Справа № 380/22618/24
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2025-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2025 рокусправа № 380/22618/24
місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 до Військової частини НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , у якій просить суд:

- визнати протиправною та скасувати відмову Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) від 07.10.2024 за №693/27522 щодо звільнення з військової служби ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами, а саме - у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своїм батьком, який є особою з інвалідністю II групи;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) прийняти рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами, а саме - у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своїм батьком, який є особою з інвалідністю II групи.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Позивач) є військовослужбовцем та проходить військову службу за призовом під час мобілізації, під час воєнного стану, у військовій частині НОМЕР_1 . З метою звільнення з військової служби Позивач подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами, а саме - у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своїм батьком, який є особою з інвалідністю II групи, через відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, та долучив усі наявні документи для підтвердження підстави для звільнення. Рапорт зареєстрований Військовою частиною НОМЕР_1 за вхідним №25667 від 30.09.2024. 22.10.2024 Позивач отримав лист, доставлений Укрпоштою, у якому містилася Відповідь військової частини НОМЕР_1 , за №693/27522, яка датована 07.10.2024, згідно отриманої відповіді, Позивачу було відмовлено у задоволені рапорту на звільнення, оскільки: «до рапорту не додано жодного документу, який підтверджує обов`язок ОСОБА_1 здійснювати постійний догляд за своїм батьком", а також "додатково зазначено, що для того щоб підтвердити факт здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд військовослужбовцю необхідно звернутись до районного, районного у місті, міського або міськ районного суду із заявою про встановлення факту здійснення постійного догляду за особою".

25.11.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечив повністю. Відповідач зазначає, що процедура звільнення військовослужбовця з військової служби чітко визначена актами законодавства у сфері військового обов`язку та військової служби. Водночас, позивачем взагалі не додано до позовної заяви доказів звернення із письмовим запитом до військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби. Позивачем/представником позивача не застосовано та необґрунтовано причин незастосування досудового порядку врегулювання спору, оскільки звернення до суду повинно бути крайнім проявом вирішення спору та захисту порушеного права. Водночас, Позивачем не надано будь-яких підтверджень, що лише він може здійснювати постійний догляд за батьком.

29.11.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій просить позов задовольнити повністю. Позивач зазначає, що доказом звернення із рапортом до військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби є відповідь Військової частини НОМЕР_1 за №693/27522, від 07.10.2024, яка долучена до позовної заяви. Підстава для звільнення Позивача з військової служби, зазначена в п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» - за сімейними обставинами, а саме - у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своїм батьком, який є особою з інвалідністю II групи, через відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи які могли б здійснювати такий догляд - це і є підставою для звільнення з військової служби. Підтвердженнями, що лише Позивач може здійснювати постійний догляд за своїм батьком є відсутність інших близьких родичів що могли б за ним доглядати, оскільки Позивач зареєстрований та проживає спільно зі своїм батьком (у якого немає дружини), дідусем та бабусею (які згідно висновків ЛКК самі потребують догляду), а інших близьких родичів першого чи другого ступеню споріднення у нього - немає. Підтвердженням сказаного є Свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 27.08.2008р. та Відомості з реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб №175317 від 30.10.2024р. Станом на момент виникнення спору, норми ст. 26 Закону №2232 уже містили виключний перелік сімейних обставин, за якими можливе звільнення військовослужбовця з служби.

06.12.2024 від відповідача надійшли заперечення на відповідь, у яких проти задоволення позовних вимог заперечив повністю. Відповідач зазначає, що командиром Військової частини НОМЕР_1 не надавалась відмова про задоволення рапорту на звільнення ОСОБА_1 . У відповіді №693/27522 від 07.10.2024 надано роз`яснення підстав для звільненні та необхідності надання певного комплекту документів для прийняття вказаного рішення. Пунктом 2 розділу II Прикінцеві положення Закону 2122-ІХ зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом одного місяця з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити перегляд і приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом. А Підпунктом 3 пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону 3633-ІХ, зобов`язано Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня опублікування цього Закону: - привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; - забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом. Проте, станом на час розгляду справи, Кабінетом Міністрів України не приведено положення Постанови №413 у відповідність з новою редакцією ст. 26 Закону №2232. Таким чином, при розгляді даної справи, необхідно застосовувати норми ст. 26 Закону №2232, а не положення постанови №413.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 11.11.2024 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживались.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №697494 від 22.08.2024 ОСОБА_2 є особою з інвалідністю II групи.

Згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії, виданого КНП 1 "територіального медичного об`єднання м.Львова" АПЦ ВП "Лікарні Святого Пантелеймона" №128 від 27.08.2024, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за станом здоров`я не здатний до самообслуговування та потребує постійного стороннього догляду, як невиліковно хвора особа, внаслідок стійких, незворотних порушень функцій організму.

У ОСОБА_2 , 1972 р.н., навні батько - ОСОБА_3 , 1947 р.н. та мати - ОСОБА_4 , 1950 р.н. (Свідоцтво про народження НОМЕР_5 видане Львівським міським палацом новонароджених, від 17.05.1972).

ОСОБА_3 , 1947 р.н., згідно з довідкою до акта огляду медикосоціальною експертною комісією, серії 12ААГ №696524 від 16.05.2024, є особою з інвалідністю II групи, а згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії, виданого КНП ЛТМО "Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги" №61 від 23.04.2024, у нього наявні порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

ОСОБА_4 1950 р.н. згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії, виданого КНП ЛТМО "Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги" №67 від 28.05.2024, у неї наявні порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

ОСОБА_1 1995 р.н. зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , спільно із батьком - ОСОБА_3 , 1947 р.н., дідусем - ОСОБА_3 , 1947 р.н. та бабусею - ОСОБА_4 , 1950р.н. (Відомості з реєстру Львівської міської територіальної громади №175317, видані Шевченківською районною адміністрацією м.Львова, від 30.10.2024).

ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану у Військовій частині НОМЕР_1 .

З метою звільнення з військової служби позивач подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами, а саме - у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своїм батьком, який є особою з інвалідністю II групи, через відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, та долучив усі наявні документи для підтвердження підстави для звільнення. Даний рапорт був зареєстрований військовою частиною НОМЕР_1 за вхідним №25667 від 30.09.2024.

22.10.2024 позивач отримав лист, доставлений Укрпоштою, у якому містилася відповідь Військової частини НОМЕР_1 за №693/27522, яка датована 07.10.2024, згідно з якою позивачу відмовлено у задоволені рапорту на звільнення, оскільки: «до рапорту не додано жодного документу, який підтверджує обов`язок ОСОБА_1 здійснювати постійний догляд за своїм батьком", а також "додатково зазначено, що для того щоб підтвердити факт здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарськоконсультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд військовослужбовцю необхідно звернутись до районного, районного у місті, міського або міськ районного суду із заявою про встановлення факту здійснення постійного догляду за особою".

Вважаючи рішення Військової частини НОМЕР_1 про відмову у задоволенні прохання про звільнення з військової служби за сімейними обставинами протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

IV. Позиція суду

Вирішуючи спір по суті, суд керується такими мотивами.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII).

Частинами першою, другою, четвертою-шостою статті 2 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Суд встановив, що позивач подав відповідачу рапорт, у якому просив звільнити його з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Водночас підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.

За змістом підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII (у редакції чинній на момент виникнення правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, а зокрема - під час дії воєнного стану, звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою згаданої статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Отже, вказана норма є відсильною.

Згідно з пунктом 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці під час дії воєнного стану звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах:

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

дружина, якщо обоє із подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці;

військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України;

військовослужбовці, які є усиновлювачами, на утриманні яких перебуває (перебувають) дитина (діти), яка (які) до моменту усиновлення була (були) дитиною-сиротою (дітьми-сиротами) або дитиною (дітьми), позбавленою (позбавленими) батьківського піклування, віком до 18 років, опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями, патронатними вихователями, на утриманні яких перебуває дитина-сирота (діти-сироти) або дитина (діти), позбавлена (позбавлені) батьківського піклування, віком до 18 років;

виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати;

утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю I чи II групи;

виховання військовослужбовцем дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність, за умови що такі особи не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати;

необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів;

необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи;

необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами;

якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану;

якщо їхнім близьким родичам (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) посмертно присвоєно звання Герой України за громадянську мужність, патріотизм, героїчне відстоювання конституційних засад демократії, прав і свобод людини, самовіддане служіння Українському народові, виявлені під час Революції Гідності (листопад 2013 року - лютий 2014 року).

Таким чином, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, а зокрема - під час дії воєнного стану, звільняються з військової служби унаслідок необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відносини щодо проходження в Україні військової служби регулюються Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 (далі - Положення).

Відповідно до частини другої пункту 225 Положення звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Наполягаючи на необхідності здійснення постійного догляду за батьком, позивач вказує на те, що необхідність такого догляду підтверджена довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, серії 12ААГ №697494 від 22.08.2024, відповідно до якої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є особою з інвалідністю II групи, а також висновку лікарсько-консультативної комісії, виданого КНП 1 "Територіального медичного об`єднання м.Львова" АПЦ ВП "Лікарні Святого Пантелеймона" №128 від 27.08.2024, відповідно до якої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за станом здоров`я не здатний до самообслуговування та потребує постійного стороннього догляду, як невиліковно хвора особа, внаслідок стійких, незворотних порушень функцій організму.

Суд встановив, що з метою звільнення з військової служби позивач подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами, а саме - у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своїм батьком, який є особою з інвалідністю II групи, через відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, та долучив наявні документи для підтвердження підстави для звільнення. Даний рапорт був зареєстрований військовою частиною НОМЕР_1 за вхідним №25667 від 30.09.2024.

22.10.2024 позивач отримав лист, доставлений Укрпоштою, у якому містилася відповідь згідно з якою позивачу відмовлено у задоволені рапорту на звільнення, оскільки: «до рапорту не додано жодного документу, який підтверджує обов`язок ОСОБА_1 здійснювати постійний догляд за своїм батьком", а також "додатково зазначено, що для того щоб підтвердити факт здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарськоконсультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд військовослужбовцю необхідно звернутись до районного, районного у місті, міського або міськ районного суду із заявою про встановлення факту здійснення постійного догляду за особою".

Зважаючи на викладене, суд не бере до уваги твердження представника відповідача, викладені у відзиві, щодо порядку звернення військовослужбовця до безпосереднього начальника чітко визначається актами законодавства, оскільки у випадку порушення порядку звернення вказаний рапорт слід повернути без розгляду, вказавши на допущенні порушення.

Водночас, відповідно до відповіді Військової частини НОМЕР_1 за №693/27522, яка датована 07.10.2024, вказаний рапорт розглянуто, що вказує на належність способу звернення позивача.

Зважаючи на зміст відповіді Військової частини НОМЕР_1 №693/27522 від 07.10.2024, суд встановив, що позивач звертався до відповідача із рапортом, який зареєстрований військовою частиною НОМЕР_1 за вхідним №25667 від 30.09.2024, а тому твердження відповідача щодо доказів звернення із письмовим запитом до Військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби.

Окрім цього, з відповіді Військової частини НОМЕР_1 №693/27522 від 07.10.2024, судом встановлено, що відповідачем відмовлено у звільненні з військової служби, відтак звернення до суду із оскарженням вказаної відмови є належним способом захисту прав позивача.

Щодо тверджень відповідача, відповідно до яких "до рапорту не додано жодного документу, який підтверджує обов`язок ОСОБА_1 здійснювати постійний догляд за своїм батьком" суд зазначає таке.

Стаття 51 Конституції України проголошує , що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статею 172 Сімейного кодексу України дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування."

Відповідно до статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Отже, прямий обов`язок щодо піклування, здійснення постійного догляду і утримання батька лежить на сину, ОСОБА_1 , стосовно батька ОСОБА_2 .

Окрім цього, суд зазначає, що вимога відповідача щодо надання нотаріально завірені копії документів не відповідає чинному законодавству, оскільки вказане не передбачене ані Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», ані Указом Президента України від 10.12.2008 року за № 1153/2008 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», ані Наказом Міністра Оборони України від 10.04.2009 за № 170 «Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України».

Суд повторно зазначає, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, а зокрема - під час дії воєнного стану, звільняються з військової служби унаслідок необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Щодо твердження відповідача, відповідно до якого "необхідно надати документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з даною особою", суд зазначає таке.

Вказаним документом у справі є свідоцтво про народження ОСОБА_1 НОМЕР_6 , відповідно до якого ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 . Вказане свідоцтво долучене позивачем до рапорту, що не заперечується сторонами.

Отже, суд висновує про те, що позивач виконав вимоги відповідача при наданні первинного рапорту щодо доведення родинних зв`язків.

Щодо твердження відповідача, відповідно до якого "необхідно надати один із документів, що підтверджують відсутність в особи інших членів сім`ї першого (батьки, чоловік або дружина, діти (в т.ч. усиновлені)) та другого (рідні брати та сестри, онуки) ступеня споріднення, а також один із документів, що підтверджує інвалідність родича першого чи другого ступеня споріднення (за наявності таких), її потребу у постійному догляді, та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд затвердженого керівником ТЦК та СП", суд зазначає таке.

У ОСОБА_2 , 1972 р.н., навні батько - ОСОБА_3 , 1947р.н. та мати - ОСОБА_4 , 1950 р.н. (Свідоцтво про народження НОМЕР_5 , видане Львівським міським палацом новонароджених, від 17.05.1972).

ОСОБА_3 1947 р.н. згідно з довідко. до акта огляду медикосоціальною експертною комісією, серії 12ААГ №696524 від 16.05.2024, є особою з інвалідністю II групи, а згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії, виданого КНП ЛТМО "Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги" №61 від 23.04.2024, у нього наявні порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

ОСОБА_4 1950 р.н. згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії, виданого КНП ЛТМО "Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги" №67 від 28.05.2024, має порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

ОСОБА_1 1995 р.н. зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , спільно із батьком - ОСОБА_3 , 1947 р.н., дідусем - ОСОБА_3 , 1947 р.н. та бабусею - ОСОБА_4 , 1950 р.н. (Відомості з реєстру Львівської міської територіальної громади №175317, видані Шевченківською районною адміністрацією м.Львова, від 30.10.2024).

Вказані документи додані позивачем до рапорту, що не заперечується сторонами.

Отже, суд висновує про те, що позивач виконав вимоги відповідача при наданні первинного рапорту щодо доведення відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Щодо твердження відповідача, відповідно до якого "необхідно надати копію військового квитка (заповнених сторінок)", суд зазначає, що позивач проходить військову службу у підпорядкуванні відповідача, тому у відповідача наявна копія військового квитка позивача.

Зважаючи на викладене, вказані твердження відповідача є безпідставними.

Щодо твердження відповідача, відповідно до якого "необхідно надати один із документів що підтверджує інвалідність особи яка потребує догляду, в якому зазначено групу та причину інвалідності та висновок МСЕК чи ЛКК про потребу в постійному сторонньому догляді;", суд зазначає таке.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №697494 від 22.08.2024 ОСОБА_2 є особою з інвалідністю II групи.

Згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії, виданого КНП 1 "територіального медичного об`єднання м.Львова" АПЦ ВП "Лікарні Святого Пантелеймона" №128 від 27.08.2024, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за станом здоров`я не здатний до самообслуговування та потребує постійного стороннього догляду, як невиліковно хвора особа, внаслідок стійких, незворотних порушень функцій організму.

Визначення терміну "медичний висновок" міститься в Наказі Міністерства охорони здоров`я України № 2136 від 18.09.2020 "Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я", де він вживається у значенні електронного документа, що формується на підставі медичних записів (без відмітки про відміну запису) в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України "Про затвердження Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими" від 05.10.2020 № 705, медичний висновок визначено як висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько- експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого поліцейського.

У Постанові Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві" від 17.04.2019 № 337 визначено, що медичний висновок це висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.

Таким чином, медичний висновок - це документ, який містить об`єктивні дані про стан здоров`я особи та пов`язаних з таким станом здоров`я обставин.

Закон України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" від 06.10.2005 № 2961- ІV визначає, що Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я затверджуються Кабінетом Міністрів України.

З метою виконання статті 5 Закону України "Про психіатричну допомогу", пункту 7 Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 серпня 2000 року № 1192, наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667 затверджено форму висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкцію про порядок надання висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу (далі - Інструкція № 667).

Відповідно до пункту 1 Інструкції № 667 висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю.

Згідно з пунктами 4-6 Інструкції № 667 підставою для надання висновку ЛКК закладу охорони здоров`я щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І групи внаслідок психічного розладу є встановлення медико-соціальною експертною комісією І групи інвалідності внаслідок психічного розладу. Обмеження життєдіяльності повинні бути зумовлені психічним розладом.

Підставою для надання висновку ЛКК закладу охорони здоров`я щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок психічного розладу є постійна (упродовж не менше місяця) наявність в особи з інвалідністю одного з перелічених видів обмеження життєдіяльності: обмеження самообслуговування здатність до самообслуговування за допомогою інших осіб та нездатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності до самостійного пересування здатність до самостійного пересування за допомогою інших осіб та нездатність до самостійного пересування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності до орієнтації здатність до орієнтації в часі і просторі за допомогою інших осіб; обмеження здатності до спілкування здатність до спілкування за допомогою інших осіб та нездатність до спілкування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності контролювати свою поведінку здатність частково чи повністю контролювати свою поведінку тільки за допомогою інших осіб. Обмеження життєдіяльності повинні бути зумовлені психічним розладом. Особам з інвалідністю I групи висновок ЛКК видається на строк встановлення їм інвалідності. Особам з інвалідністю II групи висновок ЛКК видається строком не більше ніж до завершення строку встановлення їм інвалідності, але не менше ніж на 6 місяців, а у разі якщо за особою з інвалідністю II групи догляд здійснюється непрацюючим пенсіонером (особою з інвалідністю), висновок ЛКК видається строком не менше ніж на 12 місяців.

Таким чином, висновки щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою видаються МСЕК відносно осіб з І групою інвалідності, а ЛКК відносно осіб з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, а також стосовно дітей (осіб до 18 років) з інвалідністю.

Суд враховує, що станом на момент виникнення спірних правовідносин, норми статті 26 Закону №2232 містили виключений перелік сімейних обставин, за якими можливе звільнення військовослужбовця з служби. Згідно з пунктом 2 розділу II Прикінцеві положення Закону 2169-ІХ зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом одного місяця з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити перегляд і приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Станом на час розгляду справи, Кабінет Міністрів України не виконав свого обов`язку щодо приведення положень Постанови КМУ №413 від 12.06.2013 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян із служби осіб рядового і начальницького складу" у відповідність з новою редакцією статті 26 Закону №2232. Норми статті 26 Закону №2232 та Перелік поважних причин, затверджених Постановою 413 суперечать одна одній, а тому оскільки закони мають вищу юридичну сили, перед постановами Уряду, суд, керуючись принципом визначеним частиною третьою статті 7 КАС України, застосовує норми Закону.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 №407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі». Згідно з пунктами 2, 3 цієї Інструкції такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової документації №025/о «Медична карта амбулаторного хворого №__», затвердженоїнаказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 №110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за №661/20974.

Також повноваження ЛКК визначені у наказі Міністерства охорони здоров`я України 31.07.2013 №667 «Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання». Так, у затвердженій вказаним наказом Інструкції мова йде про те, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю (пункт 1). Висновок ЛКК надається особі, що звернулася із заявою, згідно з формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667, за підписами членів ЛКК, завіреними печаткою закладу охорони здоров`я, у структурі якого перебуває ЛКК (пункт 8).

Суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 13.06.2024 у справі №520/21316/23 зазначив, що щодо осіб, які не відносяться до осіб з інвалідністю, чи яким визначена ступінь втрати професійної працездатності, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійно стороннього догляду, то на переконання Суду, такі повноваження віднесені до ЛКК закладу охорони здоров`я, які мають право приймати, зокрема: 1) висновок або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку; 2) висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-4/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 3) висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-2/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 4) висновок щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу за формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667.

Суд повторно зазначає, що згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії, виданого КНП 1 "територіального медичного об`єднання м.Львова" АПЦ ВП "Лікарні Святого Пантелеймона" №128 від 27.08.2024, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за станом здоров`я не здатний до самообслуговування та потребує постійного стороннього догляду, як невиліковно хвора особа, внаслідок стійких, незворотних порушень функцій організму.

Отже, вказаний висновок підтверджує необхідність здійснення постійного догляду позивачем за його хворим батьком.

Окрім цього, суд зазначає, що вимога відповідача щодо звернення до районного, районного у місті, міського або міськрайонного суду із заявою про встановлення факту здійснення постійного догляду за особою не відповідає чинному законодавству, оскільки вказане не передбачене ані Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», ані Указом Президента України від 10.12.2008 року за № 1153/2008 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», ані Наказом Міністра Оборони України від 10.04.2009 за № 170 «Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України».

Звернення позивача з рапортом спричинене необхідністю здійснення постійного догляду за батьком позивача, відтак звернення за встановленням такого факту можливе лише після звільнення позивача з військової служби.

З огляду на вказані обставини, суд вважає, що відповідачем здійснено неналежний розгляд рапорту від 30.09.2024 про звільнення позивача з військової служби під час дії воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком, який за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у зв`язку з відсутністю інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009р. № 170, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1905.2009р. № 438/16454, відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (із змінами і доповненнями) та Указу Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (п. 1.1 Інструкції).

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України (абз. 13. п.14.10 Інструкції).

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що звільнення військовослужбовців з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини, здійснюється військовослужбовцем, який не висловив бажання продовжувати військову службу, шляхом подання рапорту та документів, які підтверджують підстави для звільнення.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п.4 ч.2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980р. на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб`єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

За своєю правовою природою повноваження відповідача щодо звільнення позивача з військової служби є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

За таких умов суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача, з урахуванням висновків суду, повторно розглянути рапорт військовослужбовця з приводу звільнення з військової служби через сімейні обставини, та прийняти за результатами його розгляду в установленому порядку рішення, з обов`язковим врахуванням висновків суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

V. Судові витрати

Судові витрати не розподіляються, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту про звільнення з військової служби за мобілізацією ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", оформлене листом № 693/27522 від 07.10.2024.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII та прийняти за результатами його розгляду, в установленому порядку рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Гулик Андрій Григорович