Справа № 440/8003/24
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/8003/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги (з урахуванням ухвали від 23.07.24 про повернення позову в частині позовних вимог):

1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №67 від 08.04.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

2) зобов`язати відповідачів повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.07.2023 року, зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи у Військовій частині № НОМЕР_1 з 29.12.1979 по 10.02.1981, та в магазині №82 Управління торгівлі Кременчуцького міськвиконкому Полтавської області з 15.06.1984 по 22.08.1985, періоди догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, навчання з 01.09.1977 по 26.07.1978, всі періоди роботи відповідно до записів в трудовій книжці НОМЕР_2 від 26.07.1978 та призначити і виплатити їй пенсію за віком починаючи з дати першого звернення, тобто з 24.07.2023.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі також відповідач-1, ГУ ПФУ в Полтавській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі також відповідач-2, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 позовну заяву залишено без руху /а.с. 13-15/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.07.2024:

- визнано неповажними підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду, зазначені представником ОСОБА_1 у заяві про поновлення строків;

- повернуто позивачу позовну заяву в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про:

визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №67 від 31.07.2023;

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.07.2023, зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи у Військовій частині № НОМЕР_1 з 29.12.1979 по 10.02.1981, та в магазині №82 Управління торгівлі Кременчуцького міськвиконкому Полтавської області з 15.06.1984 по 22.08.1985, періоди догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, навчання з 01.09.1977 по 26.07.1978, всі періоди роботи відповідно до записів в трудовій книжці НОМЕР_2 від 26.07.1978 та призначити і виплатити їй пенсію за віком починаючи з дати першого звернення, тобто з 24.07.2023;

- позовну заяву в частині позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а також призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) /а.с. 23-25/.

Аргументи учасників справи

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що ОСОБА_1 відмовлено у призначені пенсії за віком відповідно до поданої ним заяви у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та в зв`язку з незарахуванням певних періодів стажу відповідно до записів у трудовій книжці. Підставою відмови за роз`ясненнями посадових осіб ПФУ стала та обставина, що в оригіналі трудової книжки у відповідних графах, які мають записи про трудову діяльність на конкретному підприємстві начебто неможливо прочитати текст на мокрій печатці підприємства - як зазначено дослівно неможливо ідентифікувати печатки при звільненні. Самі записи про періоди роботи, місце роботи, дата прийняття та звільнення зазначено чітко.

За результатами розгляду документів до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи у Військовій частині № НОМЕР_1 з 29.12.1979 по 10.02.1981, оскільки дописано дату та номер наказу про прийняття на роботу, та з 15.06.1984 по 22.08.1985 в Управлінні торгівлі Кременчуцького міськвиконкому, оскільки неможливо ідентифікувати назву підприємства у відбитку печатки при звільненні. Рекомендовано надати до ПФУ уточнюючі довідки.

З відмовою та вищевказаним рішенням відповідача позивач не згодна та вважала їх такими, що суперечать нормам чинного законодавства. Пояснювала, що недоліки в оформленні записів чи відсутність додаткових підтверджуючих довідок не можуть бути підставою для обмеження права позивача на соціальний захист.

09.08.2024 відповідач-1 надав суду відзив на позов, в якому зазначив, що ГУ ПФУ в Полтавській області не розглядалися подані позивачем документи, не приймалося рішення та не вчинялися жодні дії відносно ОСОБА_1 .

Крім того, відповідач-1 зазначив, що рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 23.07.2024 за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 10.07.2024 позивачу призначено пенсію за віком з 10.07.2024.

30.08.2024 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив. Однак ця заява по суті справи до уваги судом не береться, адже згідно частиною третьою статті. 263 КАС України, заявами по суті у цій категорії справ є лише позов та відзив.

Відповідач-2 правом подання відзиву на позов не скористався, копію ухвали від 08.07.2024 з пропозицією подання відзиву та документів в обґрунтування своєї правової позиції ГУ ПФУ в Дніпропетровській області отримало 23.07.2024 шляхом доставки в електронний кабінет /а.с. 28, зворотній бік/.

Згідно частини четвертої статті 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Частиною шостою статті 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 01.04.2024 звернулася до ГУ ПФУ в Полтавській області зі заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV.

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву та документи ОСОБА_1 було передано на розгляд ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

Рішенням ГУ ПФ України в Дніпропетровській області від 08.04.2024 №7 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного стажу на дату звернення.

Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області в рішенні від 08.04.2024 №7 зазначило, що за результатами розгляду документів до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 26.07.1978 з 29.12.1979 по 10.02.1981, оскільки дописано дату та номер наказу про прийняття на роботу; з 15.06.1984 по 22.08.1985, оскільки неможливо ідентифікувати печатку, якою закріплено запис про звільнення. Необхідно надати уточнюючі довідки.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач оскаржила його до суду.

Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно частини третьої статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно частини першої статті 26 Закон №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Висновки щодо правозастосування

У даному адміністративному спорі відповідач піддав сумніву наявність страхового стажу позивача у період роботи:

з 29.12.1979 по 10.02.1981, оскільки дописано дату та номер наказу про прийняття на роботу;

з 15.06.1984 по 22.08.1985, оскільки неможливо ідентифікувати печатку, якою закріплено запис про звільнення

Судом досліджено копію трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 та встановлено, що в записі №3 трудової книжки позивача у графі "на підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер)" вказано: "Пр. №273 от 29.12.79". Запис зроблено візуально іншим чорнилом.

Крім того записи №9-11 трудової книжки позивача від 26.07.1978 серії НОМЕР_3 містять відомості про період роботи з 15.06.1984 по 22.08.1985 ОСОБА_1 в Управлінні торгівлі Кременчуцького міськвиконкому.

При цьому, суд погоджується з доводами відповідача-2 у спірному рішенні про те, що відтиск печатки підприємства, яким скріплено записи №9-11, є нечітким.

Однак, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не враховано, що даному відтиску печатки вже майже 40 років, тому цілком логічно, що з плином часу він міг стати нечитабельним. Однак, вини позивача в цьому немає.

Крім того, суд зазначає, що на титульному аркуші трудової книжки позивача стоїть печатка підприємства Управління торгівлі Кременчуцького міськвиконкому, відбиток якої дозволяє встановити його назву.

Слід вказати, що записи № 3, 9-11 про прийняття та звільнення ОСОБА_1 з роботи заповнені без виправлень/підтирань і містять підпис уповноваженої особи та скріплені печаткою.

Суд зазначає, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11.05.2022 у справі №120/1089/19-а.

Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Також Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17, від 11 липня 2019 року у справі №607/14795/16-а, від 31 липня 2019 року у справі №750/10916/16-а, від 19 вересня 2019 року у справі №229/1905/17, від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а та від 15 листопада 2019 року у справі №495/5161/17, від 27.02.2020 у справі №545/4197/16-а.

У розглядуваному випадку суд звертає увагу, що дописаною іншим чорнилом є тільки підстава звільнення. Сам запис про дату звільнення дописувань і виправлень не містять.

З змісту спірного рішення слідує, що стаж зараховано частково - 19 років 8 місяців 4 дні.

Таким чином, відповідачем-2 не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 29.12.1979 по 10.02.1981, з 15.06.1984 по 22.08.1985, згідно трудової книжки НОМЕР_2 .

Під час прийняття спірного рішення відповідач встановив:

вік позивача на момент звернення становив 63 роки 07 місяців 12 днів.

страховий стаж - 19 років 8 місяців 4 дні.

необхідний страховий стаж - від 21 року.

Згідно частини першої статті 26 Закон №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Дослідивши матеріали справи, обставини спірних правовідносин, доводи сторін, надавши оцінку наданих доказів, суд дійшов висновку, що записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 26.07.1978 в повній мірі підтверджується період роботи з 29.12.1979 по 10.02.1981, з 15.06.1984 по 22.08.1985.

Таким чином, на момент звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зі заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 мала необхідний страховий стаж понад 21 рік.

Враховуючи фактичні обставини даної справи, суд вважає, що зарахування періодів роботи з 29.12.1979 по 10.02.1981, з 15.06.1984 по 22.08.1985 до страхового стажу є варіантом правомірної поведінки, від якого відповідач-2 безпідставно ухилився, тому це питання не може бути віднесено до дискреційних повноважень органу пенсійного фонду з огляду на приписи чинного пенсійного законодавства.

Права позивача порушені саме рішенням відповідача від 08.04.2024 №67 про відмову у призначенні пенсії.

За таких обставин суд вважає належним та необхідним способом захисту порушеного права позивача визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії від 08.04.2024 №67 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви ОСОБА_1 від 01.04.2024 було визначено ГУПФ України в Дніпропетровській області, то саме останнє має завершити процедуру призначення позивачу пенсії.

Водночас, відповідач-1 жодних рішень чи дій щодо відмови у зарахуванні стажу/призначення пенсії не вчиняв. Тому позовні вимоги, звернені до нього, задоволенню не підлягають.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до пункту 1.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25.11.2005 №22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

За змістом частини першої статті 83 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку. Пенсії за віком призначаються з дня досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку.

У спірному випадку ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 досягла 63 років, а звернулася за призначенням пенсії 01.04.2024 (пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку), тобто пенсія за віком позивачу має бути призначена з дати звернення 01.04.2024.

Оскільки суд дійшов висновку про протиправність рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного стажу, з огляду на зарахування судом періодів роботи з 29.12.1979 по 10.02.1981, з 15.06.1984 по 22.08.1985 до загального страхового стажу, враховуючи те, що оскаржувана відмова у призначенні пенсії не містить інших підстав відмови ніж та, що зазначалась вище та приймаючи до уваги, що судом обраховано загальний страховий стаж позивача (який є більшим за 21 необхідний рік), - належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 01.04.2024.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи статті 9 КАС України, приймаючи до уваги неподання відзиву на позовну заяву, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 01.04.2024, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 29.12.1979 по 10.02.1981, з 15.06.1984 по 22.08.1985 згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 .

Щодо позовної вимоги про зарахування до страхового стажу періоду догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, навчання з 01.09.1977 по 26.07.1978 - суд зазначає, що період навчання з 01.09.1977 по 26.07.1978 та період догляду за дитиною з 26.11.1982 по 01.09.1985 зараховані відповідачем-2 до страхового стажу, що підтверджується розрахунком страхового стажу. Період догляду за дитиною ОСОБА_2 , 27.01.1987 збігається з періодом роботи. Отож, підстави для зобов`язання відповідача-2 зарахувати ці періоди до страхового стажу додатково відсутні.

Приймаючи це рішення, суд не приймає до уваги інформацію ГУ ПФУ в Полтавській області, наведену у відзиві, щодо того, що після виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 повторно зверталася до органів Пенсійного фонду України та рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області їй було призначено пенсію у липні 2024 року - суду не надано жодних доказів щодо цього рішення.

Таким чином позов підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

Згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Позивачем сплачено судовий збір у сумі 1937,92 грн.

З огляду на ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог, суд необхідно стягнути на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

А тому суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу та його представнику про право на повернення сплаченого судового збору в частині позовних вимог, що повернені судом, за клопотанням особи, яка його сплатила.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській про відмову у призначенні пенсії від 08.04.2024 №67.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 01.04.2024, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 29.12.1979 по 10.02.1981, з 15.06.1984 по 22.08.1985 згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 .

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.С. Шевяков