Справа № 420/21350/24
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/21350/24
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.

Дата і місце ухвалення 08.11.2024р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №16 від 19.08.2022 року в частині призупинення виплати грошового забезпечення стосовно старшого солдата ОСОБА_1 (п.2 Наказу); зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити старшому солдату ОСОБА_1 , грошове забезпечення у повному обсязі за період із 07.07.2022 року по 22.12.2022 року за посадою, яку він обіймав до 22.12.2022, з урахуванням усіх основних і додаткових видів грошового забезпечення, в тому числі додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 року № 168.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08.11.2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано п.2 Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №16 від 19.08.2022 року в частині призупинення виплати грошового забезпечення стосовно старшого солдата ОСОБА_1 .

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити старшому солдату ОСОБА_1 грошове забезпечення у повному обсязі за період із 07.07.2022 року по 22.12.2022 рік за посадою, яку він обіймав до 22.12.2022, з урахуванням усіх основних і додаткових видів грошового забезпечення та раніше виплачених сум за цей період.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин у справі, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт вважає безпідставною відмову суду першої інстанції у задоволенні його вимог про виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 року № 168 за період з 07.07.2022 року по 22.12.2022 року.

Апелянт зазначив, що він залишився при окупації ОСОБА_2 за місцем проходження служби саме за наказом його керівника і не міг полишити Херсон при очевидній загрозі окупації, через те, що в нього був прямий наказ бути на службі в м. Херсон. Крім того позивач зазначає, що навіть в умовах окупації він продовжував виконувати накази та вказівки його безпосереднього керівника ОСОБА_3 до моменту його арешту військами окупаційної адміністрації рф в 23 травні 2022 року (офіційно взято в полон). Апелянт наголосив, що всі вказані дії відбувалися з ризиком для його життя, оскільки переховування від окупаційних військ носило надзвичайно небезпечний характер, т.я. в умовах окупації м. Херсона військові рф полювали на військовослужбовців України, проводили рейди, затримання, всім було відомо про тортури, вбивства та примушення працювати на окупаційну адміністрацію під загрозою фізичної розправи.

Апелянт вважає, що уникати перевірок, рейдів та затримань будучи українським військовослужбовцем та з усвідомленням неможливості здійснювати збройний захист (носити та користуватися автоматичною зброєю об`єктивно не було можливим) дають йому підставу, на отримання вказаних виплат.

З огляду на зазначене апелянт просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08.11.2025 року та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

ІНФОРМАЦІЯ_3 також подав апеляційну скаргу на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року, однак ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2025 року апеляційну скаргу було повернуто апелянту.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 також подав апеляційну скаргу так і не усунуті недоліки апеляційної скарги і вона не була прийнята до провадження судом апеляційної інстанції, перегляд рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року здійснюється лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного:

Судом першої інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1 з 30.10.2020р. проходить військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_4 на посаді старшого солдата.

24.02.2022 року у зв`язку з швидкою окупацією місця дислокації його служби в АДРЕСА_1 позивач залишився на окупованій території та не мав можливості безпечного виїзду з окупації до звільнення м.Херсон 11.11.2022 року. Після деокупації м.Херсона 22.11.2022 року позивач прибув на місце дислокації ІНФОРМАЦІЯ_1 , де продовжив проходження військової служби до цього часу.

Судом також встановлено, що в період відсутності позивача на службі 09.08.2022 року наказом начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 №25 від 09.08.2022 року було призначено проведення службового розслідування відносно відсутніх військовослужбовців, в т.ч. ОСОБА_1 , за фактом неприбуття до місця тимчасового зосередження особового складу відповідача в АДРЕСА_2 .

Актом службового розслідування запропоновано ступінь провини та питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності ст.солдата ОСОБА_1 вирішити після завершення досудового розслідування та винесення вироку суду.

За результатами проведеного службового розслідування начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 виданий наказ №16 від 19.08.2022 року, яким наказано підготувати повідомлення про кримінальне правопорушення за ознаками ч.5 ст.407 ККУ стосовно ст.солдата ОСОБА_1 та направити з матеріалами службового розслідування до Третього слідчого відділу Територіального управління ДБР.

Пунктом 2 вказаного наказу наказано призупинити виплату грошового забезпечення ст.солдату ОСОБА_1 .

Повідомлення про кримінальне правопорушення за ознаками ч.5 ст.407 ККУ стосовно ст.солдата ОСОБА_1 було направлено відповідачем до ДБР, яким внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом самовільного залишення служби ОСОБА_1 №0000660.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.11.2022 року №55 було призначено проведення службового розслідування з метою встановлення причин несвоєчасного прибуття ст.солдата ОСОБА_1 до місця проходження служби, а також встановлення ступеня його вини.

Актом службового розслідування встановлено, що позивач не прибув до визначеного місця зосередження ІНФОРМАЦІЯ_1 через підстави, що не залежали від його волевиявлення - окупація збройними формуваннями рф території м.Херсон, відсутність транспортного сполучення між тимчасово окупованою територією, черга по запису близько двох місяців на приватні автобуси, відмови приватних перевізників везти з м.Херсону особу без військового квітка, а також можливість пошуку ст. солдата ОСОБА_1 представниками збройних формувань рф у зв`язку з затримкою його начальника ОСОБА_4 . Службовим розслідуванням встановлено, що правопорушення здійснено під впливом зовнішніх обставин, в незалежності від волі ОСОБА_1 внаслідок збройної агресії рф. Ступінь провини та питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності ст. солдата ОСОБА_1 вирішити після завершення судового розслідування.

З відповіді Територіального управління державного бюро розслідувань, розташоване у м.Миколаєві від 07.10.2023 року №16-04-31673 судом встановлено, що за результатом розслідування кримінального провадження №0000660 30.05.2023 року прийнято рішення про його закриття на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПУ України.

У період з 07.07.2022 року по 22.12.2022 року відповідач не виплачував ОСОБА_1 грошове забезпечення у повному розмірі.

Згідно довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , за спірний період йому було нараховано грошове забезпечення у липні 2022 року в сумі 45940,32 грн., в серпні 2022 року в сумі 1989,53 грн., в листопаді 2022 року в сумі 2984,58 грн., в грудні 2022 року -в сумі 22238,46 грн.

У поданому позові позивач посилався на те, що ним були подані рапорти відповідачу про виплату суми грошового забезпечення за вказаний період, проте вони не були вирішені до цього часу.

Не погоджуючись з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №16 від 19.08.2022 року в частині призупинення виплати грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, в якому окрім зобов`язання відповідача нарахувати за спірний період грошового забезпечення з урахуванням усіх основних і додаткових видів грошового забезпечення, просив також зобов`язати відповідача нарахувати йому та виплатити додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ від 28.02.2022 року № 168.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №16 від 19.08.2022 року в частині призупинення виплати грошового забезпечення стосовно старшого солдата ОСОБА_1 та наявність підстав для зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити старшому солдату ОСОБА_1 грошове забезпечення у повному обсязі за період із 07.07.2022 року по 22.12.2022 рік за посадою, яку він обіймав до 22.12.2022, з урахуванням усіх основних і додаткових видів грошового забезпечення та раніше виплачених сум за цей період. Однак у задоволенні вимог позивача про зобов`язання відповідача виплатити йому додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ від 28.02.2022 року № 168, суд відмовив, посилаючись на те, що у період з 07.07.2022 року по 22.11.2022 року позивач перебував в окупованому м. Херсоні та не ніс військової служби, так як весь цей час перебував вдома, приховуючись від військових рф, щоб не бути затриманим.

Також суд першої інстанції врахував позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29 серпня 2024 року у справі № 640/13029/22, згідно якої і текстуальне тлумачення змісту первинної редакції пункту 1 Постанови № 168, і системне тлумачення цієї постанови з урахуванням умов її прийняття, визначеними у преамбулі, дають підстави для висновку, що виплата додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 гривень повинна здійснюватися як стимулювання винятково тим військовослужбовцям ЗСУ, які своїми безпосередніми діями здійснюють захист суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України.

Суд дійшов висновку, що перебування позивача вдома під час окупації м. Херсона військами рф (приховувався від військових рф) не є діями, які можна прирівняти із здійсненням захисту суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в межах доводів і вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - "Закон №2011-XII") держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У частині другій статті 9 цього Закону установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

12. Відповідно абзацу першого частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Абзацом другим частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам був затверджений наказом Міністра оборони України від 7 червня 2018 року №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (далі - "Порядок №260").

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України постановлено ввести в Україні воєнний стан, який діє і на даний час.

28.02.2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року №168, якою, серед іншого, передбачив на період дії воєнного стану виплату для військовослужбовців додаткової винагороди (далі Постанова № 168).

Відповідно до пункту 1 Постанови № 168 (у редакції Постанови КМУ № 754 від 01.07.2022) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Пунктом 1 Постанови № 168 (у редакції Постанови КМУ № 1146 від 08.10.2022 року) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Також Постановою № 168 визначено, що виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Верховний Суд у постанові від 05 травня 2024 року у справі № 160/14647/22 звертав увагу на те, що додаткова винагорода на період дії воєнного стану, яка установлена Постановою №168, є новим та особливим видом у системі грошового забезпечення, зокрема військовослужбовців, виплата якої, з одного боку, має регулярний щомісячний характер, а, з іншого, - обмежена строком дії воєнного стану в Україні.

Правова природа такої виплати невід`ємно пов`язана із особливим характером служби, зі здійсненням спеціальних повноважень, які змістовно випливають зі статусу військовослужбовця та передбачені законом і мають компенсаційну мету, - часткова відплата за особливості несення служби в умовах війни.

Верховний Суд вказав, що питання матеріального та морального стимулювання військовослужбовців ЗСУ під час дії воєнного стану було урегульовано Постановою №168, якою на період дії воєнного стану запроваджено виплату додаткової винагороди військовослужбовцям. Верховний Суд також зауважив, що правовими та соціальними наслідками прийняття такої постанови мала стати мотивація морально-психологічного стану та належний рівень виконання службових обов`язків, зокрема, військовослужбовцями ЗСУ щодо захисту незалежності, територіальної цілісності та державного суверенітету України.

Верховний Суд у рішенні від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22 (провадження №Пз/990/4/22) дійшов висновку про те, що зміст внесених Постановою №793 змін до Постанови №168 в частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість « 30 000 гривень щомісячно» не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена Урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що Велика Палата Верховного Суду, здійснюючи текстуальне тлумачення Постанови № 168, дійшла переконання, що як текстуальне тлумачення змісту первинної редакції пункту 1 Постанови № 168, так і системне тлумачення цієї постанови з урахуванням умов її прийняття, визначеними у преамбулі, дають підстави для висновку, що виплата додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 гривень повинна здійснюватися як стимулювання винятково тим військовослужбовцям ЗСУ, які своїми безпосередніми діями здійснюють захист суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України (постанова 29 серпня 2024 року у справі № 640/13029/22).

Враховуючи все вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що оскільки позивач в період з 07.07.2022 року по 22.11.2022 року не виконував обов`язків військової служби, з огляду на перебування в окупованому місті Херсоні (знаходився вдома, приховуючись від військових рф, щоб не бути затриманим), підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

На переконання колегії суддів доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, та не свідчать по неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Частиною 1 статті 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.І. Шляхтицький