Справа № 320/48213/24
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2025 року м. Київ №320/48213/24

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії судді: головуючого судді Жукової Є.О., суддів Діски А.Б., Кочанової П.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Макленд Чернігів»
доКабінету Міністрів України
треті особи:1. Державна служба України з лікарських засобів та контролю за наркотиками; 2. Міністерство внутрішніх справ України; 3. Національна поліція України
провизнання протиправними та нечинними постанов,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Макленд Чернігів» (позивач/ ТОВ «Макленд Чернігів») звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Кабінету Міністрів України (відповідач/ КМУ), в якому просить суд:

- визнати протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України «Деякі питання ліцензування господарської діяльності з культивування рослин, включених до таблиці І переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Кабінетом Міністрів України, розроблення, виробництва, виготовлення, зберігання, перевезення, придбання, реалізації (відпуску), ввезення на територію України, вивезення з території України, використання, знищення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, включених до зазначеного переліку» від 06 квітня 2016 р. №282 в частині абзацу 3 підпункту 6) пункту 6 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з культивування рослин, включених до таблиці І переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Кабінетом Міністрів України, розроблення, виробництва, виготовлення, зберігання, перевезення, придбання, реалізації (відпуску), ввезення на територію України, вивезення з території України, використання, знищення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, включених до зазначеного переліку, а саме: «наявність дозволу Національної поліції на використання об`єктів і приміщень, призначених для провадження господарської діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів».

- визнати протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України «Деякі питання видачі дозволу на використання об`єктів І приміщень, призначених для провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» від 13 квітня 2011 р. №469 повністю;

- зобов`язати Кабінет Міністрів України відповідно до ч.І ст. 265 КАС України невідкладно опублікувати резолютивну частину рішення суду у даній справі у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2024 позовна заява №320/48213/24 розподілена судді Жуковій Є.О.

Відповідно до частини 1 статті 33 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи, предметом оскарження в яких є рішення, дії чи бездіяльність Кабінету Міністрів України, крім випадку, встановленого частиною четвертою статті 22 цього Кодексу, Національного банку України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, окружної виборчої комісії (окружної комісії з референдуму), розглядаються і вирішуються в адміністративному суді першої інстанції колегією у складі трьох суддів.

Згідно із протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 29.10.2024 визначено склад колегії суддів: Жукова Є.О. - головуючий суддя, судді: Діска А.Б., Кочанова П.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.10.2024 відкрито провадження у справі. Суд ухвалив розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження колегією суддів: головуючого судді Жукової Є.О., суддів Діски А.Б., Кочанової П.В., призначити справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 18 грудня 2024 року, залучити до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Державну службу України з лікарських засобів та контролю за наркотиками (третя особа-1), Міністерство внутрішніх справ України (третя особа-2), Національну поліцію України (третя особа-3).

Підготовче судове засідання, призначене на 18 грудня 2024 року відкладено на 05 лютого 2025 року.

Підготовче засідання призначене на 05 лютого 2025 року відкладено у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Діски А.Б., який входить до складу колегії суддів у справі №320/48213/24.

У підготовчому судовому засіданні 12 лютого 2025 року суд на місці ухвалив клопотання представника позивача задовольнити та відкласти судове засідання на 19 березня 2025 року.

У судовому засіданні 19 березня 2025 року колегія суддів порадившись на місці ухвалила закрити підготовче провадження у справи та перейти до судового розгляду справи по суті. У судовому засіданні учасниками справи заявлені клопотання про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження. Враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд на місці ухвалив продовжувати розгляд справи у письмовому провадженні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує наступне.

Позивач, з метою отримання ліцензії на культивування рослин, включених до таблиці І Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Відповідача від 6 травня 2000 р. № 770, звернувся до Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками із зверненням, в якому просив роз`яснити: яким саме вимогам мають відповідати об`єкти і приміщення при здійсненні ліцензійної діяльності: вимогам МВС чи Ліцензійним вимогам, перелік яких є вичерпним і чи можлива видача Ліцензії без отримання Дозволу Національної поліції, який не підтверджує виконання ліцензійних вимог.

У відповідь на це звернення позивач отримав лист третьої особи-1, із змісту якого випливає, що до заяви про отримання вищезазначеної ліцензії йому необхідно додати документи, зазначені в п. п. 1, 2, 5 і 6 Ліцензійних умов.

Відповідно до п. 1 Ліцензійних умов, затверджених оскаржуваним актом-1, вони встановлюють вичерпний перелік вимог, обов`язкових для виконання під час провадження господарської діяльності з культивування рослин, включених до таблиці І переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 р. 770 (Офіційний вісник України, 2000 р., № 19, ст. 789) (Перелік), розроблення, виробництва, виготовлення, зберігання, перевезення, придбання, реалізації (відпуску), ввезення на територію України, вивезення з території України, використання, знищення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, включених до зазначеного переліку (далі - діяльність з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів), а також вичерпний перелік документів, які додаються до заяви про отримання ліцензії на провадження господарської діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів (ліцензія).

Відповідно до п. 1 Порядку (оскаржуваний акт-2), він визначає процедуру видачі юридичним особам дозволу на використання об`єктів і приміщень, призначених для провадження діяльності, пов`язаної з культивуванням рослин, включених до таблиці І переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 р. N 770 ( 770-2000-п ) Офіційний вісник України, 2000 р., № 19, ст. 789) (перелік), розробленням, виробництвом, виготовленням, зберіганням, перевезенням, придбанням, реалізацією і відпуском), використанням та знищенням наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, уключених до переліку (далі - діяльність, пов`язана з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів).

Отже, позивач належить до суб`єктів правовідносин, у яких будуть застосовуватись оскаржувані акти.

Як вказує позивач, оскаржувані акти порушують права, свободи, інтереси позивача та прийняті не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, без використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), не розсудливо.

Відповідно до пункту 2 Порядку видачі дозволу на використання об`єктів і приміщень, призначених для провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, дозвіл на використання об`єктів і приміщень, призначених для провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів (далі - дозвіл), видається юридичній особі за формою згідно з додатком територіальними органами Національної поліції за місцезнаходженням юридичної особи, а у разі, коли діяльність, пов`язана з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, провадиться не за місцезнаходженням юридичної особи, - за місцем провадження такої діяльності.

За посиланнями позивача, дозвіл не є документом, що підтверджує виконання будь-якої з зазначених вимог, що передбачені Ліцензійними умовами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 2016 р. № 282. Отже, на думку позивача, зазначення у переліку документів, що додаються до заяви про отримання Ліцензії цього дозволу суперечить принципу єдиною державної системи ліцензування, зазначеному у Законі України «Про ліцензування видів господарської діяльності».

У порушення статті 21 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» відповідач не привів у відповідність із цим Законом спірне положення оскаржуваного акту-1, тобто не виключив його з Ліцензійних мов.

Отже, за посиланнями позивача, оскаржуваний акт-1 (в оскаржуваній частині) є протиправним, оскільки Ліцензійні умови в частині зазначених вимог не передбачають вищезазначеного дозволу для їх виконання, а тому оскаржуваний акт-1 не може за своєю правовою сутністю суперечити положенням Закону. З цих же підстав є протиправним повністю і оскаржуваний акт-2.

Позивач вказує, що дозвіл має ознаки адміністративної послуги, проте стаття 11 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів» не відповідає нормам Закону України «Про адміністративні послуги», зокрема, не враховує вимоги статті 5 Закону в частині вимог, які мають бути врегульовані на рівні закону.

Позивач посилається на те, що забороняється вимагати від суб`єктів господарювання отримання документів дозвільного характеру, які не внесені до Переліку, затвердженого Законом України «Про перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності». Встановлення інших видів документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності може здійснюватися шляхом внесення відповідних змін до цього Закону.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, позовні вимоги вбачає безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Діяльність з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів вимагає дотримання приписів і Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», і Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори».

Частина постанови №282, яка для отримання ліцензії вимагає надання дозволу Національної поліції на використання об`єктів і приміщень, призначених для провадження господарської діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, повністю відповідає вимогам Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», не може з цих підстав бути визнаною незаконною.

Надання дозволу Національної поліції як необхідна умова отримання ліцензії визначається безпосередньо Законом України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори». Відповідно, відсутність такої вимоги в підзаконному акті Уряду можна розглядати як невідповідність такого акта закону. Крім того, положення статті 11 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» є діючими, неконституційними не визнавалися та не входить в колізію з іншими нормами законодавства України. Відтак, вимога щодо фактичного вилучення з підзаконного нормативного акта Уряду положення, яке прямо передбачено Законом є безпідставним.

Відповідач зазначає, що позивач не наводить аргументів щодо незаконності постанови №469, а посилається на відсутність необхідності отримання дозволу Національної поліції відповідно до Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» що, на його думку, є підставою для визнання постанови №469 нечинною, вказане, на думку відповідача, ґрунтується на неправильному тлумаченні позивачем оскаржуваних актів уряду в контексті Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності».

Третя особа-1 у поданому клопотанні від 11.12.2024 підтримує відзив Кабінету Міністрів України, заперечує проти задоволення позовних вимог.

У поясненнях третьої особи-2 Міністерство внутрішніх справ України не визнає позовних вимог повністю, зазначає, за приписами частини четвертої статті 8 Законом України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» ліцензія на здійснення діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів видається суб`єкту господарювання, який виконав вимоги статті 11 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності", а також надав центральному органу виконавчої влади, уповноваженому Кабінетом Міністрів України на здійснення ліцензування діяльності у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у тому числі - відомості про наявність дозволу Національної поліції на використання об`єктів і приміщень, призначених для здійснення діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів. Отже дозвіл відноситься до документів, наявність яких враховується при вирішенні питання при наданні відповідної ліцензії, відповідно до Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» та Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори». Тому твердження позивача, що зазначення дозволу у переліку документів, що додаються до заяви про отримання Ліцензії, суперечить принципу єдиної державної системи ліцензування, зазначеному у Законі № 222-VIII, є безпідставними.

Норми законодавства, якими передбачено видачу Національною поліцією України дозволу, не суперечать вимогам Конвенції Організації Об`єднаних Націй про боротьбу проти незаконного обігу наркотичних засобів і психотропних речовин, яка набула чинності для України 27 листопада 1991 року, а є формою реалізації її приписів на національному рівні. Постанову КМУ № 469 затверджено Кабінетом Міністрів України на виконання положень частини першої статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності». Отже, абзац третій підпункту 6 пункту 6 Ліцензійних умов, затверджений постановою КМУ № 282 та Постанова КМУ № 469 ґрунтуються на приписах закону.

Третя особа-3 проти задоволення вимог заперечує, зазначає, за приписами частини четвертої статті 8 Законом України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» ліцензія на здійснення діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів видається суб`єкту господарювання, який виконав вимоги статті 11 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності", а також надав центральному органу виконавчої влади, уповноваженому Кабінетом Міністрів України на здійснення ліцензування діяльності у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у тому числі - відомості про наявність дозволу Національної поліції на використання об`єктів і приміщень, призначених для здійснення діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів. Отже дозвіл відноситься до документів, наявність яких враховується при вирішенні питання при наданні відповідної ліцензії, відповідно до Закону № 222-VIII та Закону №60/95-ВР.

Відповідно до статті 11 Закону № 60/95-ВР дозвіл на використання об`єктів і приміщень, призначених для здійснення діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, видається суб`єкту господарювання Національною поліцією. Дозвіл на використання об`єктів і приміщень, призначених для здійснення діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, видається на підставі результатів перевірки відповідності цих об`єктів і приміщень встановленим Міністерством внутрішніх справ України вимогам. Рішення про видачу дозволу чи відмову у видачі дозволу на використання об`єктів і приміщень, призначених для здійснення діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, приймається центральним органом управління Національної поліції у строк, що не перевищує десяти календарних днів з дня подання суб`єктом господарювання документів за переліком, встановленим МВС України.

Постановою КМУ № 469 регламентуються лише питання та підстави видачі дозволу на використання об`єктів і приміщень, призначених для провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів.

Заходи контролю, визначені статтею 6 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» (Заходи контролю за обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів) Закону, передбачають запровадження системи дозволів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, здійснення контролю за дотриманням дозвільних документів та надання дозволів на використання обладнання та приміщень, призначених для здійснення діяльності у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів. Цією ж статтею передбачено встановлення спеціальних вимог щодо культивування рослин, включених до таблиці I Переліку (крім посіву та вирощування конопель для промислових цілей), а також щодо зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, охорони виробничих та складських приміщень та обмеження доступу до цих наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів сторонніх осіб. Діяльність з видачі дозволу на використання об`єктів і приміщень, призначених для здійснення діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів здійснюється Національною поліцією України відповідно до вимог статті 11 Закону на підставі результатів перевірки відповідності цих об`єктів і приміщень згідно вимог МВС.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 469 затверджено Порядок видачі дозволу на використання об`єктів і приміщень, призначених для провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів (Порядок №469).

Постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 2016 р. № 282 затверджені Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з культивування рослин (крім конопель для промислових цілей, визначених Законом України Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори), включених до таблиці I переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Кабінетом Міністрів України, розроблення, виробництва, виготовлення, зберігання, перевезення, придбання, реалізації (відпуску), ввезення на територію України, вивезення з території України, використання, знищення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, включених до зазначеного переліку (Ліцензійні умови).

Відповідно до абзацу 3 пп.6 п. 6 Ліцензійних умов до заяви про отримання ліцензії додаються відомості про: наявність дозволу Національної поліції на використання об`єктів і приміщень, призначених для провадження господарської діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів.

Незгода з постановою КМУ 13 квітня 2011 р. № 469, якою затверджений Порядок видачі дозволу на використання об`єктів і приміщень, призначених для провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та положеннями абзацу 3 пп.6 п. 6 Ліцензійних умов, зумовила звернення позивача з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 264 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень

Відповідно до частини першої статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо:

1) законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України (крім рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу), постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим;

2) законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин другої та третьої статті 264 Кодекс адміністративного судочинства України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Отже, керуючись завданнями та основними засадами (принципами) адміністративного судочинства, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України, частиною другою статті 2, статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з частиною 1 статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Положеннями пунктів 3, 10 частини 1 статті 116 Конституції України регламентовано, що Кабінет Міністрів України забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування; здійснює інші повноваження, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Між тим, організацію, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України відповідно до Конституції України визначає Закон України Про Кабінет Міністрів України від 27.02.2014 № 794-VII (далі Закон № 794-VII).

Відповідно до статті 1 Закону № 794-VII Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених Конституцією України.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону № 794-VII діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв`язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності.

Частиною 1 статті 49 цього Закону обумовлено, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти постанови і розпорядження.

Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України (ч. 2 ст. 49 Закону № 794-VII).

Таким чином, на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України Кабінет Міністрів України видає підзаконні нормативно-правові акти постанови і розпорядження, реалізуючи у такий спосіб свою виконавчу (управлінську) компетенцію.

Разом з цим, статтею 6 Конституції України визначено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Конституційне повноваження здійснювати законотворчу діяльність належить виключно Верховній Раді України. Прийняття Кабінетом Міністрів України підзаконних нормативно-правових актів є формою реалізації його конституційних повноважень, визначених Конституцією та законами України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.11.2023 у справі №640/28113/20.

Згідно з частиною першою статті 20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України сприяє розвитку підприємництва на засадах рівності перед законом усіх форм власності та соціальній спрямованості національної економіки, здійснює заходи щодо демонополізації та антимонопольного регулювання економіки, розвитку конкуренції та ринкової інфраструктури, забезпечує здійснення державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України відповідно до Конституції України та цього Закону затверджує Регламент Кабінету Міністрів України, який визначає порядок проведення засідань Кабінету Міністрів України, підготовки та прийняття рішень, інші процедурні питання його діяльності, а також визначає порядок розроблення, виконання та моніторингу виконання програмних документів Кабінету Міністрів України.

Пунктом 1 параграфу 32 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 2007 року №950, визначено, що проекти актів Кабінету Міністрів готуються на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів, доручень Прем`єр-міністра, а також за ініціативою членів Кабінету Міністрів, центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій з дотриманням вимог цього Регламенту.

Згідно пунктом 3 параграфу 32 Регламенту проекти регуляторних актів Кабінету Міністрів готуються з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", та відповідно до Методики проведення аналізу впливу регуляторного акта, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2004 р. № 308 (Офіційний вісник України, 2004 р., № 10, ст. 612).

Відповідно до параграфу 34 Регламенту під час розроблення проекту акта Кабінету Міністрів розробник аналізує стан справ у відповідній сфері правового регулювання, причини, які зумовлюють необхідність підготовки проекту, визначає предмет правового регулювання, механізм вирішення питання, що потребує врегулювання, передбачає правила і процедури, які, зокрема, унеможливлювали б вчинення корупційних правопорушень, а також робить прогноз результатів реалізації акта та визначає критерії (показники), за якими оцінюватиметься ефективність його реалізації.

Якщо реалізація акта потребує фінансування з державного чи місцевого бюджетів, розробник проводить необхідні фінансово-економічні розрахунки.

Фінансово-економічні розрахунки під час підготовки проекту акта Кабінету Міністрів проводяться за методикою, що розробляється та затверджується Мінфіном.

Відповідно до параграфу 37 Регламенту:

1. Розробник надсилає заінтересованому органу проект акта Кабінету Міністрів, завізований керівником органу, який є розробником, разом з пояснювальною запискою, а також порівняльною таблицею (якщо проектом акта передбачено внесення змін до інших актів Кабінету Міністрів).

Якщо розробником проекту акта Кабінету Міністрів є центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів через міністра, проект надсилається заінтересованому органу лише після його погодження відповідним міністром.

Центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів через міністра, надсилає завізований керівником органу проект акта Кабінету Міністрів разом з пояснювальною запискою, висновком про проведення антидискримінаційної експертизи, а також порівняльною таблицею (якщо проектом акта передбачено внесення змін до інших актів Кабінету Міністрів) відповідному міністерству для його погодження міністром.

Свою позицію щодо проекту акта Кабінету Міністрів міністр, що спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади, доводить до відома розробника шляхом надсилання листа, до якого в разі відсутності зауважень додається також завізований ним проект акта. Позиція міністра може бути доведена до відома розробника через уповноважену ним особу шляхом надсилання листа за підписом такої особи.

У разі висловлення до проекту акта Кабінету Міністрів, поданого центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів через міністра, зауважень і пропозицій, проект акта повертається розробнику для його доопрацювання та внесення в установленому порядку на розгляд міністра.

Порядок взаємодії міністерства та центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів через відповідного міністра, під час підготовки проекту акта Кабінету Міністрів, його погодження, а також погодження проектів актів, що надійшли від інших органів виконавчої влади, встановлюється міністром, що спрямовує та координує діяльність відповідного центрального органу виконавчої влади, з урахуванням процедури, визначеної цим Регламентом.

2. Заінтересований орган зобов`язаний за зверненням розробника у строк, встановлений § 38 цього Регламенту, взяти участь в опрацюванні та погодженні проекту акта Кабінету Міністрів у частині, що стосується його компетенції.

3. Свою позицію щодо проекту акта Кабінету Міністрів керівник заінтересованого органу доводить до відома розробника шляхом надсилання листа, до якого додається завізований ним проект акта, а також зауваження в разі їх наявності. У разі наявності зауважень проект візується із зауваженнями.

Зауваження до проекту акта Кабінету Міністрів подаються розробникові заінтересованим органом виключно з тих питань, що належать до його компетенції та не можуть стосуватися компетенції інших центральних органів виконавчої влади.

4. Заінтересований орган зобов`язаний чітко обґрунтувати свою позицію щодо проекту акта Кабінету Міністрів, а в разі потреби викласти окремі положення проекту у відповідній редакції.

5. Якщо заінтересованим органом є центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів через відповідного міністра, позиція такого органу щодо проекту акта Кабінету Міністрів погоджується відповідним міністром.

6. Якщо у позиціях розробника і заінтересованого органу щодо проекту акта Кабінету Міністрів є розбіжності, які не можуть бути врегульовані на рівні фахівців таких органів, керівник органу, який є розробником, та керівник заінтересованого органу зобов`язані особисто провести узгоджувальні процедури, передбачені пунктом 6 § 33 цього Регламенту.

У разі коли розробником проекту акта або заінтересованим органом є Мін`юст, Мінекономрозвитку або Мінфін узгоджувальні процедури можуть бути проведені на рівні перших заступників або заступників керівників зазначених органів.

7. Для оперативного обміну інформацією під час опрацювання та погодження проекту акта Кабінету Міністрів розробник та заінтересовані органи використовують електронну пошту та інші засоби зв`язку.

Відповідно до параграфу 38 Регламенту Розробник визначає строк погодження проекту акта Кабінету Міністрів заінтересованими органами виходячи із складності та обсягу проекту з урахуванням строків виконання завдань, установлених актами законодавства, протокольними рішеннями Кабінету Міністрів, але не більш як 10 робочих днів.

Проект акта з питань спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція), розробником якого є Мінекономрозвитку, погоджується заінтересованими органами невідкладно, але не довше п`яти днів.

Згідно з § 44 Регламенту

1. Проект акта Кабінету Міністрів (за винятком проекту розпорядження з кадрових питань) розробник подає Мін`юсту для проведення правової експертизи разом з пояснювальною запискою, висновком про проведення антидискримінаційної експертизи, матеріалами погодження (листами із зауваженнями і пропозиціями) та довідками, зазначеними у пункті 3 § 35 і пункті 3 § 36 цього Регламенту.

2. Проект акта Кабінету Міністрів, який розробник подає Мін`юсту для проведення правової експертизи, обов`язково погоджується керівником юридичної служби відповідного органу.

Якщо розробником є центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів через відповідного міністра, проект акта Кабінету Міністрів також обов`язково погоджується керівником юридичної служби відповідного міністерства.

Згідно з § 45 Регламенту Мін`юст під час проведення правової експертизи перевіряє проект акта Кабінету Міністрів на відповідність Конституції України, актам законодавства та чинним міжнародним договорам України, стандартам Ради Європи у сфері демократії, верховенства права та прав людини, зокрема положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, принципу забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків (гендерно-правова експертиза), а в разі, коли проект акта належить до пріоритетних сфер адаптації законодавства України до законодавства Європейського Союзу, - на його відповідність acquis communautaire.

З метою виявлення у проекті акта Кабінету Міністрів норм, що можуть сприяти вчиненню корупційних правопорушень, надання рекомендацій стосовно їх усунення Мін`юст проводить антикорупційну експертизу.

Відповідно до § 47 Регламенту у разі коли за висновком Мін`юсту проект акта Кабінету Міністрів не відповідає Конституції та законам України, актам Президента України, рішення щодо такого проекту акта приймається на засіданні Кабінету Міністрів.

Відповідно до частини першої статті 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" Кабінетом Міністрів України постановою від 13 квітня 2011 року №469 затверджено Порядок видачі дозволу на використання об`єктів і приміщень, призначених для провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів.

Згідно з пунктами 1-3 Порядку №469 цей Порядок визначає процедуру видачі юридичним особам дозволу на використання об`єктів і приміщень, призначених для провадження діяльності, пов`язаної з культивуванням рослин, включених до таблиці I переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 р. № 770 (Офіційний вісник України, 2000 р., № 19, ст. 789) (далі - перелік), розробленням, виробництвом, виготовленням, зберіганням, перевезенням, придбанням, реалізацією (відпуском), використанням та знищенням наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, уключених до переліку (далі - діяльність, пов`язана з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів).

Дозвіл на використання об`єктів і приміщень, призначених для провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів (далі - дозвіл), видається юридичній особі за формою згідно з додатком територіальними органами Національної поліції за місцезнаходженням юридичної особи, а у разі, коли діяльність, пов`язана з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, провадиться не за місцезнаходженням юридичної особи, - за місцем провадження такої діяльності.

Дозвіл видається за результатами перевірки відповідності об`єктів і приміщень установленим МВС вимогам.

Відповідно до пункту 22 частини першої статті 7, абзацу першого частини другої статті 9 Закону України Про ліцензування видів господарської діяльності Кабінет Міністрів України постановою від 06 квітня 2016 року №282 затвердив Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з культивування рослин (крім конопель для промислових цілей, визначених Законом України Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори), включених до таблиці I переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Кабінетом Міністрів України, розроблення, виробництва, виготовлення, зберігання, перевезення, придбання, реалізації (відпуску), ввезення на територію України, вивезення з території України, використання, знищення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, включених до зазначеного переліку, що додаються (Ліцензійні умови).

Ці Ліцензійні умови встановлюють вичерпний перелік вимог, обов`язкових для виконання під час провадження господарської діяльності з культивування рослин (крім конопель для промислових цілей, визначених Законом України Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори), включених до таблиці I переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 р. № 770 (Офіційний вісник України, 2000 р., № 19, ст. 789) (далі - перелік), розроблення, виробництва, виготовлення, зберігання, перевезення, придбання, реалізації (відпуску), ввезення на територію України, вивезення з території України, використання, знищення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, включених до переліку (далі - діяльність з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів), а також вичерпний перелік документів, які додаються до заяви про отримання ліцензії на провадження господарської діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів (далі - ліцензія) (пункт 1 Ліцензійних умов).

Відповідно до пункту 2 Ліцензійних мов дія цих Ліцензійних умов поширюється на всіх суб`єктів господарювання, зареєстрованих в установленому законодавством порядку як юридичні особи, незалежно від їх організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування та фізичних осіб - підприємців, які мають ліцензію на провадження медичної або ветеринарної практики, що провадять діяльність з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів.

У разі коли ліцензіат провадить вид господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, не в повному обсязі, а частково, ці Ліцензійні умови поширюються на ліцензіата лише в частині, що встановлює вимоги до провадження цієї частини виду господарської діяльності.

Дія цих Ліцензійних умов не поширюється на особу, уповноважену на здійснення закупівель у сфері охорони здоров`я, що здійснює закупівлі лікарських засобів за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, щодо лікарських засобів, внесених до такого переліку. У разі відсутності ліцензії у особи, уповноваженої на здійснення закупівель у сфері охорони здоров`я, забезпечення дотримання вимог законодавства про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори щодо лікарських засобів, що закуповуються особою, уповноваженою на здійснення закупівель у сфері охорони здоров`я, та вимог статті 8 Закону України Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори здійснюється шляхом залучення особою, уповноваженою на здійснення закупівель у сфері охорони здоров`я, суб`єктів господарювання, які мають ліцензію, з дотриманням вимог Закону України Про публічні закупівлі.

Відповідно до Пояснювальної записки до проекту постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з культивування рослин, включених до таблиці І Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Кабінетом Міністрів України, розроблення, виробництва, виготовлення, зберігання, перевезення, придбання, реалізації (відпуску), ввезення на територію України, вивезення з території України, використання, знищення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, включених до зазначеного Переліку, внесення змін до переліку документів, які додаються до заяви про видачу ліцензії для окремого виду господарської діяльності, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України», проект постанови розроблено Державною службою України з контролю за наркотиками на виконання пункту 2 частини другої статті 6 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» та пункту 2 доручення Прем`єр-міністра України А.П. Яценюка від 9 квітня 2015 року № 13046/1/1-15 до Закону України від 2 березня 2015 року № 222-VIII «Про ліцензування видів господарської діяльності» з метою затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з культивування рослин, включених до таблиці І Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Кабінетом Міністрів України, розроблення, виробництва, виготовлення, зберігання, перевезення, придбання, реалізації (відпуску), ввезення на територію України, вивезення з території України, використання, знищення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, включених до зазначеного Переліку.

Метою прийняття проекту постанови Кабінету Міністрів України є виконання пункту 2 частини другої статті 6 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» та пункту 2 доручення Прем`єр-міністра України А.П.Яценюка від 9 квітня 2015 року № 13046/1/1-15 до Закону України від 2 березня 2015 року № 222-VIII «Про ліцензування видів господарської діяльності» та затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з культивування рослин, включених до таблиці І Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Кабінетом Міністрів України, розроблення, виробництва, виготовлення, зберігання, перевезення, придбання, реалізації (відпуску), ввезення на територію України, вивезення з території України, використання, знищення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, включених до зазначеного Переліку.

Проект постанови погоджено без зауважень Міністерством фінансів України, Міністерством охорони здоров`я України, Державною регуляторною службою України; із зауваженнями, що враховані частково - Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, Міністерством внутрішніх справ України та Міністерством юстиції України.

Зауваження, висловлені Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, Міністерством внутрішніх справ України та Міністерства юстиції країни не були враховані, оскільки не узгоджуються з нормами законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про Ліцензування видів господарської діяльності».

З метою врегулювання розбіжносте щодо проекту акта Державною службою країни з контролю за наркотиками були проведені узгоджувальні наради з Представниками Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Міністерства юстиції України із застосуванням електронних засобів зв`язку.

З метою врахування думки громадськості, проект опубліковано на офіційному сайті Державної служби України з контролю за наркотиками та на урядовому веб-сайті «Громадянське суспільство і влада».

Відповідно до висновку Міністерства юстиції України від 04 березня 2016 року за результатами правової експертизи до проекту постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з культивування рослин, включених до таблиці І Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Кабінетом Міністрів України, розроблення, виробництва, виготовлення, зберігання, перевезення, придбання, реалізації (відпуску), ввезення на територію України, вивезення з території України, використання, знищення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, включених до зазначеного Переліку, внесення змін до переліку документів, які додаються до заяви про видачу ліцензії для окремого виду господарської діяльності, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України», проект постанови відповідає Конституції України, проект постанови відповідає актам законодавства, що мають вищу юридичну силу, проект постанови узгоджується з актами такої ж юридичної сили.

Проект постанови Кабінету Міністрів України погоджено із зауваженнями щодо невідповідності вимогам нормопроектувальної техніки, які враховані частково.

Отже, згідно наявних в матеріалах справи, зокрема, пояснювальної записки до проекту, довідки про погодження проекту постанови, висновку Міністерства юстиції України, протоколу узгодження позицій щодо проекту постанови, з урахуванням подальших внесених змін, суд встановив, що виданню оскаржуваної постанови передувала процедура підготовки проекту постанови, яка відповідає вимогам статті 50, 51 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" та Регламенту Кабінету Міністрів України.

Щодо посилань позивача на невідповідність спірної постанови законам, суд зазначає наступне.

25 квітня 1991 року Україна ратифікувала Конвенцію Організації Об`єднаних Націй про боротьбу проти незаконного обігу наркотичних засобів і психотропних речовин, яка набула чинності для України 27 листопада 1991 року. Метою цієї Конвенції є сприяння співробітництву між Сторонами з тим, щоб вони могли більш ефективно вирішувати різноманітні проблеми незаконного обігу наркотичних засобів і психотропних речовин, що мають міжнародний характер. При здійсненні своїх зобов`язань за Конвенцією Сторони вживають необхідні заходи, включаючи заходи законодавчого та організаційного характеру, відповідно до основних положень своїх внутрішніх законодавчих систем (стаття 2 Конвенції).

Господарський кодекс України (далі - ГК України) встановлює відповідно до Конституції України правові основи господарської діяльності (господарювання), яка базується на різноманітності суб`єктів господарювання різних форм власності.

Згідно із статтею 6 цього Кодексу загальними принципами господарювання в Україні у тому числі (…) є свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом.

За приписами статті 14 ГК України ліцензування є засобами державного регулювання у сфері господарювання, спрямованими на забезпечення єдиної державної політики у цій сфері та захист економічних і соціальних інтересів держави, суспільства та окремих споживачів.

Правові засади ліцензування, патентування певних видів господарської діяльності та квотування визначаються виходячи з конституційного права кожного на здійснення підприємницької діяльності, не забороненої законом, а також принципів господарювання, встановлених у статті 6 цього Кодексу.

Відносини, пов`язані з ліцензуванням видів господарської діяльності, регулюються законом.

Відповідно до частини третьої статті 43 ГК України перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, а також перелік видів діяльності, підприємництво в яких забороняється, встановлюються виключно законом.

Отже законом можуть бути передбачені певні обмеження та регулювання господарської діяльності підприємства.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 №222-VIII (далі - Закон № 222-VIII) ліцензійний реєстр - автоматизована система збору, накопичення та обробки даних про суб`єктів господарювання, які в установленому законом порядку звернулися до органу ліцензування із заявою про отримання ліцензії, провадять діяльність на підставі ліцензії, дія ліцензії яких зупинена, ліцензія яких анульована.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 222-VIII ліцензійні умови - нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України, іншого уповноваженого законом органу державної влади, положення якого встановлюють вичерпний перелік вимог до провадження господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, обов`язкових для виконання ліцензіатом, та вичерпний перелік документів, що додаються до заяви про отримання ліцензії.

Пунктом 22 ст. 7 Закону № 222-VIII встановлено, що ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності як культивування рослин, включених до таблиці І Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Кабінетом Міністрів України, розроблення, виробництво, виготовлення, зберігання, перевезення, придбання, реалізація (відпуск), ввезення на територію України, вивезення з території України, використання, знищення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, включених до зазначеного Переліку, - з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори».

Частиною 1 ст. 9 Закону № 222-VIII передбачено, що ліцензіат зобов`язаний виконувати вимоги ліцензійних умов відповідного виду господарської діяльності, а здобувач ліцензії для її отримання - відповідати ліцензійним умовам.

Керуючись ч. 1 ст. 18 Закону №222-VIII органи ліцензування вносять до ліцензійних реєстрів:

1) рішення, прийняті органами ліцензування відповідно до цього Закону, крім рішень про залишення заяви про отримання ліцензії без розгляду, відмову у видачі ліцензії;

2) відомості про місця провадження ліцензіатом виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню (у тому числі дата внесення відомостей про місця провадження виду господарської діяльності); оскарження ліцензіатом рішення органу ліцензування до суду; рішення суду із зазначенням результату розгляду оскаржуваного рішення органу ліцензування.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про підприємництво» діяльність, пов`язана з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, здійснюється відповідно до Закону України "Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори".

У той же час, Закон України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 №60/95-ВР (Закон №60/95-ВР) визначає правові та організаційні засади державної політики щодо обігу в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, встановлює порядок державного контролю, повноваження органів виконавчої влади, права та обов`язки фізичних і юридичних осіб у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів.

Згідно з статтею 8 Закону №60/95-ВР ліцензування діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів здійснюється відповідно до Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Ліцензія на здійснення діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів видається суб`єкту господарювання, який виконав вимоги статті 11 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності", а також надав центральному органу виконавчої влади, уповноваженому Кабінетом Міністрів України на здійснення ліцензування діяльності у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів (далі - орган ліцензування), такі відомості та документи:

свідоцтво (посвідчення, сертифікат спеціаліста), що підтверджує професійну придатність керівника юридичної особи або керівника відповідного підрозділу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, яка має ліцензію на провадження медичної або ветеринарної практики, для зайняття діяльністю з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що ліцензується;

довідки відповідного державного або комунального закладу охорони здоров`я про відсутність у працівників, які за своїми службовими обов`язками отримають (чи мають) доступ безпосередньо до наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, психічних розладів, пов`язаних із зловживанням алкогольними напоями, наркотичними засобами чи психотропними речовинами, а також про відсутність серед зазначених працівників осіб, визнаних непридатними до виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), пов`язаних з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

відомості про відсутність у працівників, які за своїми службовими обов`язками отримають (чи мають) доступ безпосередньо до наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, не знятої чи не погашеної в установленому порядку судимості за вчинення нетяжких, тяжких та особливо тяжких злочинів або кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, у тому числі тих, що вчинені за межами України;

відомості про наявність дозволу Національної поліції на використання об`єктів і приміщень, призначених для здійснення діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів.

Отже, діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів вимагає дотримання приписів і Закону № 222-VIII, і Закону №60/95-ВР.

На виконання п. 7 Ліцензійних умов діяльність з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів провадиться суб`єктами господарювання на підставі ліцензії на відповідний вид діяльності за умови наявності виконання кадрових, організаційних, технологічних, інших спеціальних вимог, установлених цими Ліцензійними умовами.

Відповідно до п.п. 14 та 15 Ліцензійних умов ліцензіат провадить господарську діяльність з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів виключно в межах місць провадження господарської діяльності, які зазначені у відомостях про них та відомості про які внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

У разі створення нового місця, в межах якого планується провадження господарської діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, ліцензіат повинен письмово поінформувати орган ліцензування та надати документи, передбачені підпунктами 1-8 пункту 6 цих Ліцензійних умов.

Інформація про зміну місця провадження ліцензіатом господарської діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів не вноситься до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо місце провадження господарської діяльності згідно з поданими документами не відповідає вимогам цих Ліцензійних умов, про що орган ліцензування письмово повідомляє ліцензіату.

На виконання п. 6 Ліцензійних умов до заяви про отримання ліцензії додаються такі документи:

1) копія свідоцтва (посвідчення, сертифіката спеціаліста), що підтверджує професійну придатність керівника юридичної особи або керівника відповідного підрозділу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, яка має ліцензію на провадження медичної або ветеринарної практики, для зайняття діяльністю з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що ліцензується;

2) довідка відповідного державного або комунального закладу охорони здоров`я про відсутність у працівників, які за своїми службовими обов`язками отримують (чи мають) доступ безпосередньо до наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, психічних розладів, пов`язаних із зловживанням алкогольними напоями, наркотичними засобами чи психотропними речовинами, а також про відсутність серед зазначених працівників осіб, визнаних непридатними до виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), пов`язаних з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів;

3) довідка МВС про відсутність у працівників, які за своїми службовими обов`язками отримають (чи мають) доступ безпосередньо до наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, не знятої чи не погашеної в установленому порядку судимості за вчинення середньої тяжкості, тяжкого та особливо тяжкого злочину або за злочин, пов`язаний із незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, у тому числі вчинених за межами України;

4) дозвіл Національної поліції на використання об`єктів і приміщень, призначених для провадження діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та їх відповідність встановленим вимогам;

5) копія документа, що підтверджує право власності або право користування, або спільного користування на об`єкти, на яких провадиться господарська діяльність з культивування рослин, включених до списку № 3 таблиці I переліку;

6) відомості про стан матеріально-технічної бази суб`єкта господарювання, наявність персоналу із зазначенням його освітнього і кваліфікаційного рівня (додаток 3). Сторінки відомостей нумеруються, прошиваються, засвідчуються підписом уповноваженої особи та скріплюються печаткою суб`єкта господарювання (за наявності);

7) копія паспорта керівника здобувача ліцензії (або довіреної особи) із відміткою органу доходів і зборів про повідомлення про відмову через свої релігійні переконання від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (подається тільки фізичними особами - підприємцями, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному органу доходів і зборів);

8) опис документів, що додаються до заяви про отримання ліцензії (додаток 2), у двох примірниках.

Органу ліцензування забороняється вимагати від здобувача ліцензії інші документи.

З аналізу вказаних норм вбачається, що як при отриманні ліцензії вперше, так й у разі створення нового місця, в межах якого планується провадження господарської діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, ліцензіат повинен надати дозвіл Національної поліції на використання об`єктів і приміщень, призначених для провадження діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та їх відповідність встановленим вимогам.

Як зазначалось, за приписами частини четвертої статті 8 Закону № 60/95-ВР ліцензія на здійснення діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів видається суб`єкту господарювання, який виконав вимоги статті 11 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності", а також надав центральному органу виконавчої влади, уповноваженому Кабінетом Міністрів України на здійснення ліцензування діяльності у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів (далі - орган ліцензування) у тому числі (…) відомості про наявність дозволу Національної поліції на використання об`єктів і приміщень, призначених для здійснення діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів.

Отже дозвіл відноситься до документів, наявність яких враховується при вирішенні питання при наданні відповідної ліцензії та документи які визначають право на його отримання у тому числі визначені в статті 11 Закону "Про ліцензування видів господарської діяльності".

Статтею 11 Закону № 60/95-ВР встановлено, що дозвіл на використання об`єктів і приміщень, призначених для здійснення діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, видається суб`єкту господарювання Національною поліцією. Дозвіл на використання об`єктів і приміщень, призначених для здійснення діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, видається на підставі результатів перевірки відповідності цих об`єктів і приміщень встановленим Міністерством внутрішніх справ України вимогам.

За такого правового регулювання, дозвіл на використання об`єктів і приміщень, призначених для здійснення діяльності з обігу наркотичних засобів відноситься до документів, який долучається до заяви про отримання ліцензії здійснення діяльності з обігу наркотичних засобів.

Отже, аналіз оскаржуваного абзацу 3 пп.6 п.6 Ліцензійних умов, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 №282 свідчить, що останній відтворює положення статті 8 Закону № 60/95-ВР, тобто, відповідає зазначеному Закону.

Посилання позивача на невідповідність згаданого пункту принципам, єдності державної системи ліцензування, визначеному у Законі №222, суд відхиляє, та зауважує, що законодавством закріплені певні обмеження та регулювання господарської діяльності підприємства, зокрема, щодо діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів.

При цьому, саме Закон № 60/95-ВР регламентує діяльність з використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у медичній практиці та є спеціальним у таких правовідносинах.

Також, суд зауважує, що оскаржуваний Порядок №№469 не змінює, скасовує чи відміняє, встановлені норми Закону №222 та Закону № 60/95-ВР, а лише визначає процедуру видачі юридичним особам дозволу на використання об`єктів і приміщень, призначених для провадження діяльності, пов`язаної з культивуванням рослин, включених до таблиці I переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, яка не містить суперечностей із нормами заданих законів.

Посилання позивача на те, що Закон №60/95-ВР суперечить Закону №3392, а з прийняттям Закону №3392 скасовано положення ч.8 ст.8 Закону №№60/95-ВР, як однопредметного акту, що діяв у часі раніше, суд відхиляє.

Закон України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» № 2806-IV (Закон № 2806-IV ) визначає правові та організаційні засади функціонування дозвільної системи у сфері господарської діяльності і встановлює порядок діяльності дозвільних органів, уповноважених видавати документи дозвільного характеру, та адміністраторів.

Згідно із статтею 1 цього Закону дозвільна система у сфері господарської діяльності - сукупність урегульованих законодавством відносин, які виникають між дозвільними органами, адміністраторами та суб`єктами господарювання у зв`язку з видачею документів дозвільного характеру, переоформленням, анулюванням документів дозвільного характеру; дозвільні органи - суб`єкти надання адміністративних послуг, їх посадові особи, уповноважені відповідно до закону видавати документи дозвільного характеру; документ дозвільного характеру - дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ в електронному вигляді (запис про наявність дозволу, висновку, рішення, погодження, свідоцтва, іншого документа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), який дозвільний орган зобов`язаний видати суб`єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб`єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

У Постанові Уряду № 469 зазначено, що Порядок затверджений відповідно до частини першої статті 4-1 Закону № 2806-IV.

Водночас згідно із статтею 4 Закону № 2806-IV виключно законами, які регулюють відносини, пов`язані з одержанням документів дозвільного характеру, встановлюється у тому числі (…) перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності.

На розвиток цієї норми 19.05.2011 був прийнятий Закон України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 3392-VI).

Статтею 1 Закону № 3392-VI затверджений Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності зазначений у відповідному додатку.

Дійсно, у зазначеному Переліку відсутній дозвільний документ на використання об`єктів і приміщень, призначених для провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, передбачений Порядком № 469.

У той же час, суд акцентує, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Так, у п. 2.1 Рішення від 18 червня 2020 року № 5-р(II)/2020 Конституційний Суд України зазначив, що принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori) «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

У даному випадку, Закон № 60/95-ВР є спеціальним, оскільки він визначає правові та організаційні засади державної політики щодо обігу в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, встановлює порядок державного контролю, повноваження органів виконавчої влади, права та обов`язки фізичних і юридичних осіб у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів.

Отже, суд при вирішенні даної справи виходить з того, що позивачем не надано жодного допустимого доказу невідповідності оскаржуваних положень Ліцензійних умов, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 №282 та постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.201 №469, яким затверджено Порядок видачі дозволу на використання об`єктів і приміщень, призначених для провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів правовим актам вищої юридичної сили, перевищення Кабінетом Міністрів України повноважень при її прийнятті, що в сукупності свідчить про необґрунтованість позовних вимог.

Крім того, підлягає врахуванню також те, що у позові, що розглядається, не ставиться питання про порушення відповідачем процедури прийняття оскаржуваних нормативно-правових актів, вказане і не встановлено судом під час розгляду справи.

Ураховуючи викладене, відповідач, видаючи оскаржувані нормативно-правові акти, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої судові витрати підлягають відшкодуванню стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, лише при задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255, 264 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Макленд Чернігів» відмовити повністю.

2. Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуючий суддя Жукова Є.О.

Судді Діска А.Б.

Кочанова П.В.