Справа № 826/19771/16
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Ключкович В.Ю.

Парінов А.Б.

за участі:

секретар с/з Кващук Т.А.

пр-к відповідача Шманьов Т.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень, які оформлені протоколом засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 26 березня 2015 року № 28/03/15, наказом Міністерства юстиції України про накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення від 27 квітня 2015 року № 132/7, протоколом № 45/04/16 засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 21 квітня 2016 року, наказом Міністерства юстиції України про накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення від 24 травня 2016 року № 348/7;

- зобов`язати Міністерство юстиції України виключити з Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України всі записи про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень на підставі протоколів рішення дисциплінарної комісії про накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення від 26 березня 2015 року № 28/03/15, від 21 квітня 2016 року № 45/04/16, наказу Міністерства юстиції України про накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення від 27 квітня 2015 року № 132/7, наказу Міністерства юстиції України про накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення від 24 травня 2016 року № 348/7.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2017 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2018 року, позовні вимоги задоволено.

Постановою Верховного Суду від 06.03.2020 касаційну скаргу Міністерства юстиції України задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2018 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києві від 19.03.2020 прийнято справу до провадження. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

В подальшому, ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду Янківської В.П. від 29.01.2025 прийнято справу до свого провадження. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

13.02.2025 представником відповідача подано до суду першої інстанції заяву, в якій він просив залишити адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України у справі № 826/19771/16 без розгляду. На обґрунтування заяви відповідач зазначив, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки про проведення перевірки та її наслідки та результати засідання Дисциплінарної комісії йому було відомо з направлених на його адресу листів-повідомлень. Крім того, Департаментом з питань судової роботи та банкрутства Міністерства юстиції України було внесено запис до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України про накладення на позивача дисциплінарного стягнення, який є публічним.

27.02.2025 позивач надіслав до суду заяву, в якій просить визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом та поновити їх. В обґрунтування своєї заяви зазначав, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про направлення, отримання або вручення позивачу до 15.12.2016 копії оскаржуваних наказів Міністерством юстиції України після прийняття таких наказів, як і відсутні докази, які б свідчили про направлення, отримання або вручення позивачеві копії протоколів №28/03/15 від 26.03.2015 та № 45/04/16 від 21.04.2016. В свою чергу, матеріали справи містять докази, які свідчать про самостійні спроби позивача отримати накази № 132/7 від 27.04.2015 та № 348/7 від 24.05.2016 року, а також протоколи №28/03/15 від 26.03.2015 та № 45/04/16 від 21.04.2016. Так, за результатом розгляду заяви позивача від 08.06.2017 № 862/2, листом від 12.06.2017 №22270/ПІ-М-1692/9 Міністерство юстиції України надало позивачу Документ сформований в системі «Електронний суд» 26.02.2025 4 запитані накази № 132/7 від 27.04.2015 та № 348/7 від 24.05.2016 року, а також протоколи №28/03/15 від 26.03.2015 та № 45/04/16 від 21.04.2016. З даним адміністративним позовом позивач звернувся до суду 15.12.2016 року.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року адміністративний позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 11 квітня 2025 року.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 14 травня 2025 року.

У судове засідання позивач не з`явився та явку уповноваженого представника до суду не забезпечив. Про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись приписами ч. 2 ст. 313 КАС України, суд протокольною ухвалою вирішив здійснити апеляційний розгляд справи за даною явкою.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Приймаючи оскаржувану ухвалу про залишення без розгляду позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява була подана із пропуском строку звернення до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно ч. 1 та 2 статті 99 КАС України (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду) визначено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Слід зазначити, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, положення КАС України встановлюють для позивача чіткі строки звернення до суду за захистом своїх прав, а в разі наявності поважних причин пропуску таких, що є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з істотними перешкодами чи труднощами та підтверджені належними доказами, процесуальне законодавство допускає можливість поновлення пропущених строків.

При цьому, саме позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права у сфері публічно-правових відносин.

Колегія суддів зазначає, що залишення позовної заяви без руху - це процесуальна дія, яка застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання.

У разі подання позивачем клопотання про поновлення строку звернення із позовною заявою, суд повинен надати йому оцінку та вирішити шляхом визнання/невизнання причин пропуску такого строку поважними/неповажними.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексу адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду), суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 27.02.2025 року до суду першої інстанції подано заяву про поновлення пропущеного строку на звернення до адміністративного суду.

В обґрунтування заяви позивач зазначав, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про направлення, отримання або вручення позивачу до 15.12.2016 копії оскаржуваних наказів Міністерством юстиції України після прийняття таких наказів, як і відсутні докази, які б свідчили про направлення, отримання або вручення позивачеві копії протоколів №28/03/15 від 26.03.2015 та № 45/04/16 від 21.04.2016. В свою чергу, матеріали справи містять докази, які свідчать про самостійні спроби позивача отримати накази № 132/7 від 27.04.2015 та № 348/7 від 24.05.2016 року, а також протоколи №28/03/15 від 26.03.2015 та № 45/04/16 від 21.04.2016. Так, за результатом розгляду заяви позивача від 08.06.2017 № 862/2, листом від 12.06.2017 №22270/ПІ-М-1692/9 Міністерство юстиції України надало позивачу Документ сформований в системі «Електронний суд» 26.02.2025 4 запитані накази № 132/7 від 27.04.2015 та № 348/7 від 24.05.2016 року, а також протоколи №28/03/15 від 26.03.2015 та № 45/04/16 від 21.04.2016. З даним адміністративним позовом позивач звернувся до суду 15.12.2016 року.

В той же час, колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції не приймалося рішення щодо поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку за результатами розгляду заяви позивача про поновлення йому строку звернення до суду з вказаним позовом та за результатами розгляду додаткових пояснень щодо пропуску строку.

Тобто, Черкаський окружний адміністративний суд ухвалою від 04 березня 2025 року не надав оцінку клопотанню позивача про поновлення строку звернення до суду та не ухвали з цього приводу рішення щодо поважності(відсутності поважних причин) пропуску строку звернення до суду з даним позовом, фактично розглянувши клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

При цьому, колегія суддів зазначає, що не оцінює поважність наведених позивачем причин пропуску строку звернення до суду, а також не перевіряє наведені судом в оскаржуваній ухвалі підстави для залишення позову без розгляду, оскільки суд першої інстанції не дотримався процесуального порядку вирішення питання щодо поважності його пропуску.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла переконання про передчасність висновку суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду з позовною заявою. Отже, висновки суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі є передчасними.

За наслідками розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість її доводів та наявність підстав для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали, через порушення норм процесуального права при її постановленні.

Згідно з ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 320, 322, 328, 329, 331 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду скасувати, а справу та направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: В.Ю. Ключкович

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 20.05.2025р.)