Справа № 280/807/25
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

19 травня 2025 року Справа № 280/807/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №63 від 30.08.2024 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності;

зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 23.08.2024 про призначення пенсії по інвалідності;

зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 ; періоди догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку; періоди догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею трирічного віку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач в серпні 2024 звернулась до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058. За наслідками розгляду заяви позивача ГУ ПФУ в Запорізькій області прийнято рішення №63 від 30.08.2024 про відмову в призначенні пенсії. У рішенні зазначено, що згідно наданих документів страховий стаж позивача, що дає право на призначення пенсії становить 3 роки 6 місяців 26 днів. Підставою відмови стало те, що до страхового стажу не зараховано: період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки титульна сторінка оформлена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок відповідно до п.2.11 розділу 2, а саме - відсутня печатка підприємства при оформленні трудової книжки та підпис уповноваженої особи; періоди догляду за дитиною 06.05.1995 до досягнення нею трирічного віку, оскільки у свідоцтві про народження відсутня відмітка про отримання паспорту; періоди догляду за дитиною 28.04.2005 до досягнення нею трирічного віку, оскільки надана копія свідоцтва про народження та в Державному реєстрі застрахованих осіб відсутня сплата страхових внесків. Позивач вважає рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії по інвалідності протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернулась з даним позовом до суду. Просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 10 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач у поданому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень послався на те, що позивач проживає на території, що обслуговується Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області. 23.08.2024 позивач звернулась до органів Пенсійного фону із заявою про призначення пенсії по інвалідності у відповідності норм Закону № 1058. Розглянувши заяву позивача та додані до неї документами відповідачем було винесене рішення від 30.08.2024 №63 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності з огляду на наступне. Статтею 32 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії по інвалідності відповідно для осіб з інвалідністю після досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 Законом №1058, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої ст.26 Закону №1058 - не менше 11 років. Звернувшись до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії від 23.08.2024, позивачем окрім інших документів було надано оригінал трудової книжки НОМЕР_1 від 01.08.1994. Розглянувши документи, відповідачем було відмовлено в призначенні пенсії. Підставою відмови стало те, що до страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.08.1994, оскільки титульна сторінка оформлена з порушенням вимог «Інструкції про порядок ведення трудових книжок» відповідно до пункту 2.11 розділу 2 - відсутня печатка підприємства при оформленні трудової книжки та підпис уповноваженої особи; періоди догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку, оскільки у свідоцтві про народження відсутня відмітка про отримання паспорту; періоди догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення нею трирічного віку, оскільки надана копія свідоцтва про народження та в Державному реєстрі застрахованих осіб відсутня сплата страхових внесків. Даний факт порушує вимоги Інструкції №58 та свідчить про ймовірне неналежання трудової книжки позивачу. У зв`язку з викладеним, страховий стаж позивача відповідачем обчислений у кількості 03 років 06 місяць 26 днів та рішенням від 30.08.2024 №63 їй відмовлено у призначення пенсії по інвалідності у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст.32 Закону №1058 у кількості не менше 11 років. Також зазначено, що згідно чинного законодавства функції по призначенню, перерахунку і виплаті пенсій покладені саме на Пенсійний Фонд України, який здійснює свої повноваження через створенні в установленому порядку територіальні управління. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом установлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 556814 від 13.08.2024.

Позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою від 23.08.2024 про призначення пенсії по інвалідності.

У відповідності до Порядку 22-1 підрозділом, відповідальним за розгляд заяви позивача від 23.08.2024 та винесення відповідного рішення було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №63 від 30.08.2024 позивачу відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до п.1 ст.32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

У рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №63 від 30.08.2024 зазначено, що необхідний страховий стаж визначений статтею 32 Закону №1058 становить 11 років. Страховий стаж особи становить 3 роки 6 місяців 26 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано:

період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.08.1994, оскільки титульна сторінка оформлена з порушенням вимог «Інструкції про порядок ведення трудових книжок» відповідно до пункту 2.11 розділу 2, а саме - відсутня печатка підприємства при оформленні трудової книжки та підпис уповноваженої особи. Страховий стаж зараховано за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з 1999 по 2006;

періоди догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку, оскільки у свідоцтві про народження відсутня відмітка про отримання паспорту;

періоди догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення нею трирічного віку, оскільки надана копія свідоцтва про народження та в Державному реєстрі застрахованих осіб відсутня сплата страхових внесків.

Відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до п.1 ст.32 Закону №1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

На обліку в територіальних органх Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Позивач, не погодившись з рішенням відповідача №63 від 30.08.2024 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності, звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та фактичним обставинам справи, суд враховує наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон №1058-ІV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 2 частини першої статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія по інвалідності.

Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону №1058-ІV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Частиною першою статті 32 Закону №1058-ІV передбачено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп: від 46 років до досягнення особою 48 років включно - 11 років.

Так, спірні відносини у даній справі виникли у зв`язку з відмовою у призначенні позивачу пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, визначеного статтею 32 Закону №1058-ІV (не менше 11 років).

Згідно з абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною третьою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Стосовно незарахування періоду роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.08.1994, оскільки титульна сторінка оформлена з порушенням вимог «Інструкції про порядок ведення трудових книжок» відповідно до пункту 2.11 розділу 2, а саме - відсутня печатка підприємства при оформленні трудової книжки та підпис уповноваженої особи, суд зазначає наступне.

Судом досліджено копію трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 01.08.1994, яка містить наступні записи:

01.08.1994 прийнята тимчасово на посаду фельдшера-лаборанта (наказ №40 від 01.08.1994);

01.06.1995 переведена на посаду лабораната бактеріолога (наказ №27 від 01.06.1995);

03.05.1996 переведеан на посаду лаборанта паразітолога (наказ №35-а параграф 2 від 03.05.1996);

04.08.1999 звільнена за статтею 38 КЗпП України за вланим бажанням (наказ №53 від 04.08.1999).

Судом установлено, що в трудовій книжці міститься запис, завірений підписом уповноваженої особи та печаткою, про зміну прізвища позивача, а саме мовою оригіналу: « Фамилия ОСОБА_1 изменена на ОСОБА_1 свид. о браке НОМЕР_2 ».

04.07.2000 позивач розірвала шлюб, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис №57, після державної реєстрації розірвання шлюбу позивачка залишила прізвище « ОСОБА_1 ». 01.07.2005 зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №411 та видано свідоцтво про шлюб, прізвище позивача після реєстрації шлюбу « ОСОБА_1 ».

Суд зазначає, що в трудовій книжці позивача наявні посилання на відповідні накази, як на підставу внесення записів, які, в свою чергу, завірені підписом уповноваженої особи та печаткою, а також не містять виправлень, підчисток.

Проте, на титульній сторінці трудової книжки відсутня печатка підприємства та підпис уповноваженої особи.

Суд зазначає, що в період внесення записів про роботу позивача, незарахованих відповідачем, порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі - Інструкція №58).

Згідно пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п.4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження її трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993, відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

З аналізу наведених норм, судом установлено, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство.

Суд зазначає, що незарахування спірного стажу позивачу буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Отже, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для власника трудової книжки, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Суд зазначає, що в цій справі необґрунтованим є позбавлення права позивача на зарахування до її стажу періодів роботи згідно трудової книжки через невиконання посадовою особою першого роботодавця позивача вимог щодо оформлення трудової книжки.

Крім того, відповідно до положень частини 3 статті 44 Закону № 1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Суд наголошує, що у разі, якщо поданих позивачем документів для зарахування до страхового стажу спірного періоду було недостатньо, орган Пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, натомість за обставинами справи відповідачем жодних дій вчинено не було.

Відповідачу слід врахувати, що у випадку якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав усі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача.

Така позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.02.2018 (справа №687/975/17), відповідно до яких на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Водночас, суд підкреслює, що оцінка змісту трудової книжки є дискреційним повноваженням відповідача, в той час як суд надає правову оцінку правомірності реалізації таких повноважень. В цій справі відповідач не врахував трудову книжку позивача в цілому, не надаючи правової оцінки відповідним записам та не вирішуючи питання про підтвердження стажу згідно таких записів. Відповідно, наразі, суд визнає необґрунтованим неврахування відповідачем трудової книжки позивача в цілому, однак не вбачає підстав для зобов`язання зарахувати періоди роботи згідно такої трудової книжки, оскільки відповідач не відмовляв в такому зарахуванні (трудову книжку не враховано в цілому, відповідні періоди роботи не зараховано як наслідок такого неврахування, а не з огляду на правову оцінку таких періодів).

Також, відповідно до оскаржуваного в цій справі рішення, до страхового стажу позивача не зараховано період догляду за дитиною 06.05.1995 р.н. до досягнення нею трирічного віку, оскільки у свідоцтві про народження відсутня відмітка про отримання паспорту.

Суд зазначає, що відповідно до п.8 ч.1 ст.11 Закону №1058-IV, загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини.

До стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку (п. «ж» ч.3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КЗпП України, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

При цьому, достатнім є надання свідоцтва про народження дитини. Чинне законодавство не містить обов`язкової умови наявності у свідоцтві відмітки про отримання дитиною паспорту.

Натомість підставою для відмови у не зарахуванні до страхового стажу періоду догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку стала відсутність відмітки у свідоцтві про народження, що дитина позивача отримала паспорт.

Суд зазначає, що така відмітка у свідоцтві про народження дитини про отримання чи неотримання паспорту не може спростовувати факт народження особи, наявність якого надає право особі на догляд у зв`язку із народженням дитини, а тому судом визнається необґрунтованим посилання відповідача на підстави для неврахування зазначеного періоду до страхового стажу позивача.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 10.05.2008, ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , матір`ю якої є позивач.

З огляду на викладене, суд зазначає, що незарахування до страхового стажу позивача періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з підстав відсутності у свідоцтві про народження дитини відмітки про отримання паспорту, є протиправним.

Таким чином, період догляду за дитиною, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею трирічного віку, має бути зарахований до страхового стажу позивача.

Також, відповідно до оскаржуваного рішення, до страхового стажу позивача не зараховано період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення нею трирічного віку, оскільки надана копія свідоцтва про народження та в Державному реєстрі застрахованих осіб відсутня сплата страхових внесків.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, до страхового стажу зараховується весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, тобто періоди трудової діяльності до 1 січня 2004 року, як це передбачено нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» (Далі - Закон № 1788-ХІІ).

Відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Згідно з частиною 2 статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

У пункті 11 Порядку № 637 зазначено про те, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, є: виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією; інформація із системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України.

Пункт 11 вказаного Порядку № 637 до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2010 року №233 «Про внесення змін до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачав, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або виписки із паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть), а також документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала (виписка із трудової книжки, довідка органів управління житловим фондом чи довідка сільської, селищної Ради народних депутатів).

Таким чином, до страхового стажу зараховуються періоди, протягом яких особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за які щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до трудового стажу для призначення пенсії до 01.01.2004 (дата набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Так, до 01.01.2004 до трудового стажу включалися всі періоди перебування у трудових відносинах, в тому числі у періоди відпусток: для догляду за дитиною до 3-х років, у зв`язку з вагітністю та пологами та для догляду за дитиною відповідно до медичного висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Також до трудового стажу до 01.01.2004 включався час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Починаючи з 01.01.2004, час догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, зараховується до страхового стажу матері при умові, якщо особа доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку та при умові отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Таким чином, починаючи з 01.01.2004 час догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, зараховується до страхового стажу в разі отримання відповідної допомоги (за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 09.08.2012 судом установлено, що позивач є матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Позивач не заперечує, що на період народження дитини не працювала, згідно записів трудової книжки позивача 04.08.1999 звільнена з роботи, інші записи про працевлаштування відсутні.

Необхідною умовою для врахування спірного періоду є документ, що підтверджує факт отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (наприклад, довідки управління соціального захисту населення, яке виплачувало допомогу).

В матеріалах справи міститься копія довідки №1181/3 від 24.12.2024, видана Управлінням праці та соціального захисту населення Корабельної районної у м.Херсоні ради, відповідно до якої ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_4 , не перебуває на обліку в УПСЗН Корабельної районної у м.Херсоні ради. Станом на 24.12.2024 на обліку не перебуває та за призначенням державних соціальних допомог не зверталась.

За таких обставин, оскільки згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутнє нарахування та сплата внесків до Пенсійного фонду за спірний період, а також позивачем не надано доказів отримання відповідної допомоги, у пенсійного органу були відсутні підстави для зарахування даного періоду до стажу позивача.

Позивачем не надано суду жодних доказів на обґрунтування заявлених позовних вимог в цій частині.

За таких обставин, у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу період по догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення нею трирічного віку.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення відповідача №63 від 30.08.2024 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності, та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, як територіальний орган ПФУ, який у порядку екстериторіальної здійснював розгляд заяви позивача, розглянути питання щодо зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 01.08.1994, прийнявши відповідне рішення, з врахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, зобов`язання зарахувати до страхового стажу позивача період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку, та зобов`язання повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії по інвалідності від 23.08.2024 та прийняти вмотивоване рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнані судом протиправними, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, при поданні даного адміністративного позову його не сплачувала, а доказів понесення інших витрат сторонами до суду не подано, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 158-б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №63 від 30.08.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянути питання щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 01.08.1994, прийнявши відповідне рішення, з врахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності від 23.08.2024 та прийняти вмотивоване рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова