Справа № 420/10114/25
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач-2), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №72 від 19.03.2025 р. про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу, відповідно до ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", період роботи в колгоспі з 02.06.1982 р. по 01.04.1989 р. та з 07.04.1989 р. по 03.03.1992 р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 12.03.2025 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 12.03.2025 р. позивач звернувся до відповідача-1 із заявою та відповідними документами для призначення пенсії за віком. Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено відповідача-2. Рішенням від 19.03.2025 р. №72 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зі змісту вказаного рішення вбачається, що до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі згідно архівної довідки від 04.03.2025 р. № 28, оскільки не повністю зазначено ім`я та по батькові, а інформація щодо інших працівників з такими даними відсутня. Крім того, протиправно не зараховано до страхового стажу період роботи в колгоспі з 07.04.1989 р. по 03.03.1992 р. Позивач вважає свої права порушеними, а рішення відповідача-2 протиправним та такими, що порушують його конституційні права на пенсійне забезпечення, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 08.04.2025 р. відкрито спрощене провадження у справі та надано відповідачам п`ятнадцятиденний строк для подачі відзиву на позовну заяву.

23.04.2025 р. відповідач-2 надав відзив на позовну заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказує, що відповідачем прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком позивачу у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Позивач матиме право на пенсію після досягнення віку 63 роки, тобто з 02.03.2028 р., або при набутті/підтвердженні необхідного страхового стажу. Наголошує, що до страхового стажу позивача зараховано періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , в тому числі спірний період роботи з 07.04.1989 р. по 19.01.1992 р., що підтверджується розрахунком форми РС-право та згідно даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. В підсумку страховий стаж ОСОБА_1 склав 30 років 09 місяців. Також вказує про дискреційність повноважень органів Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії.

24.04.2025 р. відповідач-1 надав відзив на позовну заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказує, що так як в довідці позивача міститься невідповідність імені та по-батькові з паспортними даними, а саме не розкрито повністю ім`я та по батькові, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області правомірно не зараховано періоди роботи згідно довідки № 28 від 04.03.2025 р. Факт скорочення вищезазначених даних - це логічний висновок спеціаліста органу Пенсійного фонду. Теоретично, під вказані ідентифікаційні дані (ім`я та по-батькові) підходять також інші імена, і взагалі, спеціалісти пенсійного фонду не наділені повноваженнями визначати приналежність будь-якого правовстановлюючого документу особі, ідентифікаційні дані мають повністю співпадати з паспортними даними. З урахуванням наведеного, стверджує, що рішення вілповіалча-2 є правомірним.

Судом встановлено, 12.03.2025 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

До заяви позивачем долучено копію трудової книжки від 12.06.1985 р. серії НОМЕР_1 , що оформлена російською мовою на ім`я " ОСОБА_2 ", й містить наступні записи про спірний період трудової діяльності позивача:

з 02.06.1982 р. по 01.04.1989 р. (стр.2-3, записи № 1-3) працював різноробочим у колгоспі "Правда";

з 07.04.1989 р. по 03.03.1992 р. (стр.2-5, записи № 4-5) працював трактористом у колгоспі ім.Леніна.

В трудовій книжці позивача на стр.4-5, 6-7 наявні записи про виконання трудоднів під час роботи у колгоспі "Правда":

1985 рік - на посаді шофера відпрацював 183 трудодні, при нормі 180 трудоднів;

1986 рік - на посаді шофера відпрацював 318 трудоднів, при нормі 305 трудоднів;

1987 рік - на посаді шофера відпрацював 306 трудоднів, при нормі 305 трудоднів;

1988 рік - на посаді шофера відпрацював 319 трудоднів, при нормі 305 трудоднів;

1989 рік - на посаді шофера відпрацював 82 трудодні.

На стр.6-7 трудової книжки позивача наявні записи про виконання трудоднів під час роботи у колгоспі ім.Леніна:

1989 рік - на посаді тракториста відпрацював 194 трудодні, при нормі 219 трудоднів;

1990 рік - на посаді тракториста відпрацював 283 трудодні, при нормі 280 трудоднів;

1991 рік - на посаді тракториста відпрацював 263 трудодні, при нормі 250 трудоднів;

1992 рік - на посаді тракториста відпрацював 8 трудоднів.

До заяви про призначення пенсії за віком позивач долучив архівну довідку від 04.03.2025 р. № 28, видану Комунальною установою "Трудовий архів" Роздільнянської міської ради Одеської області. Згідно останньої, у фонді № 70-Т сільськогосподарський виробничий кооператив (СВК) "Правда" (колгосп ім.Сведрлова Я.М., колгосп ім.Жданова, колгосп "Правда", колективне сільськогосподарське підприємство "Костянтинівське") с.Новокостянтинівка Роздільнянського району Одеської області, в результаті пошуку відомостей щодо заробітної плати ОСОБА_1 за періоди роботи з 02.06.1982 р. по 01.04.1989 р., з 1992 року по 04.03.2000 р. , в книгах розрахунку виявлено:

1982 рік - трудова діяльність протягом: липня (25 днів); серпня (16 днів); жовтня (20 днів); листопада (25 днів); грудня (27 днів);

1983 рік - трудова діяльність протягом: січня (30 днів); лютого (17 днів); березня (29 днів); квітня (14 днів);

1984 рік - не виявлено;

1985 рік - трудова діяльність протягом: червня (14 днів); липня (30 днів); серпня (31 день); вересня (26 днів); жовтня (30 днів); листопада (26 днів); грудня (26 днів);

1986 рік - не виявлено;

1987 рік - трудова діяльність протягом: травня (24 дні); червня (28 днів); липня (28 днів); серпня (26 днів); вересня (30 днів); жовтня (27 днів); листопада (31 день); грудня (23 днів);

1988 рік - трудова діяльність протягом: січня (27 днів); лютого (26 днів); березня (25 днів); квітня (30 днів); травня (31 день); червня (17 днів); липня (38 днів); серпня (33 днів); вересня (25 днів); жовтня (21 день); листопаду (21 день); грудня (22 днів);

1989 рік - трудова діяльність протягом: січня (19 днів); лютого (16 днів); березня (28 днів);

1992 рік - трудова діяльність протягом: березня (7 днів).

Інших відомостей в результаті пошуку не виявлено.

У якості підстав для внесення відомостей у вказану довідку вказано ф.70-Т, в яких значиться " ОСОБА_3 ", " ОСОБА_4 ", " ОСОБА_2 ".

Також позивач долучив до заяви архівну довідку від 04.03.2025 р. № 01-24/13, видану Комунальною установою "Трудовий архів" Роздільнянської міської ради Одеської області, за якою згідно книг обліку і розрахунків з працівниками колгоспу ЗАТ "Колос" (СВК "Колос", КСП "Колос", колгосп ім.Леніна) с.Дубинове Савранського району Одеської області є відомості про нарахування ОСОБА_1 заробітної плати з 07.04.1989 р. по 15.04.1992 р.

За принципом екстериторіальності дана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, рішенням якого від 19.03.2025 р. № 72 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. Страховий стаж ОСОБА_1 склав 30 років 09 місяців. До страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі, згідно архівної довідки від 04.03.2025 р. № 28, оскільки зазначено не повністю ім`я по батькові, а інформації щодо наявності інших працівників із такими ж даними відсутня.

Згідно з розрахунком форми РС-право, відповідач-2 зарахував позивачу період трудової діяльності в колгоспах: з 07.04.1989 р. по 31.12.1989 р; з 01.01.1990 р по 19.01.1992 р.

Відповідно до акту Управління контрольно-перевірочної роботи Головного управління Пенсійного фонду України від 10.04.2025 р. № 1500-0903-1/2930 - за результатами перевірки довідки про заробітну плату на ім`я " ОСОБА_1 " від 04.03.2025 р. № 01-24/13 розбіжностей з даними первинних документів не встановлено.

Вважаючи оскаржуване рішення протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних приписів законодавства.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст.ст.22, 64 Конституції України).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996 р., ратифікована Законом України від 14.09.2006 р. № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 р. (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (п.23 ч.І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел з 01.01.2004 р. визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), який прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).

Згідно ст.1 Закону №1788-XII, зокрема, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону № 1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Згідно з ч.1 ст.24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 ст.24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Отже, позивачу як особі, яка в 2025 році досягнув віку в 60 років для призначення пенсії необхідно мати страховий стаж не менше 32 років.

Згідно з ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Щодо періоду роботи позивача в колгоспі з 02.06.1982 р. по 01.04.1989 р., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Суд вказує, що на час заповнення належної позивачу трудової книжки була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 р. №162 (далі - Інструкція №162).

Підпунктом 2.2. пункту 2 Інструкції №162 передбачалося, що заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.

Пунктом 2.3 Інструкції № 162 визначено, що всі записи у трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, також по нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, кульковою або з пером ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

Згідно з підпунктами 2.10 та 2.11. пункту 2 Інструкції №162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження. Освіта - середня, середня спеціальна і вища - вказується тільки на підставі документів (атестата, посвідчення, диплома). Запис про незакінчену середню або незакінчену вищу освіті також може бути проведена лише на підставі відповідних документів (студентського квитка, залікової книжки, довідки навчального закладу і т. п.). Професія або спеціальність записується у трудовій книжці на підстав документа про освіту або іншого належним чином оформленого документа. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до п.1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 р. №656 "Про трудові книжки робітників та службовців", трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови "Про трудові книжки робітників та службовців" при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до п.18 вказаної постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 , що оформлена російською мовою, містить наступні відомості про трудову діяльність позивача у спірний період: з 02.06.1982 р. по 01.04.1989 р. (стр.2-3, записи № 1-3) працював різноробочим у колгоспі "Правда"; з 07.04.1989 р. по 03.03.1992 р. (стр.2-5, записи № 4-5) працював трактористом у колгоспі ім.Леніна. Крім того, в трудовій книжці позивача на стр.4-5, 6-7 наявні записи про виконання трудоднів під час роботи у колгоспі "Правда": 1985 рік - на посаді шофера відпрацював 183 трудодні, при нормі 180 трудоднів; 1986 рік - на посаді шофера відпрацював 318 трудоднів, при нормі 305 трудоднів; 1987 рік - на посаді шофера відпрацював 306 трудоднів, при нормі 305 трудоднів; 1988 рік - на посаді шофера відпрацював 319 трудоднів, при нормі 305 трудоднів; 1989 рік - на посаді шофера відпрацював 82 трудодні. На стр.6-7 трудової книжки позивача наявні записи про виконання трудоднів під час роботи у колгоспі ім.Леніна: 1989 рік - на посаді тракториста відпрацював 194 трудодні, при нормі 219 трудоднів; 1990 рік - на посаді тракториста відпрацював 283 трудодні, при нормі 280 трудоднів; 1991 рік - на посаді тракториста відпрацював 263 трудодні, при нормі 250 трудоднів; 1992 рік - на посаді тракториста відпрацював 8 трудоднів.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (далі - Порядок № 637) зазначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній в постановах від 25.04.2019 р. у справі № 497/472/17, від 04.07.2019 р. у справі № 497/198/17.

Задля призначення пенсії та підтвердження наявності відповідного страхового стажу, позивачем до відповідача-1 надано архівну довідку Комунальної установи "Трудовий архів" Роздільнянської міської ради Одеської області від 04.03.2025 р. № 28, згідно якої в результаті пошуку відомостей щодо заробітної плати ОСОБА_1 за періоди роботи з 02.06.1982 р. по 01.04.1989 р., з 1992 року по 04.03.2000 р., в книгах розрахунку виявлено: 1982 рік - трудова діяльність протягом: липня (25 днів); серпня (16 днів); жовтня (20 днів); листопада (25 днів); грудня (27 днів); 1983 рік - трудова діяльність протягом: січня (30 днів); лютого (17 днів); березня (29 днів); квітня (14 днів); 1984 рік - не виявлено; 1985 рік - трудова діяльність протягом: червня (14 днів); липня (30 днів); серпня (31 день); вересня (26 днів); жовтня (30 днів); листопада (26 днів); грудня (26 днів); 1986 рік - не виявлено; 1987 рік - трудова діяльність протягом: травня (24 дні); червня (28 днів); липня (28 днів); серпня (26 днів); вересня (30 днів); жовтня (27 днів); листопада (31 день); грудня (23 днів); 1988 рік - трудова діяльність протягом: січня (27 днів); лютого (26 днів); березня (25 днів); квітня (30 днів); травня (31 день); червня (17 днів); липня (38 днів); серпня (33 днів); вересня (25 днів); жовтня (21 день); листопаду (21 день); грудня (22 днів); 1989 рік - трудова діяльність протягом: січня (19 днів); лютого (16 днів); березня (28 днів); 1992 рік - трудова діяльність протягом: березня (7 днів). Інших відомостей в результаті пошуку не виявлено. У якості підстав для внесення відомостей у вказану довідку вказано ф.70-Т, в яких значиться " ОСОБА_3 ", " ОСОБА_4 ", " ОСОБА_2 ".

Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії рішенням від 19.03.2025 р. №72, відповідач-2 не зарахував період трудової діяльності згідно архівної довідки від 04.03.2025 р. № 28, оскільки зазначено не повністю ім`я по батькові, а інформації щодо наявності інших працівників із такими ж даними відсутня.

Суд не поділяє думку відповідачів та наголошує, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників та іншої кадрової документації, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки чи іншої документації, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок чи іншої документації посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Суд зауважує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами кадрової документації, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення документів, що підтверджують трудовий стаж.

Водночас, на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці та кадровій документації підприємства. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по інвалідності.

Висновки аналогічного характеру викладені в постанові Верховного Суду від 29.03.2019 р. у справі № 548/2056/16-а, від 21.02.2018 р. у справі №687/975/17.

Суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи іншої документації. ГУ ПФУ в Харківській області не врахувало, що не усі недоліки у трудовій книжці чи іншій кадровій документації можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідній роботі.

Здійснивши співставлення інформації, зазначеної у проаналізованих документах та з урахуванням того, що недоліки в оформленні документі не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації права на пенсійне забезпечення, суд приходить до висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів трудової діяльності згідно архівної довідки від 04.03.2025 р. № 28.

Щодо періоду роботи позивача в колгоспі з 07.04.1989 р. по 03.03.1992 р., суд зазначає наступне.

В оскаржуваному рішенні відповідач вказує про не зарахування трудової діяльності позивача лише згідно архівної довідки від 04.03.2025 р. № 28, разом з тим, аналіз розрахунку форми РС-право, дає суду дійти висновку, що відповідач-2 лише частково зарахував до страхового стажу позивача період трудової діяльності в колгоспі ім.Леніна, що підтверджено архівної довідкою № 01-24/13. Зокрема, згідно вказаної довідки, встановленим є період трудової діяльності позивача з 07.04.1989 р. по 03.03.1992 р. Достовірність вказаного періоду роботи ОСОБА_1 також вбачається з акту Управління контрольно-перевірочної роботи Головного управління Пенсійного фонду України від 10.04.2025 р. № 1500-0903-1/2930

Натомість відповідач-2 лише зарахував період з 07.04.1989 р. по 19.01.1992 р. При цьому, жодних підстав для обґрунтування частково зарахування спірного періоду трудової діяльності в оскаржуваному рішенні не наведено, а також не зазначено у відзиві.

Враховуючи, що період роботи позивача в колгоспі, згідно архівної довідки від 04.03.2025 р. № 01-24/13, підтверджений належними доказами, суд приходить до висновку, що він підлягає зарахуванню у повному обсязі.

Суд наголошує, що право особи на отримання пенсії, як складової частини права на соціальний захист, є її конституційним правом, що гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України. Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської соціальної хартії та ч.ч.1, 3 ст.46 Конституції України працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Таким чином, відповідачем-2 під час прийняття рішення від 19.03.2025 р. № 72, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком, не враховано усі обставини, що мають значення для призначення даного виду пенсії позивачу, як наслідок, відповідач допустив неналежний розгляд поданої позивачем заяви і документів та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком.

Отже, рішення від 19.03.2025 р. № 72 є протиправними та таким, що підлягає скасуванню, а права позивача підлягають поновленню шляхом зобов`язання відповідача-1 зарахувати до страхового стажу позивача періоди трудової діяльності за архівними довідками, виданими Комунальною установою "Трудовий архів" Роздільнянської міської ради Одеської області від 04.03.2025 р. № 28 та від 04.03.2025 р. № 01-24/13.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання призначити пенсію за віком, суд зазначає наступне.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з п.1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 р. № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 4 ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п.4 ч.2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.04.2019 р. у справі № 204/362/17, єдиним органом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо наявності чи відсутності у особи права на призначення пенсії, є територіальний орган Пенсійного фонду, до якого особа звернулася із відповідною заявою.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Таким чином, належним способом захисту прав позивача у цій справі є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській повторно розглянути заяву позивача 12.03.2025 р. про призначення пенсії за віком та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки за результатами розгляду адміністративної справи суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог лише у зв`язку з неправильним визначенням способу поновлення порушеного права позивача, за який судовий збір не стягується, то з відповідача-2 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в на загальну суму 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 263 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.Канатна, буд.83, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61000, м.Харків, пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61000, м.Харків, пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов, ) від 19.03.2025 р. № 72 про відмову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.Канатна, буд.83, ) зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) періоди трудової діяльності за архівними довідками, виданими Комунальною установою "Трудовий архів" Роздільнянської міської ради Одеської області від 04.03.2025 р. № 28 та від 04.03.2025 р. № 01-24/13 та повторно розглянути заяву від 12.03.2025 р. про призначення пенсії за віком відповідно ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" й прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61000, м.Харків, пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко