Справа № 480/3789/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 р. Справа № 480/3789/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик) від 28.11.2024 року по справі № 480/3789/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1

про скасування наказу та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 2.1.7 наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 100 від 05.03.2024 в частині здійснення утримання з грошового забезпечення та інших видів доходів позивача до повного погашення суми переплати додаткової винагороди за вересень-листопад 2023 року в сумі 154376, 35 грн.;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату позивачу безпідставно утриманих коштів з грошового забезпечення на підставі наказу № 100 від 05.03.2024.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 28.11.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_1 про скасування наказу та зобов`язання вчинити дії задоволено.

Визнано протиправним та скасовано підпункт 2.1.7 пункту 2 наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 100 від 05.03.2024 в частині здійснення утримання з грошового забезпечення та інших видів доходів ОСОБА_1 до повного погашення суми переплати додаткової винагороди за вересень-листопад 2023 року в сумі 154376, 35 грн.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 утриманих на підставі наказу № 100 від 05.03.2024 з грошового забезпечення та інших видів доходу коштів.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що підставою для винесення спірного наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 100 від 05.03.2024 була перевірка військової частини НОМЕР_2 виявлення фінансових ризиків, за результатами якої встановлено, що в наказах командира військової частини НОМЕР_2 від 01.10.2023 № 969, від 01.11.2023 № 1065, від 01.12.2023 № 1219, як підстава для документального підтвердження права на виплату додаткової грошової винагороди, вказані бойові розпорядження військової частини НОМЕР_1 або бойові розпорядження військової частини НОМЕР_2 за попередні періоди, на переміщення військовослужбовців тощо, як зазначено в акті перевірки бойові накази командирів рот, взводів, відділень із зазначенням бойових завдань конкретним військовослужбовцям до перевірки не наданні. Таким чином, ОСОБА_1 безпідставно отримав додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 у вересні-листопаді 2023 року. Посилався також на висновок Великої Палати Верховного Суду висловлений у постанові від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15-ц, відповідно до якого встановлено, що стаття 1215 ЦК України закріплює загальні випадки за яких набуте майно без достатньої правової підстави не підлягає поверненню. Водночас існують два винятки: виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; у разі недобросовісності набувача такої виплати. Вказує, що саме результатом службового розслідування встановлена помилкова виплата позивачу спірних сум додаткової винагороди.

Військова частина НОМЕР_2 (далі відповідач 2 ) також не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не правильне застосування норм матеріального права, необґрунтованість та незаконність, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову в задоволені позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що в наказах командира військової частини НОМЕР_2 від 01.10.2023 № 969, від 01.11.2023 № 1065, від 01.12.2023 № 1219 відсутня підстава документального підтвердження права позивача на виплату йому додаткової грошової винагороди відповідно до постановою КМУ від 28.02.2022 № 168. Оскільки, ОСОБА_1 безпідставно отримав додаткову винагороду, то 05.03.2024 прийнято наказ № 100 «Про підсумки службового розслідування», згідно з підпунктом 2.1.7. пункту 2.1 якого, з позивача утримано 154376,35 грн. помилково нарахованої додаткової винагороди. Результатами службового розслідування встановлено помилкова виплата позивачу спірних сум додаткової винагороди у зв`язку з чим мала місце розрахункова помилка, що є підставою для повернення безпідставно отриманого грошового забезпечення.

Позивач також правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що під час проходження військової служби ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_2 , військовою частиною НОМЕР_1 проведено перевірку правомірності нарахування додаткової грошової винагороди особовому складу управління військової частини НОМЕР_2 , за результатами якої 30.01.2024 складено акт, згідно з яким організацію нарахування додаткових видів грошового забезпечення особовому складу управління військової частини НОМЕР_2 , а саме за участь у виконання бойових завдань у вересні-листопаді 2023 року визнана такою, що не в повній мірі відповідає вимогам наказу Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, доручення Міністра оборони України № 5718/з від 06.03.2023, Порядку документального підтвердження (в умовах воєнного стану) безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Також, вказаною перевіркою встановлено здійснення виплат військовослужбовцям, які призвели до виникнення переплат додаткових видів грошового забезпечення на загальну суму 1782666,71 грн., у зв`язку з чим, командиру військової частини НОМЕР_2 рекомендовано привести накази про виплату додаткової винагороди у відповідність до вимог наказу Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, доручення Міністра оборони України № 5718/з від 06.03.2023, Порядку документального підтвердження (в умовах воєнного стану) безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

На підставі висновків вказаного акту, 07.02.2024 командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ № 345, яким, зокрема командира військової частини НОМЕР_2 зобов`язано вжити заходів щодо усунення виявлених фінансових ризиків, провести службове розслідування, встановити винних осіб та притягнути їх до відповідальності.

Так, наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 92 від 09.02.2024 призначено службове розслідування за фактом виявлених фінансових ризиків. За змістом акту складеного за результатами службового розслідування, начальнику фінансово-економічної служби запропоновано провести утримання з грошового забезпечення та інших видів доходу військовослужбовців сум переплат додаткової винагороди, безпідставно виплаченої у вересні-листопаді 2023 року деяким військовослужбовцям, зокрема, позивачу.

На підставі акту службового розслідування, 05.03.2024 командиром військової частини НОМЕР_2 прийнято наказ № 100, відповідно до підпункту 2.1.7 пункту 2.1 якого з ОСОБА_1 утримано 154376, 35 грн. помилково нарахованої додаткової винагороди за вересень-листопад 2023 року.

Позивач, не погодившись із протиправним утриманням з нього коштів, звернувся з вказаним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вина або вчинення інших недобросовісних дій з боку позивача для отримання додаткової винагороди у вересні-листопаді 2023 року службовим розслідуванням не встановлена, накази про виплату цієї винагороди не скасовано, а отже відсутні правові підстави для утримання з позивача безпідставно набутої у вересні-листопаді 2023 року додаткової винагороди.

Враховуючи оскарження відповідачем судового рішення першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст. 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі Закон 2011-ХІІ) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята постанова Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова № 168).

Згідно з п. 1 Постанови № 168 (у редакції із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ № 217 від 07.03.2022, № 350 від 22.03.2022, № 400 від 01.04.2022, № 754 від 01.07.2022, № 793 від 07.07.2022, № 1066 від 27.09.2022, № 1146 від 08.10.2022, № 43 від 20.01.2023) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Судом встановлено, що на підставі наказів військових частин позивачу виплачено додаткову винагороду за вересень , жовтень, листопад 2023 в загальному розмірі 154376,35 грн.

Відповідна виплата здійсненна на підставі наказів «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 на період воєнного стану» за вересень № 969 від 01.10.2023, за жовтень № 1065 від 01.11.2023, за листопад № 1219 від 01.12.2023 року, які видані на підставі рапортів безпосереднього командира підрозділу, що підтверджують безпосередню участь військовослужбовця ОСОБА_1 у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в районах проведення таких дій.

Доказів скасування зазначених наказів та рапортів матеріали справи не містять, отже останні є чинними.

05.03.2024 з ОСОБА_1 утримано 154376,35 грн. додаткової винагороди за вересень-листопад 2023 року, на підставі наказу № 100 командира військової частини НОМЕР_2 , як помилково нараховану .

Підставою для такого утримання є акт службового розслідування від 05.03.2024, за висновками якого зазначено, що рапорти складені на підставі бойових розпоряджень, які не надавалися на перевірку, а тому запропоновано провести утримання з грошового забезпечення та інших видів доходу військовослужбовців сум переплат додаткової винагороди, безпідставно виплаченої у вересні-листопаді 2023 року деяким військовослужбовцям, зокрема, позивачу.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи, що спеціальним законодавством, яким врегульовано порядок оплати праці військовослужбовців, не визначено підстав утримання з їх грошового забезпечення, тому за аналогією закону до спірних відносин слід застосувати норми Кодексу законів про працю України та Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) роботодавця:

1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках роботодавець вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми;

2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію;

3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160 (далі Закон № 160) особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 8 Закону № 160 у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

Відповідачами не надано жодних доказів наявності вини позивача у отриманні додаткової винагороди, а також поширення на нього норм Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» під час отримання нарахованої роботодавцем на підставі відповідного наказу про виплату додаткової винагороди. Кошти нараховані та виплачені позивачем самостійно, на підставі чинних та діючих на час виплати коштів наказів.

Отже, отриману суму додаткової винагороди не можна вважати шкодою, завданою з вини працівника підприємству, установі, організації, яка відраховується з заробітної плати працівника відповідно до п. 3 ст. 127 КЗпП України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1215 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) не підлягає поверненню безпідставно набуті:

- заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Тобто, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Помилки при нарахуванні та виплаті заробітної плати можуть виникати з різних причин: похибки в математичних розрахунках (арифметичні); неправильне застосування чинного законодавства (методологічні); неуважність (емоціональні); помилки при перерахуванні заробітної плати на рахунки працівників в банках (технічні) тощо.

Отже помилка - це ненавмисне перекручення даних щодо нарахованої та виплаченої працівникам заробітної плати в результаті арифметичних або логічних похибок.

Помилки при нарахуванні та виплаті заробітної плати слід відрізняти від шахрайства.

Під шахрайством розуміється, зокрема, умисне порушення однією чи кількома особами з керівництва чи службовців підприємства трудового законодавства, маніпуляцію з посадовими окладами і тарифними розцінками працівників, фальсифікацію первинних документів, регістрів звітності, умисну зміну записів в обліку, спотворення сенсу господарських операцій тощо.

Наслідки помилок при нарахуванні заробітної плати працівникам можуть наступними: заробітну плату нараховано у більшому розмірі, ніж передбачено трудовим договором і чинним законодавством; заробітну плату нараховано у меншому розмірі, ніж передбачено трудовим договором і чинним законодавством.

Аналогічно при виплаті заробітної плати також можуть бути помилки, що призведуть до наступних наслідків: працівникові виплатили заробітну плату, яка перевищує нараховану суму; працівникові виплатили заробітну плату, яка менше нарахованої суми.

Виправлення помилок, пов`язаних з нарахуванням заробітної плати, залежить від характеру помилки і виправляється шляхом донарахування або сторнування помилкових сум.

Водночас, помилки, внаслідок якої працівник отримав зарплату у більшому розмірі, умовно поділяють на дві групи: лічильні та не лічильні.

Так, чинне законодавство не містить визначення поняття «лічильна помилка». Водночас згідно з п.п. 1 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 № 13 до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо.

Однак, помилки, не пов`язані з обчисленнями (тобто помилки, обумовлені неправильним застосуванням нормативно-правових актів, а також застосуванням наказів), не вважаються лічильними.

Матеріали справи не містять доказів того, що командир військової частини НОМЕР_2 візуючи та підписуючи відповідні накази діяв під примусом чи вказівкою інших військовослужбовців.

При цьому, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що свідчать про недобросовісність позивача, а також протиправність отримання додаткової винагороди.

Отже, доводи відповідачів про безпідставне отримання позивачем додаткової винагороди, та правомірне її утримання, є необґрунтованим, протиправним і не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Оскільки виплата позивачу додаткової винагороди, яка є частиною грошового забезпечення, проведена військовою частиною добровільно і відсутні підстави вважати нарахування цієї суми внаслідок лічильної помилки відповідача з огляду на відсутність доказів, також відсутня недобросовісність позивача в нарахуванні йому додаткової винагороди, дії відповідачів щодо утримання проведеної виплати є безпідставними, тому суд вважає, що доводи апеляційних скарг задоволенню не підлягають.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення в частині задоволення позову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.11.2024 по справі № 480/3789/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко В.В. Катунов