мало досвід виконання аналогічних ремонтно-будівельних робіт саме в аграрному секторі (склади, ангари для зберігання зерна).
Всі будівельні матеріали купувались за рахунок ТОВ «БХ АГРО» у сторонніх організацій, доставлялись на територію підприємства силами постачальників, а потім передавались за актами в роботу підряднику:
1. договір підряду № 1/3-17 від 14.03.2017р. акт передачі матеріалів в роботу від 14 липня 2017 року на суму 2 178 386,32 грн. ;
2. договір підряду № 3/5-17 від 30.05.2017 року - акт передачі матеріалів в роботу від 09 червня 2017 року на суму 383 414,32 грн.;
3. договір підряду № 3/3-18 від 02.04.2018 року - акт передачі матеріалів в роботу від 04 жовтня 2018 року на суму 11 000,00 грн, акт передачі матеріалів в роботу від 10 листопада 2018 року на суму 28 250,04 грн, акт передачі матеріалів в роботу від 31 грудня 2018 року на суму 215 929,30 грн, акт передачі матеріалів в роботу від 01 квітня 2019 року на суму 142 706,97 грн.;
4. договір підряду № 8/7-18 від 13.06.2018 року - акт передачі матеріалів в роботу від 23 червня 2018 року на суму 34 660,56 грн, акт передачі матеріалів в роботу від 26 червня 2018 року на суму 22 458,33 грн, акт передачі матеріалів в роботу від 27 червня 2018 року на суму 20 212,50 грн;
5. договір підряду № 5/4-19 від 18.04.19р. - акт передачі матеріалів в роботу від 26 квітня 2019 року на суму 101 766,81 грн, акт передачі матеріалів в роботу від 26 квітня 2019 року на суму 371 987,04 грн, акт передачі матеріалів в роботу від 26 квітня 2019 року на суму 139 900,97 грн, акт передачі матеріалів в роботу від 16 травня 2019 року на суму 193 125,81 грн, акт передачі матеріалів в роботу від 26 квітня 2019 року на суму 101 766,81 грн, акт передачі матеріалів в роботу від 20 травня 2019 року на суму 159 650,00 грн, акт передачі матеріалів в роботу від 24 травня 2019 року на суму 115 875,00 грн, акт передачі матеріалів в роботу від 17 червня 2019 року на суму 97 850,00 грн, акт передачі матеріалів в роботу від 16 липня 2019 року на суму 150 566,84 грн, акт передачі матеріалів в роботу від 17 липня 2019 року на суму 110 975,18 грн, акт передачі матеріалів в роботу від 18 липня 2019 року на суму 342 000,00 грн, акт передачі матеріалів в роботу від 19 липня 2019 року на суму 184 008,57 грн, пкт передачі матеріалів в роботу від 01 серпня 2019 року на суму 430 116,78 грн, акт передачі матеріалів в роботу від 02 серпня 2019 року на суму 273 600,00 грн, акт передачі матеріалів в роботу від 02 вересня 2019 року на суму 36 750,00 грн, акт передачі матеріалів в роботу від 01 жовтня 2019 року на суму 387 213,92 грн, акт передачі матеріалів в роботу від 03 вересня 2019 року на суму 31 500,00 грн.
Роботи за вказаним договорами підряду проводилась поетапно, з проміжками у часі: 1. договір підряду № 1/3-17 від 14.03.2017р. роботи здані в липні 2017 року; 2. договір підряду № 3/5-17 від 30.05.2017р. - роботи здані в липні 2017 року; 3. договір підряду № 3/3-18 від 02.04.2018р. - роботи проводились жовтень 2018 року березень 2020 року; 4. договір підряду № 8/7-18 від 13.06.2018р. - роботи здані в червні-липні 2018 року; 5. договір підряду № 5/4-19 від 18.04.19р. - роботи здані в червні-липні 2019 року.
Пунктом 198.1 ст.198 Податкового кодексу України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного капіталу та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Відповідно до п. 198.2. ст.198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника.
Згідно із положенням п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових
З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.
У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Суд не погоджується з доводами податкового органу стосовно зазначених порушень, оскільки відповідач не надав доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій ТОВ БХ АГРО цілям та завданням статутної діяльності товариства, незвичності цих господарських операцій для її учасників, збитковості цих операцій, інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про їх фіктивність, а також те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами, цілями ділового характеру, а дії позивача та його контрагентами були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.
Однією з основних засад податкового законодавства України відповідно до п.4.1.4 ст. 4 ПК України є презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
Правовий порядок в Україні відповідно до ст.19 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оскільки у даній справі оспорюються рішення прийняті відповідачем, суб`єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України, перевіряє чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленим статтею 78 цього Кодексу.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд зробив висновок, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Позивач при зверненні до суду поніс судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 18 740,23 грн, що документально підтверджується платіжним дорученням № 1592 від 24.12.2024 року.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подачу позову майнового характеру до суду в сумі 18 740,23 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів у розмірі 9 687,31 грн пропорційно до задоволених вимог майнового характеру.
Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні решти вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

У зв`язку з перебування судді Ніколайчук С.В. у щорічній відпустці 16.05.2025 року, повний текст рішення складено 19.05.2025 року.

Суддя С.В. Ніколайчук