Справа № 380/1356/24
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року справа № 380/1356/24

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Тварковської Я.А.,

з участю представника позивача Тимчишина Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Тимчишин Т.М., звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач-1, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідч-2, в/ч НОМЕР_1 ), в якому, із урахування заяви про збільшення позовних вимог, просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача-1 № 59 від 30.05.2021 про присвоєння позивачу військового звання солдат;

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача-1 № 357 від 19.12.2023 про призов солдата ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 ВОС-790037А та відправку у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача-2 № 88 від 19.12.2023 в частині призову з 19.12.2023 по мобілізації до військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати виключення із списку персонального обліку «призовників» позивача та включення в список «військовозобов`язаних» позивача;

- звільнити позивача з військової служби;

- зобов`язати командира в/ч НОМЕР_1 прийняти рішення про виключення позивача зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано такими обставинами. Згідно з наказом ІНФОРМАЦІЯ_4 № 357, позивача 19.12.2023 призвано та відправлено у розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 . Далі наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 88 від 19.12.2023 ОСОБА_1 зараховано на військову службу за призовом у воєнний час. Позивач вважає, що мав статус призовника, оскільки на той момент йому виповнився лише 21 рік. На думку позивача, його неправомірно було виключено із обліку «призовників» та взято на облік «військовозобов`язаних». Звертає увагу, що добровільної згоди на проходження військової служби за контрактом не надавав, військової служби та військової підготовки не проходив. Вказує, що є невідомою підстава присвоєння йому військового звання «солдат» відповідно до наказу ІНФОРМАЦІЯ_4 № 59 від 30.05.2021, про що зазначено в обліково-послужній карті до військового квитка.

Позивач вважає оскаржувані накази такими, що прийняті необґрунтовано та безпідставно, внаслідок чого такі підлягають визнанню протиправними та скасуванню. Як наслідок, просить звільнити його з військової служби і зобов`язати командира в/ч НОМЕР_1 прийняти рішення про виключення його зі списків особового складу частини.

Відповідач-1 щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає в такому. Згідно абзацом 5 частини 10 статті 14 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що за результатами медичного огляду громадянина України із урахуванням рівня його освітньої підготовки, особистих якостей, роду діяльності та спеціальності, комісія з питань приписки може прийняти одне з таких рішень як: непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, підлягає взяттю на облік військовозобов`язаних. Звертає увагу, що рішенням позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії у Жидачівському районі (протокол № 5) громадянин ОСОБА_1 визнаний непридатним в мирний час, обмежено придатним у воєнний час відповідно до графи І ст. 42в Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008, у зв`язку з чим був переведений з обліку призовників на облік військовозобов`язаних. Зазначає, що із урахуванням наведених вимог закону, ОСОБА_1 26.07.2021 взятий на військовий облік як військовозобов`язаний у перший відділ ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_2 ).

Зауважує, що 18.12.2023 позивача взято на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_2 як особу, що прибула з іншої місцевості на нове місце проживання відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». З огляду на наявність у ОСОБА_1 статусу військовозобов`язаного, 18.12.2023 його було запрошено до ІНФОРМАЦІЯ_4 та направлено для проходження військово-лікарської комісії для встановлення ступеня придатності для подальшого проходження військової служби під час мобілізації. За результатами проходження військово-лікарської комісії 18.12.2023 позивач визнаний придатним до проходження військової служби, у зв`язку з чим цього ж дня ІНФОРМАЦІЯ_2 прийнято рішення про його призов на військову службу під час мобілізації із направленням у розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 для подальшого проходження служби. З огляду на це, відповідач-1 вважає позовні вимоги безпідставними та просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідач-2 щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає в такому. 12.04.2021 рішенням позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії у Жидачівському районі ОСОБА_1 за станом здоров`я визнаний непридатний в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, що підтверджується витягом з протоколу призовної комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 . На підставі частини 1 статті 18 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» ОСОБА_1 звільнений від призову на строкову військову службу та взятий на військовий облік військовозобов`язаних на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 цього ж Закону, якою передбачено, що взяттю на військовий облік військовозобов`язаних, які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від призову на строкову військову службу. З урахуванням указаних вище норм законодавства, вважає дії ІНФОРМАЦІЯ_7 щодо призову на військову службу за мобілізацією позивача правомірними.

Зазначає, що накази ІНФОРМАЦІЯ_4 від 30.05.2021 № 59, від 19.12.2023 № 357, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.12.2023 № 88 є актами індивідуальної дії, які вичерпали свою дію після їх реалізації, а тому в задоволенні позовних вимог щодо їх оскарження необхідно відмовити повністю.

Щодо визнання протиправним та скасування наказу № 88 в частині призову ОСОБА_1 з 19.12.2023 по мобілізації до військової частини НОМЕР_1 , то вказаним наказом позивача зараховано на військову службу за призовом у воєнний час, на всі види забезпечення, призначено на посаду водія 9 зенітного ракетного відділення 3 зенітного ракетного взводу зенітної ракетно-артилерійської батареї та з 19.12.2023 зараховано до списків особового складу. Тобто, на думку відповідача-1, наказом № 88 не врегульовано питання призову ОСОБА_1 на військову службу по мобілізації, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог в цій частині просить також відмовити повністю.

Щодо позовної вимоги про звільнення ОСОБА_1 з військової служби зазначає, що підстави звільнення військовослужбовців з військової служби визначені у статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», жодна з яких не вказана позивачем, тому у задоволенні цієї вимоги просить також відмовити повністю.

Ухвалою від 22.01.2024 позовна заява, подана без додержання вимог, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), була залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви.

Вимоги ухвали позивачем виконано.

Ухвалою від 14.02.2024 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи.

Позивач 20.02.2024 (вх. № 13832) подав клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 22.02.2024 клопотання позивача задоволено, призначено судове засідання на 12.03.2024.

Позивач 23.02.2024 (вх. № 14666) подав клопотання про витребування доказів.

ІНФОРМАЦІЯ_8 29.02.2024 (вх. № 16254) подав відзив на позовну заяву.

Судове засідання, призначене на 12.03.2024 відкладено до 21.03.2024.

Представник позивача 13.03.2024 (вх. № 19393) подав клопотання про збільшення позовних вимог.

Ухвалою від 15.03.2024 позовна заява, подана без додержання вимог, встановлених КАС України, була залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви.

Позивач 21.03.2024 (вх. № 21900) подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Позивач 25.03.2024 (вх. № 22768) на виконання вимог ухвали від 15.03.2024 подав уточнену позовну заяву, до якої долучив заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Ухвалою від 29.03.2024 прийнято до розгляду уточнену позовну заяву, поновлено строк звернення до суду та продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 25.04.2024.

Відповідач-2 15.04.2024 (вх. № 28698) подав відзив на позовну заяву.

Відповідач-1 19.04.2024 (вх. № 30543) подав відзив на позовну заяву.

Судове засідання, призначене на 25.04.2024, відкладено до 21.05.2024 у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги.

Позивач 21.05.2024 (вх. № 38863) подав клопотання про витребування доказів.

Суд у судовому засідання 21.05.2024 задовольнив клопотання про витребування доказів, постановив ухвалу про витребування доказів та відклав розгляд справи до 11.06.2024.

Відповідач-2 24.05.2024 (вх. № 40007) подав заяву про проведення судового засідання без участі його представника.

У судовому засіданні 11.06.2024 суд ухвалою, без виходу до нарадчої кімнати, визнав обов`язковою явку представника відповідача-1 у наступне судове засідання та відклав розгляд справи до 25.07.2024.

Відповідач-1 27.06.2024 (вх. № 48946) подав витребувані докази.

Відповідач-1 у судове засідання 25.07.2025 не прибув, вимоги ухвали від 11.06.2024 не виконав. У зв`язку з цим, суд оголосив перерву до 07.08.2024.

У судовому засіданні, призначеному на 07.08.2024 оголошено перерву до 20.08.2024 для надання додаткових документів позивачем.

Позивач 19.08.2024 (вх. № 63104) подав заяву про збільшення позовних вимог.

Судове засідання, призначене на 20.08.2024 відкладено до 03.09.2024.

Позивач 03.09.2024 (вх. № 66307) подав заяву про застосування до відповідача-2 заходів процесуального примусу у виді тимчасового вилучення доказів.

Судове засідання, призначене на 03.09.2024 відкладено до 30.09.2024 для подання уточненої заяви про застосування до відповідача-2 заходів процесуального примусу у виді тимчасового вилучення доказів.

Відповідач-2 06.09.2024 (вх. № 66969) подав клопотання про долучення доказів.

Позивач 10.09.2024 (вх. № 67750) подав уточнену заяву про застосування до відповідача-2 заходів процесуального примусу у виді тимчасового вилучення доказів.

Ухвалою від 25.09.2024 суд задовольнив клопотання про тимчасове вилучення доказів для огляду судом.

Позивач 30.09.2024 (вх.№ 18850ел) подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Судове засідання, призначене на 30.09.2024, відкладено до 15.10.2024 у зв`язку із заявленим клопотанням.

14.10.2024 (вх. №76305) надійшло повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

У судовому засіданні, призначеному на 15.10.2024, оголошено перерву до 12.11.2024.

Позивач 12.11.2024 (вх. № 83985) подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим удове засідання, призначене на 12.11.2024, відкладено до 03.12.2024.

Судове засідання, призначене на 03.12.2024, відкладено до 17.12.2024 у зв`язку із клопотанням представника позивача про відкладення.

Позивач 03.12.2024 (вх. № 89282) подав клопотання про витребування доказів.

Судове засідання, призначене на 17.12.2024, відкладено до 21.01.2025 у зв`язку із клопотанням представника позивача про витребування доказів.

Позивач 21.01.2025 (вх. № 4667) подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим судове засідання, призначене на 21.01.2025, відкладено до 04.02.2025.

Позивач 04.02.2025 (вх. № 9040) подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Судове засідання, призначене на 04.02.2025, відкладено до 04.03.2025 у зв`язку із заявленим клопотанням.

Позивач 04.03.2025 (вх. № 18655) подав клопотання про витребування доказів.

Суд у судовому засідання 04.03.2025 оголосив перерву до 05.03.2025 для вирішення питання щодо клопотання позивача про витребування доказів.

Судове засідання, призначене на 05.03.2025, відкладено до 01.04.2025 у зв`язку із неявкою сторін.

Ухвалою від 05.03.2025 суд задовольнив частково клопотання про витребування доказів, витребував від відповідача-1 докази.

Відповідач-1 27.03.2025 (вх. № 5124ел) подав клопотання на виконання вимог ухвали.

Позивач 01.04.2025 (вх. № 27313) подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим судове засідання, призначене на 01.04.2025, відкладено до 15.04.2025.

Позивач 15.04.2025 (вх. № 31495) подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим судове засідання, призначене на 15.04.2025, відкладено до 13.05.2025.

Суд, заслухавши сторін та з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ІНФОРМАЦІЯ_10 із 12.04.2021 зарахований в запас з обліку призовників, що підтверджується відміткою у військовому квитку серії НОМЕР_2 .

Відповідно до витягу з протоколу № 5 призовної комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 від 12.04.2021, рішенням позаштатної постійно діючої військово-лікарської у Жидачівському районі ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час за ст.42в, ст.30в гр.І додатку 1 «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402. Згідно з абзацом 2 частини 1 статті 18 та абзацом 8 пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено від призову на строкову військову службу та взято на облік військовозобов`язаних.

Відповідно до відмітки у пункті 19 військового квитка та обліково-послужної карти до нього, ОСОБА_1 присвоєно військове звання солдат на підставі наказу № 59 від 30.05.2021.

Згідно із записами у військовому квитку серії НОМЕР_2 та обліково-послужній карті до нього, позивач у ЗСУ не служив, відсутні записи про проходження ним військової служби та військової підготовки.

Згідно з відміткою у військовому квитку серії НОМЕР_2 , 18.12.2023 позивач взятий на військовий облік військовозобов`язаних і 19.12.2023 знятий з обліку.

Солдат запасу ОСОБА_1 18.12.2023 пройшов медичний огляд відповідно до довідки № 256/3191, який був проведний районною позаштатною ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_11 , і визнаний придатним до військової служби на підставі статті - графи ІІ Розкладу хвороб, графи 1-10 ТДВ Б.

Відповідно до Витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_12 (по стройовій частині) № 357 від 19.12.2023, солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 і відправлений у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ; підстава: поіменний список від 18.12.2023 вих. 12479 (п.7).

Відповідно до Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 88 від 19.12.2024 солдата ОСОБА_1 , , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», призначено на посаду водія 9 зенітного ракетного відділення 3 зенітного ракетного взводу зенітної ракетно-артилерійської бригади, ВОС-790037А. З 19 грудня 2023 року зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення і вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків (п.121.28).

Не погоджуючись з такими рішеннями і діями відповідачів, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

За приписами статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан.

Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва

Пунктом 8 цього Указу визначено місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку:

1) своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини;

2) здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України;

3) виділення тимчасово будівель, споруд, земельних ділянок, транспортних та інших матеріально-технічних засобів, надання послуг Збройним Силам України, Національній гвардії України, Службі безпеки України, Державній прикордонній службі України, Державній спеціальній службі транспорту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України та іншим військовим формуванням України відповідно до мобілізаційних планів.

На час виникнення спірних правовідносин та на дату ухвалення рішення у цій справі на території України продовжує діяти воєнний стан.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини 3 статті 1 Закону № 2232-XII (в редакції від 23.04.2021) військовий обов`язок включає:

підготовку громадян до військової служби;

приписку до призовних дільниць;

прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу;

проходження військової служби;

виконання військового обов`язку в запасі;

проходження служби у військовому резерві;

дотримання правил військового обліку.

Згідно з частиною 9 статті 1 Закону № 2232-XII (в редакції від 23.04.2021) щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;

призовники - особи, приписані до призовних дільниць;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Відповідно до статті 33 Закону № 2232-ХІІ (в редакції від 23.04.2021) військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

На думку позивача, з огляду на його вік станом на дату прийняття рішення про призов на військову службу за мобілізацією (19.12.2023), він був призовником, а не військовозобов`язаним/резервістом, тому не підлягав призову за мобілізацією у воєнний час без його згоди, яку він не надавав. Водночас, відповідачі стверджують, що позивач на момент призову за мобілізацією був військовозобов`язаним, тому ІНФОРМАЦІЯ_2 діяв правомірно.

Як встановив суд, відповідно до витягу з протоколу № 5 призовної комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 від 12.04.2021, рішенням позаштатної постійно діючої військово-лікарської у Жидачівському районі ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час за ст.42В, ст.30В гр.І додатку 1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402. Згідно з абзацом 2 частини 1 статті 18 та абзацом 8 пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено від призову на строкову військову службу та взято на облік військовозобов`язаних.

Позивач із 12.04.2021 зарахований в запас з обліку призовників, що підтверджується відміткою у військовому квитку серії НОМЕР_2 .

Станом на 12.04.2021 Закон № 2232-XII діяв в такій редакції, відповідно до якої:

- на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (частина 1 статті 15);

- громадяни України, яких за станом здоров`я визнано непридатними до військової служби в мирний час, обмежено придатними у воєнний час, звільнялися від призову на строкову військову службу в мирний час, знімалися з військового обліку призовників та бралися на військовий облік військовозобов`язаних громадян (частина 9 статті 14, абзац 2 частини 1 статті 18, абзац 8 пункту 2 частини 1 статті 37).

Суд висновує, що оскільки позивач 12.04.2021 був визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час за ст.42в, ст.30в гр.І додатку 1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, то призовна комісія ІНФОРМАЦІЯ_6 правомірно зняла ОСОБА_1 з обліку призовників та зарахувала його в запас.

Суд зауважує, що з цього моменту 12.04.2021, позивач набув статусу військовозобов`язаного, що виконує військовий обов`язок у запасі і міг бути призваним на військову службу під час мобілізації.

Зазначеними аргументами також підтверджується правомірність дій територіального центру комплектування та соціальної підтримки, які полягали у присвоєнні позивачу військового звання «солдат» на підставі наказу № 59 від 30.05.2021.

Тому позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу № 59 від 30.05.2021 про присвоєння ОСОБА_1 військового звання «солдат» та про визнання протиправним та скасування виключення із списку персонального обліку «призовників» позивача та включення в список «військовозобов`язаних» є безпідставними і не підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 357 від 19.12.2023 про призов солдата ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 ВОС-790037А та відправку у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону № 2232-ХІІ (в редакції від 12.10.2023) призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Відповідно до частини п`ятої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призов громадян на військову службу під час мобілізації здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII, в редакції від 30.06.2023, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону № 3543-XII визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону № 3543-XII загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Згідно з частиною 5 статті 4 Закону № 3543-XII вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.

За змістом статті 2 Закону № 3543-XII правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України «Про оборону України», цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.

Статтею 22 Закону № 3543-XII встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Частиною 5 вищевказаної статті передбачено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі Положення № 154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

За змістом пункту 7 Положення № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

У силу пункту 12 Положення № 154 керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.

Як встановив суд, солдат запасу ОСОБА_1 18.12.2023 пройшов медичний огляд відповідно до довідки № 256/3191, який був проведний районною позаштатною ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_11 , та визнаний придатним до військової служби на підставі статті - графи ІІ Розкладу хвороб, графи 1-10 ТДВ Б.

Відповідно до Витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 (по стройовій частині) № 357 від 19.12.2023, солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 і відправлений у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ; підстава: поіменний список від 18.12.2023 вих. 12479 (п.7).

Зібрані у справі докази підтверджують, що рішення про призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізац прийняв начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 з урахуванням висновку ВЛК про придатність позивача до проходження військової служби. За таких обставин суд не встановив порушень прав позивача в процесі його призову на військову службу за мобілізацією, наведені ним аргументи є помилковими та ґрунтуються на хибному сприйнятті позивачем свого статусу як призовника, а не як військовозобов`язаного, а отже позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу на те, що визнання протиправними дій чи рішень відповідача-1, які стосуються мобілізації позивача, не відновлять порушених прав останнього, оскільки наслідком такого способу захисту прав позивача за обставин, що склалися на час розгляду справи, не може бути звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Даючи оцінку витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 88 від 19.12.2024, суд вважає, що такий, незважаючи на описку в даті « 19.12.2024» замість правильного « 19.12.2023», стосується саме позивача і подій, що відбулися 19.12.2023, виходячи із змісту.

Правовідносин між позивачем та відповідачем-1, пов`язані з мобілізацією позивача, завершилися прийняттям наказу про призов під час мобілізації та направлення позивача до в/ч НОМЕР_1 .

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону № 2232-XII початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Суд зазначає, що після видання наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 19.12.2023 № 357 виникли нові правовідносини проходження військової служби.

Військова служба з моменту початку такої покладає на її учасників (військовослужбовця та державу) велике коло взаємних прав та обов`язків матеріального та фінансового забезпечення військовослужбовця, його соціального захисту, виконання ним безпосередньо покладених на нього службових обов`язків та інше.

Позивач із виданням наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.12.2023 № 88 був зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення і приступив до виконання обов`язків військової служби в складі військової частини на посаді водія 9 зенітного ракетного відділення 3 зенітного ракетного взводу зенітної ракетно-артилерійської батареї.

У питанні скасування акту індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, Верховний Суд має сталу та послідовну позицію, відповідно до якої такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності (зокрема, таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12.05.2021 у справі № 9901/286/19, від 08.09.2021 у справі № 816/228/17, від 19.10.2023 у справі № 9901/97/21, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у рішенні від 14.07.2021 у справі № 9901/96/21).

Суд наголошує, що при прийнятті позивача на військову службу у в/ч НОМЕР_1 , у відповідача-2 не було альтернативи щодо призначення чи не призначення позивача на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, оскільки позивача призвано на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до пункту 12.1 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 (далі Положення № 1153/2008).

Згідно з абз. 2 пункту 225 Положення № 1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону № 2232-XII у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Пункт 233 Положення № 1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII визначені підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Серед таких підстав відсутнє скасування наказу про призов особи на військову службу.

У свою чергу, спірні накази в частині призову та відправки позивача у військову частину як акти індивідуальної дії, є вже реалізованими, а їх дія вичерпана, внаслідок чого скасування таких наказів не має наслідком автоматичного звільнення позивача з військової служби.

За таких обставин суд також не вправі зобов`язувати суб`єкта владних повноважень вчиняти дії чи приймати певні рішення, якщо перед останнім попередньо не було у встановленому порядку ініційовано питання врегулювання правовідносин за відповідними правилами і процедурами, які визначені законом.

Викладене в сукупності зумовлює висновок суду про те, що позовні вимоги щодо визання протиправним і скасування наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 88 від 19.12.2023 в частині призову з 19.12.2023 по мобілізації до в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 , звільнення позивача з військової служби та зобов`язання командира в/ч НОМЕР_1 прийняти рішення про виключення позивача зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 , не підлягають до задоволення.

Суд зауважує, що у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачами вказаний обов`язок виконано.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 139 КАС України не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 262, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), Військової частини НОМЕР_5 ( АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправними та скасування наказів, - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16 травня 2025 року.

Суддя Хома О.П.