Справа № 420/14687/25
Суддя: Бабeнко Д.А.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 травня 2025 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Бабенко Д.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

12 травня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо врахування страхового стажу за періоди роботи з 03.02.1983 року по 29.07.1985 року та з 14.11.1996 по 28.11.1999 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області врахувати наявний страховий стаж за періоди роботи з 03.02.1983 року по 29.07.1985 року та з 14.11.1996 по 28.11.1999 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до п.п.3, 5, 6 ч.1 ст.171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши позовну заяву, суд вважає, що вона не відповідає вимогам ст.ст.160, 161 КАС України.

Частиною 6 статті 161 КАС України встановлено, що разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено суддею, разом з позовною заявою представник позивача подав заяву про поновлення строку звернення до суду. Зокрема, у заяві представник вказує, що днем отримання листа від ПФУ та днем ознайомлення з відмовою, що є предметом цього позову є 19.09.2024. Однак, позивачем протягом періоду з дати відмови, а саме з 19.09.2024 по 16.03.2025 включно, здійснювались заходи, спрямовані на поновлення порушеного права без судового втручання. Тобто, позивач після звільнення, з поважних причин не звернувся в шестимісячний термін до суду, оскільки за цей час вивчав проблематику обставин, яка склалась та використовував всі можливі доступні заходи і методи щодо поновлення порушеного права без судового втручання. При цьому, позивач звернувся до адвоката для консультацій та отримання правничої допомоги, що підтверджується договором про надання правничої допомоги №48А/С від 16.03.2025.

Крім того, протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, представник вказує, що при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку звернення до суду застосуванню підлягають правові висновки, викладені в постанові КАС ВС від 19.01.2023 у справі №460/17052/21.

Вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, суддя виходить з такого.

Суд зауважує, що дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом цього спору є визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо врахування страхового стажу за періоди роботи з 03.02.1983 року по 29.07.1985 року та з 14.11.1996 по 28.11.1999 року ОСОБА_1 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області врахувати наявний страховий стаж за періоди роботи з 03.02.1983 року по 29.07.1985 року та з 14.11.1996 по 28.11.1999 року ОСОБА_1 .

При цьому, початок перебігу строку звернення до суду позивач пов`язує з моментом, отримання листа ГУ ПФУ в Одеській області від 19.09.2024 р за вих.№ 1500-0206-8/143413, що наявний в матеріалах позовної заяви.

Суд зауважує, що правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість, закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

У вимірі описаних позивачем обставин, суддя доходить висновку, що позивач мав можливість звернутись до суду в межах шестимісячного строку.

При цьому, стосовно доводу, що позивач звернувся до адвоката для консультацій та отримання правничої допомоги лише 16.03.2025, то суд зазначає, що позивачем не додано доказів на підтвердження відсутності можливості звернутись до адвоката у період з 19.09.2024 по 16.03.2025, тобто в межах шестимісячного строку, у зв`язку із непереборними обставинами.

Відтак, оскільки до суду позивач звернувся 12.05.2025, то шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ст. 122 КАС України є пропущеним.

Також суддя зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить, виключно, від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача чи інших державних органів.

Як зазначено у постанові Верховного суду від 30.04.2021 року у справі №520/15510/19, питання, пов`язані з оцінкою поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, неодноразово вирішувалось Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 27.05.2020 у справі №9901/546/19 висловлено правову позицію про те, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Тобто, строк звернення до адміністративного суду може бути поновлений лише за наявності поважних підстав, наявність яких підтверджена відповідними доказами.

Посилання представника позивача на ведення на території України воєнного стану є необґрунтованим, з огляду на таке.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Загальний підхід до оцінки поважності причин пропуску строків повинен передбачати не просто посилання на воєнний стан, а доведення перешкоди для своєчасного здійснення процесуальних прав.

При цьому, стосовно посилання представника позивача на правові висновки, викладені в постанові КАС ВС від 19.01.2023 у справі №460/17052/21, то суддя відхиляє такі доводи, оскільки обставини у цій справі та справі, на яку посилається представник позивача, не є релевантними

Так, у справі №460/17052/21 предмет спору полягає у:

- визнанні протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо невиконання вимог пункту 1 Указу Президента України від 23 лютого 2002 року № 173/2002 «Про посилення соціального захисту військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ при нарахуванні грошового забезпечення» у період з 01 січня 2003 року по 01 січня 2008 року;

- зобов`язанні відповідача нарахувати та виплатити йому надбавку у розмірі 100 відсотків грошового забезпечення (окладів грошового забезпечення та надбавки за вислугу років), передбачену вимогами пункту 1 Указу Президента України від 23 лютого 2002 року № 173/2002 «Про посилення соціального захисту військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ при нарахуванні грошового забезпечення» за період з 01 січня 2003 року по 01 січня 2008 року;

- зобов`язанні військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити премію у відсотках, визначених у наказах командира військової частини НОМЕР_1 за період з 01 січня 2003 року по 01 січня 2008 року, з урахуванням вже виплачених сум;

- зобов`язанні відповідача відповідно до вимог Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушення встановлених строків нарахування та виплати частини грошового забезпечення з 1 січня 2003 року по 1 січня 2008 року;

- зобов`язанні військової частини НОМЕР_1 відповідно Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15 січня 2004 року, здійснити позивачу компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб.

У цій же справі предметом спору є визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо врахування страхового стажу за періоди роботи з 03.02.1983 року по 29.07.1985 року та з 14.11.1996 по 28.11.1999 року ОСОБА_1 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області врахувати наявний страховий стаж за періоди роботи з 03.02.1983 року по 29.07.1985 року та з 14.11.1996 по 28.11.1999 року ОСОБА_1 .

Вищенаведене свідчить про те, що правовідносини у цій справі не є подібними правовідносинам у справі №460/17052/21, а тому правові висновки, викладені у постанові від 19.01.2023 року, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин між сторонами.

Суддя зауважує, що позивачем не наведено обставин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних непереборних причин, що зумовили поважність пропуску встановленого законом строку звернення до суду.

Отже, підстави, зазначені позивачем у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, суддя визнає неповажними.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини першої якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Положеннями ч. 1, 2 ст.169 КАС України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене позивачу необхідно надати до суду обґрунтовану заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з наведенням інших підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Окрім того, згідно з п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У змісті позовної заяви позивачем в якості відповідачів зазначено: Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

При цьому, позивачем звернуто основну та похідну вимогу саме до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Проте, позовних вимог саме до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області позивачем у змісті позовних вимог не заявлено.

Таким чином, позивачу необхідно визначитись із відповідачем (відповідачами) по справі та надати до суду відповідні уточнення до позову в цій частині.

Згідно з ч. 1 ст. 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи наведене, суддя дійшов висновку, що позовну заяву слід залишити без руху, встановивши позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду:

- обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з наведеними підставами для поновлення такого строку;

- уточненої позовної заяви з урахуванням вищевикладеного суддею (з копією для відповідачів).

Керуючись ст. 160,161, 169 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність у десятиденний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки та роз`яснити, що у разі не усунення у визначений судом строк недоліків, позов буде визнаний неподаним та повернутий позивачу.

Ухвала набирає законної сили у строки, визначені ст.256 КАС України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Дмитро БАБЕНКО