Справа № 380/22282/24
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 рокусправа № 380/22282/24
м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач), у якій просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо припинення з 01.10.2023 виплати пенсії позивачу;

- зобов`язати відповідача поновити з 01.10.2023 виплату пенсії позивачу.

В обґрунтування позову зазначив те, що з 01.11.2004 ОСОБА_1 перебуває на обліку та отримував пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, обчислену за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На час звернення для оформлення пенсії позивач був громадянином російської федерації. Зазначив, що за національністю позивач є українцем, народився та навчався в Україні на період існування радянського союзу, у подальшому працював в російській федерації. Вказав, що переїхавши жити до України він подав заяву з відповідними документами до ГУ ДМСУ у Львівській області про набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої ст. 8 Закону України «Про громадянство України». Повідомив, що 15.09.2021 ГУ ДМСУ у Львівській області прийнято рішення про набуття ним громадянства України, яке 13.10.2021 документовано Тимчасовим посвідченням громадянина України серії НОМЕР_1 . Зазначив, що з набуттям громадянства України позивач зобов`язався припинити громадянство російської федерації протягом двох років за моменту набуття громадянства України. Стверджує, що у зв`язку з ганебним нападом російської федерації на Україну та початком війни він не зміг припинити громадянство цієї «держави». Вказав, що 05.03.2024 ОСОБА_1 подав до відповідача заяву про зміну особистих даних, до якої долучив копію Тимчасового посвідчення громадянина України НОМЕР_1 , яке видане 12.10.2021 на строк до 15.09.2023. Після подачі заяви відповідач припинив виплату пенсію. Повідомив, що з метою поновлення виплати пенсії звернувся до відповідача із відповідною заявою, однак листом від 23.04.2024 повідомив про відсутність підстав для поновлення виплати пенсії позивачу. Позивач не погоджується із такою відмовою відповідача, тому звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 31.10.2024 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 21299ел від 13.11.2024), в якому проти позову заперечив. Зазначив, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону 1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом. Відповідно до частини 1 статті 9 Закону 1058 відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону. Повідомив, що ОСОБА_1 з 01.11.2004 перебуває на обліку та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, обчислену за нормами Закону 1058 відповідно до Тимчасової посвідки на постійне проживання серія НОМЕР_2 , виданої 20.10.2003, в якій зазначено громадянство/підданство росії. 05.03.2024 ОСОБА_1 було подано заяву про зміну особистих даних, до якої долучено Тимчасове посвідчення громадянина України НОМЕР_1 , видане 12.10.2021 на строк дії до 15.09.2023. За результатами розгляду поданих документів та у зв`язку з закінченням строку дії Тимчасового посвідчення громадянина України Головним управлінням Пенсійного фонду з 01.10.2023 припинено виплату пенсії. Вказав, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2022 року № 1202 «Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції в умовах воєнного стану» посвідки на тимчасове чи постійне проживання, крім тих, які оформлені громадянам Російської Федерації, строк дії яких закінчився або які підлягають обміну відповідно до законодавства після 24 лютого 2022 року, підтверджують законні підстави для тимчасового чи постійного проживання в Україні та право на в`їзд в Україну на період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення чи скасування. Даною постановою не передбачено продовження терміну дії виданих тимчасових посвідчень громадян України на період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення чи скасування. Оскільки, в Тимчасовій посвідці на постійне проживання НОМЕР_2 , виданій 20.10.2003, зазначено громадянство/підданство росії, а строк дії Тимчасового посвідчення громадянина України закінчився 15.09.2023, тому для продовження виплати пенсії відсутні законні підстави. Вказав, що питання щодо поновлення виплати пенсії буде розглядатися органами Пенсійного фонду України після надання позивачем документів, що підтверджують громадянство України, чинними на дату їх подання Відповідач вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області є правомірними та такими, що ґрунтуються на Конституції, законах України, а тому позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 з 01.11.2004 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, обчислену за нормами Закону 1058 відповідно до Тимчасової посвідки на постійне проживання серія НОМЕР_2 , виданої 20.10.2003, в якій зазначено громадянство/підданство росії.

Позивачу 13.10.2021 видано тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_1 , строк дії якого до 15.09.2023.

ОСОБА_1 05.03.2024 подав заяву про зміну особистих даних, до якої долучив Тимчасове посвідчення громадянина України НОМЕР_1 .

Згідно з листом Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 22.03.2024 ОСОБА_1 звертався з заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України». Повідомлено, що 15.09.2021 Головним управлінням прийнято рішення про набуття позивачем громадянства України та 13.10.2021 документовано тимчасовим посвідчення громадянина України серії НОМЕР_1 . Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області також повідомило, що під час набуття громадянства України позивач разом із іншими необхідними документами подали зобов`язання припинити громадянство російської федерації протягом двох років з моменту набуття громадянства України. Зазначено, що продовження терміну дії тимчасового посвідчення громадянина України законодавством не передбачено.

Листом від 23.04.2024 № 11365-11508/М-52/8-1300/24 відповідач повідомив позивача про те, що він з 01.11.2004 перебуває на обліку та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 обчислену за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до Тимчасової посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 , виданої 20.10.2003 в якій зазначено громадянство/підданство росії. Повідомлено, що 05.03.2024 позивачем подана заява про зміну особистих даних, до якої до Тимчасове Посвідчення громадянина України серії НОМЕР_1 , видане 12.10.2021 на строк дії до 15.09.2023. За результатами розгляду поданих ним документів та у зв`язку з закінченням строку дії Тимчасового посвідчення громадянина України ОСОБА_1 припинено виплату пенсії з 01.10.2023. Відповідач у вказаному листі зазначив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2022 року № 1202 «Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції в умовах воєнного стану» посвідки на тимчасове чи постійне проживання, крім тих які оформлені громадянам Російської Федерації, строк дії яких закінчився або які підлягають обміну відповідно до законодавства після 24 лютого 2022 року, підтверджують законні підстави для тимчасового чи постійного проживання в Україні та право на в`їзд в Україну на період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення чи скасування. Даною постановою не передбачено продовження терміну дії виданих тимчасових посвідчень громадян України на період воєнного стану та 30 календарних днів з дня його припинення чи скасування. Оскільки в Тимчасовій посвідці на постійне проживання НОМЕР_2 , виданій 20.10.2003, зазначено громадянство/підданство росії, а строк дії Тимчасового посвідчення громадянина України закінчився 15.09.2023, тому для продовження виплати пенсії відсутні законні підстави. Питання щодо поновлення виплати пенсії буде розглядатися органами пенсійного фонду України після надання ОСОБА_1 документів, що підтверджують громадянство України, чинними на дату їх подання.

Не погодившись з діями відповідача щодо припинення йому виплати пенсії, позивач звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі по тексту - Закон № 1058).

Водночас, Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" безпосередньо не встановлює конкретні підстави для припинення виплати пенсії за вислугу років.

Відповідно до п. 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

2-1) за заявою пенсіонера про припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном;

3) у разі смерті пенсіонера, визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим у встановленому законом порядку;

3-1) у разі надання пенсіонеру статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин";

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

4-1) у разі непроходження фізичної ідентифікації у випадках, передбачених законодавством;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 05.03.2024 подав заяву про зміну особистих даних, до якої долучив Тимчасове посвідчення громадянина України НОМЕР_1 . На підставі вказаної заяви, з урахуванням того, що строк дії Тимчасового посвідчення громадянина України НОМЕР_1 закінчився 15.09.2023.

Суд враховує, що правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом України від 18.01.2001 № 2235-III «Про громадянство України» (далі - Закон № 2235-III).

Частиною 1 статті 1 Закону № 2235-ІІІ визначено, що громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

У статті 6 Закону № 2235-III закріплено підстави набуття громадянства України, зокрема, згідно з п. 2 ч. 1 вказаної статті громадянство України набувається за територіальним походженням.

Особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням (частина 1 статті 8 Закону № 2235-ІІІ).

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону № 2235-ІІІ іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

При цьому, зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (частина 1 статті 1 Закону №2235-III).

Згідно з частиною 8 статті 8 Закону № 2235-ІІІ особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

Декларацією про відмову від іноземного громадянства є документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав (частина 1 статті 1 Закону №2235-III).

Зі змісту частини 1 статті 9, пункту 2 частини 2 статті 9 Закону №2235-ІІІ передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.

Однією з умов прийняття до громадянства України, зокрема, є подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців).

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства (частина 5 статті 8 Закону №2235-ІІІ).

Частиною 6 статті 8 Закону №2235-ІІІ регламентовано, що для оформлення набуття громадянства України замість зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) може бути подано:

1) іноземцем, якого визнано біженцем або якому надано притулок в Україні, - декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яку визнано біженцем або якій надано притулок в Україні;

2) іноземцем, який постійно проживає в Україні на законних підставах та є громадянином держави, з якою Україна уклала міжнародний договір, що передбачає припинення особою громадянства цієї держави одночасно з набуттям громадянства України, - заяву про зміну громадянства;

3) іноземцем, який в установленому законодавством України порядку проходить військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України чи який в установленому законодавством України порядку проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України, контракт якого припинено, та звільнений з військової служби з підстав, передбачених підпунктами "а", "б", "в" пунктів 1, 2, підпунктами "а", "б" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", його подружжям - декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка в установленому законодавством України порядку уклала контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України, та декларацію про відмову від іноземного громадянства для другого із подружжя;

4) іноземцем із числа осіб, зазначених у частинах двадцятій, двадцять четвертій статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", та його подружжям - декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частин двадцятої, двадцять четвертої статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", та декларацію про відмову від іноземного громадянства для другого із подружжя;

5) іноземцем, його подружжям, які є громадянами держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором або державою-окупантом, та зазнали у країні своєї громадянської належності переслідувань, - декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка зазнала переслідувань, разом із документом, що підтверджує переслідування;

6) іноземцем, який є другим із подружжя особи, яка в установленому законодавством України порядку проходила військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України та загинула при виконанні службових обов`язків, - декларацію про відмову від іноземного громадянства для другого із подружжя особи, яка в установленому законодавством України порядку проходила військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України та загинула при виконанні службових обов`язків.

Відповідно до абзацу дванадцятого статті 1 Закону № 2235-ІІІ зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення іноземного громадянства, визначеною у частині 1 статті 1 Закону № 2235-ІІІ є: невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.

Жодних доказів того, що позивачем вчинено дії спрямованих на виконання наданого ним зобов`язання припинити громадянство російської федерації протягом двох років з моменту набуття громадянства України.

Тому суд погоджується з доводами відповідача про те, що оскільки строк дії Тимчасового посвідчення громадянина України закінчився 15.09.2023, тому для продовження виплати пенсії відсутні законні підстави. Суд також враховує, що відповідач повідомив позивача про те, що питання щодо поновлення виплати пенсії буде розглядатися органами пенсійного фонду України після надання ОСОБА_1 документів, що підтверджують громадянство України, чинними на дату їх подання.

Питання, пов`язані з поданням та оформленням документів для поновлення пенсій, врегульовані Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1).

Відповідно до пункту 2.8 Порядку № 22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії. Згідно з положеннями п. 2.9 Порядку № 22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). Документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання. Документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З огляду на це, особа яка звертається до пенсійного органу із заявою про поновлення виплати пенсії, повинна пред`явити чинний паспорт або інший документ, що засвідчує її особу, місце її проживання (реєстрації) та вік.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 № 5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на:

1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України;

2) документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус: а) посвідчення водія; б) посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон; в) посвідка на постійне проживання; г) посвідка на тимчасове проживання; ґ) картка мігранта; д) посвідчення біженця; е) проїзний документ біженця; є) посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту; ж) проїзний документ особи, якій надано додатковий захист.

Пунктом 2.22 Порядку № 22-1 передбачено, що за документ, який засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт громадянина України, довідка про реєстрацію місця проживання особи у випадках, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - посвідка на постійне проживання, посвідчення на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист).

Верховий Суд у постанові від за 14 лютого 2019 у справі № 766/15025/16-а дійшов висновків про те, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж обов`язки, як і громадяни України - за винятками, установленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України; іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачене міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У подальшому Верховний Суд підтвердив вказану позицію у постановах від 13 червня 2019 у справі № 204/1134/17 (2а/204/91/17), від 30 вересня 2019 у справі №475/164/17, від 1 жовтня 2019 у справі № 804/3646/18, від 30 вересня 2021 у справі № 540/4060/20.

Суд дійшов висновку, що закінчення дії Тимчасового посвідчення громадянина України НОМЕР_1 унеможливлює визнання позивача іноземцем, що перебуває в Україні на законних підставах в розумінні Порядку № 22-1.

Тому, на думку суду, для поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 повинен звернутись з відповідною заявою та необхідними документами, передбаченими чинними нормативно - правовими актами, про які зазначалось вище (якщо таких документів ще немає у пенсійній справі), після чого відповідач повинен поновити виплату пенсії.

Таким чином, позовні вимоги є не обґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, з метою повного та ефективного захисту прав позивача суд дійшов висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог.

В силу приписів ст. 139 КАС України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016 м. Львів вул. Митрополита Андрея 10; ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовити.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.П. Качур