Справа № 160/24101/23
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 травня 2025 року м. Дніпросправа № 160/24101/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Савенко Олександр Анатолійович на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року в адміністративній справі №160/24101/23 за позовом Павлоградської окружної прокуратури до Державної служби геології та надр України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВОСТОК 6» про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправним та скасування спеціального дозволу,-

ВСТАНОВИВ:

Павлоградська окружна прокуратура звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби геології та надр України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВОСТОК 6», в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби геології та надр України від 04.07.2018 № 227 щодо надання спеціального дозволу на користування надрами Товариству з обмеженою відповідальністю «ВОСТОК 6» ();

- визнати протиправним та скасувати спеціальний дозвіл на користування надрами від 10.12.2018 №6303, виданий Товариству з обмеженою відповідальністю «ВОСТОК 6» () для видобування мінеральних природних столових вод для промислового фасування як мінеральна природна столова вода під назвою «Аква Натурале» на території Межирічського родовища.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року у задоволені позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

На обґрунтування скарги зазначено, що для отримання дозволу без проведення аукціону заявник подає органові з питань надання дозволу заяву разом з документами, зазначеними у додатку 1 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 № 615. У заяві, окрім іншого, зазначається підстава для надання дозволу згідно з пунктом 8 цього Порядку.

На думку скаржника, судом не надано оцінки всім аргументам прокурора, викладеним у позовній заяві, обставини справи з`ясовані не всебічно, а докази досліджені не були.

Так, жодних документів, які би засвідчували право на користування надрами ТОВ «Восток 6» та містилися у матеріалах геолого-економічної оцінки родовищ корисних копалин, не було. Суд не звернув увагу на відсутність погодження проведення геологорозвідувальних робіт Межиріцькою сільською радою Павлоградського району.

Суд безпідставно відхилив доводи прокурора про те, що протоколом Державної комісії по запасах корисних копалин при Державній службі геології та надр України від 15.12.2016 № 3761 апробовано, але не затверджено підрахунок запасів корисних копалин в установленому порядку.

Скаржника зазначає, що за приписами законодавства для отримання спеціального дозволу на користування надрами без проведення аукціону на підставі пп. 1 п. 8 Порядку №615 ТОВ «ВОСТОК 6» мало пройти декілька етапів державної експертизи, серед яких апробація є лише початковим етапом, а затвердження підрахунку (оцінки) запасів корисних копалин у ДКЗ - останнім (що узгоджується з висновком Верховного суду, викладеним у постанові від 16.04.2020 у справі №826/7696/18).

ТОВ «ВОСТОК 6» не виконало умову щодо затвердження підрахунку запасів корисних копалин, а обмежилось лише апробацією запасів корисних копалин попередньо розвіданих родовищ.

Також зазначає, що державна реєстрація РДГВН проводиться виключно на основі діючого спеціального дозволу на користування надрами. Кодекс України про надра та Порядок № 263 не містили та не містять норм, які б надавали користувачу геологічної інформації право користуватися надрами без спеціального дозволу на користування ними.

Обставини у сукупності свідчать про те, що наказ Державної служби геології та надр України від 04.07.2018 № 227 щодо надання спеціального дозволу на користування надрами Товариству з обмеженою відповідальністю «ВОСТОК 6» є протиправним і підлягає скасуванню, як і виданий на його підставі дозвіл від 10.12.2018 №6303.

Від відповідача надійшов відзив на скаргу.

В обґрунтування зазначено, зокрема, що Державна служба геології та надр України погоджується із вказаним рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.05.2024 року, вважає його таким, що ухвалене із дотриманням норм та принципів адміністративного судочинства.

Відповідач посилається на відсутність у позивача повноважень на подання позову.

Позивачем не було надано доказів звернення до Держгеонадр, яке є центральним органом виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, з метою врегулювання питання щодо можливих порушень в діяльності Державної комісії України по запасах корисних копалин при прийнятті протоколу від 15.12.2016 р. №3761. Твердження прокурора про відсутність належних органів є необґрунтованим.

Позивачем також не було надано доказів звернення до Кабінету Міністрів України та Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, як тим органами державної влади, у яких є повноваження на здійснення захисту інтересів держави.

Також відповідач посилається на пропуск прокурором строку звернення до суду з позовом.

Так, позивач в інтересах держави звернувся до суду 20.09.2023.

Предметом судового оскарження в межах даної адміністративної справи є наказ Державної служби геології та надр України від 04.07.2018 № 227 в частині надання Товариству з обмеженою відповідальністю «ВОСТОК 6» спеціального дозволу на користування надрами та спеціальний дозвіл від 10.12.2018 № 6303, виданий Товариству з обмеженою відповідальністю «ВОСТОК 6».

Таким чином, позивач пропустив строк для звернення до адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 2 статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Указана позивачем в клопотанні про поновлення строку підстава не може бути визнана поважною, оскільки пройшов досить значний час з моменту винесення оскарженого протоколу (більше 5 років). Оскаржувані документи весь цей час перебували в загальному доступі.

Позивач щонайменше в 2018 році мав би бути обізнаний з існуванням оскаржуваного протоколу та спеціального дозволу на користування надрами.

Згідно пункту 25 Порядку надання спеціальних дозволів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 30.05.2011 № 615, облік наданих дозволів та заяв ведеться державним науково-виробничим підприємством «Геоінформ України» в установленому Держгеонадрами порядку.

Наказ Держгеонадр України від 10.12.2018 № 227 в частині надання Товариству з обмеженою відповідальністю «НАДРА СЕРВІС ІНВЕСТ» спеціального дозволу на користування надрами, опублікований на офіційному сайті суб' єкта владних повноважень у розділі «Архів наказів за 2018 рік» та є доступним за відповідним посиланням.

Доступ до реєстру спеціальних дозволів на користування надрами був відкритий до початку повномасштабного вторгнення росії в Україну.

Відповідне обмеження доступу до реєстру спеціальних дозволів на користування надрами після введення воєнного стану в Україні не спростовує того факту, що Позивач мав право та можливості ознайомитись з оскаржуваним спецдозволом до введення відповідних обмежень або ж звернутись з запитом про надання такого спецдозволу в розумні строки.

Крім цього, рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 19.03.2021, яке введено в дію Указом Президента України від 25.03.2021 № 122/2021, рекомендовано Офісу Генерального прокурора разом з іншими правоохоронними органам вжити додаткових заходів щодо виявлення й розслідування фактів порушення вимог законодавства у сфері надрокористування.

Тобто, незважаючи на формулювання у рішенні Ради національної безпеки і оборони України вимоги вжиття додаткових заходів щодо виявлення й розслідування фактів порушення вимог законодавства у сфері надрокористування з використанням слова «рекомендувати», зважаючи на норми ч.4 ст.10 Закону України «Про Раду національної безпеки і оборони України» органи прокуратури зобов`язані були своєчасно зреагувати на таке рішення та вжити відповідні заходи.

Триваюча пасивна поведінка позивача після прийняття оскаржуваного протоколу, спеціального дозволу та ознайомлення позивачем матеріалів кримінального провадження лише у кінці 2023 року не свідчить про дотримання позивачем строку звернення до суду.

Також, запитом Офісу Генерального прокурора № 12/2-35 ВИХ-21 до Держгеонадра було витребувано у строк до 17.06.2021 р. перелік суб`єктів господарювання у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, які поза аукціоном отримали спеціальні дозволи на користування надрами за результатами апробації запасів корисних копалин без спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно- промислової розробки.

Держгеонадра у відповідь на запит надано відповідний перелік суб`єктів господарювання, серед яких значилось ТОВ «ВОСТОК 6» (п. 77 листа Держгеонадр від 17.06.2021 р. № 9897/01/02-21).

Таким чином, Офіс Генерального прокурора принаймні з 17.06.2021 року був обізнаний про те, що ТОВ «ВОСТОК 6» отримало спеціальний дозвіл на користування надрами.

При тому, отримання позивачем від відповідачів оскаржуваних дозвільних документів на користування надрами ТОВ «ВОСТОК 6» - не змінює момент з якого Прокурор повинен був дізнатись чи фактично дізнався про нібито порушення інтересів Держави, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права на отримання інформації, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 та від 04.07.2023 у справі № 320/2938/21.

Крім того відповідач зазначає, що з аналізу пп. 1 п. 8 Порядку №615 вбачається, що без проведення аукціону дозвіл може надаватись у таких двох самостійних випадках: у разі видобування корисних копалин, якщо заявник за власні кошти здійснив геологічне вивчення ділянки надр та підрахунок запасів корисних копалин, який затверджено ДКЗ, та подав документи на отримання спеціального дозволу не пізніше ніж протягом трьох років після затвердження запасів; у разі видобування корисних копалин, якщо заявник за власні кошти здійснив апробацію в ДКЗ за умови затвердження підрахунку запасів корисних копалин у ДКЗ протягом трьох років, а в межах континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони України - десяти років з моменту надання дозволу.

Такий виняток в законодавстві зроблений з метою створення ситуації, за якої суб`єкт господарювання за власні кошти та на власний ризик буде здійснювати первинну геологічну розвідку та підтвердження запасів на ділянках, які є новими, та ймовірність знаходження там корисних копалин є незначною.

Аналогічний висновок міститься в Постановах Верховного Суду від 16.04.2020 у справі № 826/6766/18, від 18.09.2020 у справі № 280/4380/19, від 03.12.2021 у справі № 0640/4277/18, від 07.06.2023 у справі № 640/9591/20 та від 21.02.2024 у справі № 360/2817/20.

Оскільки ТОВ «ВОСТОК 6» здійснило за власні кошти геологічне вивчення ділянки надр та підрахунок запасів корисних копалин та реєстрацію РДГВН, то ДКЗ у відповідності до Порядку № 615 та Кодексу України про надра не мала підстав для відмови товариству у прийнятті до розгляду матеріалів геолого-економічної оцінки і проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин.

Перевірка повноти та достовірності матеріалів ГЕО входить до компетенції саме ДКЗ України, яка в разі відсутності усіх необхідних документів у складі матеріалів ГЕО, має право повернути їх заявнику. Тобто, питання перевірки повноти та достовірності матеріалів ГЕО входить до сфери повноважень ДКЗ України. У свою чергу, законодавство про надрокористування не наділяє Держгеонадра повноваженнями щодо перевірки складу матеріалів ГЕО на відповідність вимогам п. 9 Порядку №865, оскільки на розгляд в Держгеонадра потрапляє саме протокол про апробацію запасів корисних копалин.

Від третьої особи надійшов відзив на скаргу.

В обґрунтування зазначено , зокрема, що ДКЗ в силу вимог порядку реєстрації РДГВН, Порядку № 615 та Кодексу України про надра, з урахуванням виконання ТОВ «ВОСТОК 6» усіх необхідних заходів та вимог діючого законодавства, не мала підстав для відмови ТОВ «ВОСТОК 6» у прийнятті до розгляду матеріалів попередньої геолого-економічної оцінки і проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин, оскільки роботи також , відповідно до вимог законодавства України були зареєстровані в Держгеонадра, де товариство прирівнюється до користувача надр. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду справа № 0640/4277/18 від 03 грудня 2021 року.

Під час здійснення державної реєстрації робіт і досліджень, пов`язаних з геологічним вивченням надр в переліку документів, визначених п.1.7 Порядку № 263 відсутній обов`язковий документ, що підтверджує погодження на проведення геологорозвідувальних робіт від органів місцевого самоврядування. Позивач посилаючись на відсутність погодження Межиріцькою сільською радою не зазначає жодної норми закону, яка передбачає обов`язковість такого погодження.

ТОВ «ВОСТОК 6» в законний спосіб набуло право на проведення робіт і досліджень, пов`язаних із геологічним вивченням надр Межирічського родовища мінеральних підземних вод, а тому ТОВ «ВОСТОК 6», як виконавець РДГВН, прирівнюється до користувача надр.

Також третя особа посилається на пропуск позивачем строку звернення позивачем до суду з позовом, а саме трьох місячного строку звернення, встановленого ч.2 ст.122 КАС України.

Якщо оскаржуваний наказ Державної служби геології та надр України від 04.07.2018 N 227 в частині надання спеціального дозволу на користування надрами товариству з обмеженою відповідальністю "ВОСТОК 6" та спеціальний дозвіл на користування надрами від 10.12.2018 N 6303 є протиправними, то вони є протиправними з дня їх прийняття, а відтак і підстави, що дають позивачу право на пред`явлення даних позовних вимог виникли з дати прийняття оскаржуваних протоколу, наказу та дозволу.

Крім цього, рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 19.03.2021, яке введено в дію Указом Президента України від 25.03.2021 № 122/2021, рекомендовано Офісу Генерального прокурора разом з іншими правоохоронними органам вжити додаткових заходів щодо виявлення й розслідування фактів порушення вимог законодавства у сфері надрокористування.

Відповідно, відсутність доказів невідкладної реакції органів прокуратури після введення в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19.03.2021 Указом Президента України від 25.03.2021 N 122/2021 свідчить про неповажність причин пропуску позивачем строку звернення до суду.

Позивач подав відповідь на відзив, з якого вбачається, що апелянт не погоджується з доводами відзиву на апеляційну скаргу та просить суд задовольнити у повному обсязі апеляційну скаргу Дніпровської обласної прокуратури.

Від третьої особи надійшли заперечення на відповідь на відзив.

В обґрунтування зазначено обставини, наведені у відзивах відповідача та третьої особи.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

У 2016 році ТОВ «Магма», згідно з технічним завданням TOB «ВОСТОК» проведено попередньо геолого-економічну оцінку експлуатаційних запасів Межирічського родовища підземних вод у с. Межеріч Павлоградського району Дніпропетровської області, яку подано до Державної комісії по запасах корисних копалин при Державній службі геології та надр України.

Протоколом Державної комісії по запасах корисних копалин при Державній службі геології та надр України від 15.12.2016 № 3761 апробовано попередньо розвідані балансові експлуатаційні запаси мінеральних природних столових підземних вод Межирічського родовища загальнодержавного значення у відкладах обухівської серії еоцену, в кількості 167 м 3 на добу.

У 2018 р. ТОВ «ВОСТОК 6» звернулося до Державної служби геології та надр України із заявою про надання спеціального дозволу на користування надрами без проведення аукціону, з метою видобування корисних копалин загальнодержавного значення мінеральних природних столових вод Межирічського родовища у Павлоградському районі Дніпропетровської області терміном на 20 років. У заяві зазначено підставу: підпункт 1 пункту 8 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 615 від 30.05.2011 (далі Порядок № 615).

24.03.2017 Дніпропетровська обласна рада прийняла рішення № 187-8/VII, яким погодила надання товариству з обмеженою відповідальністю «ВОСТОК 6» спеціального дозволу на користування надрами з метою видобування мінеральних природних столових вод Межирічського родовища (свердловина № 1), що розташоване в Дніпропетровській області.

Згідно наказу Державної служби геології та надр України від 04.07.2018 № 227, на підставі пп.1 п. 8 Порядку № 615, вирішено надати ТОВ «ВОСТОК 6» строком на 20 років спеціальний дозвіл на видобування мінеральних природніх столових вод Межирічського родовища, свердловина №1.

10.12.2018, на виконання вищевказаного наказу, ТОВ «ВОСТОК 6» отримало спеціальний дозвіл № 6303 для видобування мінеральних природних столових вод для промислового фасування як мінеральна природна столова вода під назвою «Аква Натаруле», Межирічське родовище (свердловина №1), строком дії на 20 років.

З наданих ТОВ «ВОСТОК 6» документів вбачається, що на час звернення прокурора з цим позовом, обставини, які стосуються дії спірного наказу від 04.07.2018 року №227 та дозволу від 10.12.2018 №6303, змінилися в силу того, що Протоколом Державної комісії по запасах корисних копалин при Державній службі геології та надр України від 28.12.2020 року №5243, за результатами розгляду поданих ТОВ «ВОСТОК 6» матеріалів детальної геолого-економічної оцінки експлуатаційних запасів мінеральних природних столових підземних вод Межирічського родовища та розширення меж спеціального дозволу на користування надрами, станом на 01.12.2020 були затверджені строком на 25 років, балансові експлуатаційні запаси Межирічського родовища у відкладах обухівської серії еоцену, придатних до промислового фасування в кількості 167 м3 на добу.

Вважаючи протиправними наказ Державної служби геології та надр України від 04.07.2018 № 227 та спеціальний дозвіл на використання надрами від 10.12.2018 № 6303, Павлоградська окружна прокуратура звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Щодо питання дотримання позивачем строку звернення до суду при поданні даного позову та наслідків його пропуску, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За статтею 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, ч. 1 ст. 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

За приписами ч. 1 ст. 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

За частиною 1 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбаченихКодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PEREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та пункті 54 рішення «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94; CASE OF KREUZ v. POLAND № 28249/95).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Слід зазначити, що інститут строку давності, необхідно використовувати з урахуванням конкретних обставин справи, так щоб він не перешкоджав наявним у позивача засобами захисту своїх прав. Обмеження права на звернення до суду повинно бути пропорційно меті правової визначеності, у іншому випадку це буде порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини в частині права на справедливий судовий розгляд (рішення Європейського суду з прав людини в по справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11).

Зазначене дає підстави дійти до висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав. Зокрема, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Згідно із абзацом 2 частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Отже, перебіг строку звернення до суду із позовом, у випадках звернення з позовом суб`єкта владних повноважень, розпочинається з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України.

Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до частини 3 статті, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

В аспекті наведеного слід зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Матеріали справи свідчать, що оскаржуваний наказ Державної служби геології та надр України № 227 був прийняти 04.07.2018, а спеціальний дозвіл № 6303, виданий Товариству з обмеженою відповідальністю «ВОСТОК 6», був виданий 10.12.2018.

Позивач до суду з вказаним позовом звернувся 20.09.2023, тобто з порушенням строку звернення до суду.

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Відповідно до положень ч. 1, 4 ст. 7 Закону України «Про прокуратуру» систему прокуратури України становлять: 1) Офіс Генерального прокурора; 2) обласні прокуратури; 3) окружні прокуратури; 5) Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Офіс Генерального прокурора є органом прокуратури вищого рівня щодо обласних та окружних прокуратур, обласна прокуратура є органом прокуратури вищого рівня щодо окружних прокуратур, розташованих у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратури» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Згідно із ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Водночас, визначальним при вирішенні питання щодо дотримання прокурором строку звернення з позовом до суду, є встановлення обставин, які свідчать про те, коли прокурор був обізнаний чи повинен був бути обізнаний про наявність оскаржуваних рішень (протоколу та спеціального дозволу).

Згідно пункту 25 Порядку надання спеціальних дозволів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 30.05.2011 № 615, облік наданих дозволів та заяв ведеться державним науково-виробничим підприємством «Геоінформ України» в установленому Держгеонадрами порядку.

Судом встановлено, що спірний наказ Держгеонадр України від 10.12.2018 № 227, опублікований на офіційному сайті суб`єкта владних повноважень у розділі «Архів наказів за 2018 рік» та є доступним за відповідним посиланням.

Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 19.03.2021, яке введено в дію Указом Президента України від 25.03.2021 № 122/2021, рекомендовано Офісу Генерального прокурора разом з іншими правоохоронними органам вжити додаткових заходів щодо виявлення й розслідування фактів порушення вимог законодавства у сфері надрокористування.

Держгеонадра у відповідь на запит Офісу Генерального прокурора № 12/2-35 ВИХ-21 надано відповідний перелік суб`єктів господарювання, серед яких значилось ТОВ «ВОСТОК 6» (п. 77 листа Держгеонадр від 17.06.2021 р. № 9897/01/02-21).

Отже, на момент підписання запиту № 12/2-35 ВИХ-21 у 2021 року, позивач вже був обізнаний про порушення інтересів держави, оскільки прокурор у вказаному запиті зазначив про наявність інформації як про факт видання оскаржуваного наказу та і про отримання ТОВ ВОСТОК 6 спеціального дозволу на користування надрами № 6303. Крім того, на вимогу прокуратури, направлено копії запитуваних матеріалів, в тому числі й оскаржуваний протокол КЗ.

Колегія суддів не приймає посилання прокурора на те, що підстави для звернення до суду виникли лише після отримання 12.09.2023 листа від виконавчого комітету Межиріцької сільської ради від 11.09.2023 №1382/0/2-23, яким позивача повідомили, що Межиріцькою сільською радою не приймалися рішення щодо погодження чи надання дозволу ТОВ «ВОСТОК 6» на проведення геологорозвідувальних робіт відносно вказаної свердловини та отримання листа від Державної служби геології та надр України №5399/03-4/2-23 від 14.09.2023, яким отримано копії РДГВН (форма 3-гр) та пакет документів, що підтверджують, що ТОВ «ВОСТОК 6» не мало права на отримання спеціального дозволу на користування надрами, оскільки, зазначене не змінює момент, з якого він повинен був дізнатись про порушення інтересів держави, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо захисту таких інтересів.

Колегія суддів зазначає, що регулярні звернення прокурора, з метою витребування ним документів для підтвердження підстав представництва інтересів держави в суді не можуть слугувати механізмом продовження встановлених законом строків звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки це призведе до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах, порушення стабільності у діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання ними своїх функцій.

Дата отримання прокурором від Держгеонадра відповіді на запит не змінює моменту, з якого прокурор знав або повинен був дізнатися про наявність порушених інтересів держави, а лише свідчить про час, коли він почав вчиняти активні дії з реалізації своїх повноважень щодо звернення до суду з позовом в інтересах держави, і ця подія не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в спірних правовідносинах.

У постанові від 13.02.2019 у справі №826/13768/16 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що обставини виявлення прокурором під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні відповідних порушень інтересів держави, які підлягають захисту в суді, поза межами строку звернення до суду повинні враховуватися судами як поважні причини пропуску строку звернення до адміністративного суду, якщо прокурор звернувся до суду протягом встановленого законом строку звернення з дня виявлення таких порушень. Проте направлення прокурором листів до відповідних державних органів щодо здійснення заходів захисту інтересів держави не зупиняє та не перериває перебігу встановленого процесуальним законом строку звернення до суду.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постановах від 23.08.2023 у справі № 380/7024/22, від 21.09.2023 у справі №380/7550/22, від 13.02.2024 у справі № 340/3868/23, від 08 жовтня 2024 року у справі № 340/8667/23.

Колегія суддів зазначає, що самі по собі строки вчинення певних дій поза зв`язком із конкретною правовою ситуацією, набором фактів, умов та обставин, за яких розгорталися події, не мають вирішального значення. Сплив чи настання строку набувають (можуть набути) правового сенсу в сукупності з подіями або діями, для здійснення чи утримання від яких встановлюється цей строк.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 квітня та 06 грудня 2018 року, 22 серпня 2019 року у справах № 800/426/17, 800/259/17, 9901/986/18 відповідно.

Таким чином, позивач мав можливість ознайомитись з наказом відповідача у 2018 році, а безпосередньо стало відомо про спірний наказ та дозвіл у 2021 році.

За викладених обставин, позивач повинен був бути обізнаним в розумінні статті 122 КАС України про обставини та прийняті рішення, які він оскаржує у даному провадженні.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що позивачем відповідна позовна заява подана з порушенням строку, передбаченого статтею 122 КАС України

Колегія суддів зазначає, що пропущений строк звернення до суду з позовом може бути поновлений за наявністю поважних причин, проте позивач не зазначив об`єктивно непереборних обставин, які б не залежали від його волевиявлення або пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, що позбавили позивача можливості звернутися до адміністративного суду з даним позовом у встановлений процесуальним законодавством строк.

Позивачем не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.

Отже, зазначені обставини не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду. Тобто, позивач пропустив строк звернення до суду з причин, які не є поважними.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Положеннями пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.

Як було вказано вище, частиною 3 статті 123 КАС України встановлено обов`язок суду застосувати процесуальні наслідки пропуску строку на звернення до суду у разі визнання причин такого пропуску неповажними, у вигляді залишення позовної заяви без розгляду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, при задоволенні позовних вимог неповно з`ясував обставини справи та допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, таким обставинам. Тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та такі вимоги залишити без розгляду.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Савенко Олександр Анатолійович - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року в адміністративній справі №160/24101/23 скасувати.

Позовні вимоги Павлоградської окружної прокуратури до Державної служби геології та надр України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВОСТОК 6» про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправним та скасування спеціального дозволу - залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко