Справа № 520/33524/24
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 р. Справа № 520/33524/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2025, головуючий суддя І інстанції: Григоров Д.В., повний текст складено 13.02.25 по справі № 520/33524/24

за позовом ОСОБА_1

до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті Товариство з обмеженою відповідальністю "РУШ"

про визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "РУШ" , в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №128832 від 17 вересня 2024 року, яку виніс в.о. начальника Відділу державного нагляду ( контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті Радіон Кіштулинець про стягнення з ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17 000,00 гривень.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №128832 від 17 вересня 2024 року, яку виніс в.о. начальника Відділу державного нагляду ( контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті Радіон Кіштулинець про стягнення з ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17 000,00 гривень. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду ( контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень, 20 коп.).

Державна служба України з безпеки на транспорті, не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подала апеляційну скаргу , вважає , що судом невірно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, не повністю з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи. В обґрунтування посилається на те , що що під час перевірки транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , було встановлено відсутність протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу. Аналізуючи зміст протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу від 21.12.2023, який було надано водієм під час рейдової перевірки, у графі «розмір пневматичних шин» указано «215/75R17.5», проте фактично на транспортному засобі MERCEDES-BENZ, державний номерний знак НОМЕР_2 , установлено «235/75R17.5», відтак протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу від 21.12.2023 не може підтвердити/ спростувати певні обставини, що фактично розцінюється про його відсутність. У зв`язку з виявленням вищезазначеного порушення, складено акт № АР 051815 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 03.07.2024 за результатом розгляду якого винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 128832 від 17.09.2024. Посилаючись на постанови Верховного Суду від 13.10.2023 у справі № 120/554/23 , від 23.08.2023 у справі № 600/1407/22-а , від 19.10.2023 у справі № 640/27759/21, вказує , що відповідачем виконано обов`язок щодо належного повідомлення про дату та час розгляду справи (31.08.2024 відправлення прибуло до Відділення) , тому позивач втратила можливість заперечувати факт наявності у неї статусу «автомобільного перевізника» як особи, на яку покладається адміністративно-господарський штраф. Таким чином, доводи Позивача про те, що належний йому автомобіль перебував в оренді на час вчинення порушення не підтверджені належними доказами, а наявні у справі письмові докази (письмові пояснення) підтверджують той факт, що Позивач, як власник транспортного засобу, так і суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів, в розумінні автомобільного законодавства, отже несе встановлену законом відповідальність за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт. Звернення з позовом до суду, з аргументами, які не були заявлені під час розгляду справи про автомобільне законодавство, нівелює саму суть юридичної відповідальності. Посилаючись на обставини та обґрунтування, викладенні в апеляційній скарзі , просить суд Скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2025 повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа та поштовим повідомленням про вучення.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції , доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи у їх сукупності вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що Керуючись Законом України «Про автомобільний транспорт», Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі Порядок № 1567), на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях та направлення на перевірку № НР003136 від 28.06.2024 р. співробітниками Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях проводилась рейдова перевірка на а/д М-29 «Харків Красноград Перещепине», 46 км.

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 422 від 20.05.2013р. (далі Порядок № 422) був зупинений транспортний засіб марки MERCEDES -BENZ, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який обладнано тахографом.

На момент проведення перевірки було встановлено відсутність протоколу перевірки та адаптації тахографу до транспортного засобу, а саме: тип розміру пневматичних шин транспортного засобу MERCEDES -BENZ, державний номерний знак НОМЕР_2 .

У зв`язку з виявленням вищезазначеного порушення державними інспекторами було складено акт № АР 051815 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 03.07.2024р.

Згідно вказаного акту зазначено про порушення ст., ст. 34, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», п. 2.6, 3.4 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 р. № 385, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2010 року за № 946/18241, а саме: «не забезпечення водія оформленим (чинним) протоколом перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а саме: тип розміру пневматичних шин транспортного засобу MERCEDES -BENZ, державний номерний знак НОМЕР_2 було змінено без перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, за що передбачено відповідальність ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», абз. 3 перевезення вантажів згідно ПН Sp617 від 03.07.2024р. за відсутності документів на момент перевірки, передбачених ст. 48 цього Закону, а саме : протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, передбаченого п. 3.3 Наказу № 385 від 24.06.2010р.»

Водій зі змістом зазначеного акту № АР 051815 був ознайомлений, копію отримав, про що в акті міститься відповідна відмітка.

Визначаючи особу перевізника, відповідач керувався тим, що при проведенні перевірки водієм ОСОБА_3 було надано товарно-транспортну накладну № P617 або, як вказував відповідач, № Р517 чи № PG17 - точно встановити неможливо через погану якість копії, від 03.07.2024р.

Тим не менш з наданої копії товарно-транспортної накладної, з урахуванням якості її виготовлення, можливо достовірно встановити, що автомобільним перевізником за нею є ТОВ «РУШ», замовником перевезення та вантажовідправником - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПРАЙД-21»; вантажоодержувачем - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ОЛЕКСАНДР».

Відповідач зауважував, що товарно-транспортна накладна не містить відтиску печатки ТОВ «РУШ» та підпису його уповноваженої особи, проте містить відтиск печатки ТОВ «ПРАЙД-21» і підпис, як зазначено, ОСОБА_4 комірника ТОВ «ПРАЙД-21».

Таким чином повідомленням № 61877/623/24-24 від 22.07.2024р. ТОВ «РУШ» було викликано для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 07.08.2024р. з 10.00 до 15.00.

На адресу Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області (за місцем розгляду) від ТОВ «Руш» надійшло заперечення до акту проведення перевірки АР № 051815 від 03.07.2024р., в якому було зазначено, що 19.09.2023р. водій ОСОБА_2 припинив трудові відносини з ТОВ «РУШ» за власним бажанням, тобто станом на зазначену в акті дату порушення (03.07.2024р.) ОСОБА_2 не працював в ТОВ «РУШ» та не виконував завдання/доручення/замовлення товариства, що підтверджується наказом (розпорядженням) № 178-КУ від 19.09.2023р. про припинення трудового договору (контракту) та заявою ОСОБА_2 про звільнення від 05.09.2023р.

Також, як вказував відповідач, встановлено, що автомобіль Mercedes-Benz з номерним знаком НОМЕР_3 станом на 03.07.2024 р. не перебував ані у власності, ані в користуванні ТОВ «РУШ» і, відповідно, не використовувався в господарській діяльності, у тому числі для здійснення будь-яких перевезень.

Представник ТОВ «РУШ» стверджував, що останнє не укладало договори перевезення вантажів ані з ТОВ «ПРАЙД-21», ані з ТОВ «ОЛЕКСАНДР», а також не приймало від даних осіб замовлень/доручень на здійснення перевезень вантажів; ТОВ «РУШ» не здійснювало перевезення вантажів, описане в ТТН, не доручало Сейко Віталію Володимировичу здійснювати перевезення, ТОВ «РУШ» не складало зазначену ТТН.

З огляду на викладене представник ТОВ «РУШ» просив відділ державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті не накладати адміністративно-господарський штраф за порушення законодавства про автомобільні перевезення згідно акту № АР 051815 .

За вказаних обставин матеріали перевірки передано на розгляд до Відділу державного нагляду ( контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті, яке Повідомленням № 74503/40/24-24 від 27.08.2024р., направленим засобами поштового зв`язку позивачку ОСОБА_1 було запрошено для розгляду справи на 17.09.2024р. з 9.00 до 11.00.

Вказане повідомлення відповідачем направлено на адресу реєстрації позивача: АДРЕСА_1 .

Відповідно до даних трекінгу АТ «Укрпошта» , копія якого надана відповідачем до суду, вищевказане повідомлення про розгляд справи було відправлено позивачці 29.08.2024р. та 31.08.2024 р. відправлення прибуло до відділення поштового зв`язку, не було вручено при доставці.

Оскільки позивачка не прибула до Відділу державного нагляду ( контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті справу про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт було розглянуто за її відсутності.

На підставі розгляду зазначеного вище акту перевірки в.о. начальника відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті було прийнято Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 128832 від 17.09.2024р., відповідно до якої до позивачки застосовано штраф у розмірі 17 000 грн. за порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» (згідно акту проведення перевірки від 03.07.2024р. № АР 051815), відповідальність за яке передбачена абз. 3, ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Притягаючи позивачку до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт в даній справі, відповідач виходив з того, що саме вона має відповідати за наявне порушення, як особа, яка здійснювала перевезення, оскільки є власником транспортного засобу, яким здійснювалось перевезення.

Позивачка не погодившись з постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу № 128832 від 17.09.2024р. звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги . суд першої інстанції виходив з того , що визначаючи у спірних правовідносинах особу, яка має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідач дійшов невірного висновку про те, що цією особою є позивачка, керуючись при цьому припущенням. З огляду на викладене, притягнення позивачки до відповідальності за порушення вимог Закону України "Про автомобільний транспорт" не можна визнати обґрунтованим та законним. Оскільки відповідачем не доведено правомірність оскаржуваної постанови суд першої інстанції дійшов висновку , що позовні вимоги про визнання її протиправною та скасування є обґрунтованими, а адміністративний позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог , виходячи з наступного.

Спірним у цій справі є питання правомірності притягнення до адміністративної відповідальності саме власника транспортного засобу адміністративно-господарських санкцій та визначення такого власника автомобільним перевізником у розумінні вимог Закону № 2344-III.

Так, судом першої інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу, стосовно якого проводилася рейдова перевірка.

Колегія суддів , проаналізувавши положення Закону № 2344-III та Інструкції № 385, зазначає, що відповідальності за порушення вимог законодавства в сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажу підлягають саме автомобільні перевізники, а не власники транспортних засобів.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон № 2344-III, статтею 1 якого визначено, що: 1) автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; 2) водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка; 3) товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами; 4) послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Відповідно до статті 33 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Частиною першою статті 34 цього Закону передбачено, що автомобільний перевізник повинен виконувати, зокрема, вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Згідно з частинами першою, другою статті 50 Закону № 2344-III договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Відповідно до статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством.

Абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів зазначає, що автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах.

Проте, автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу, а не власник/користувач транспортного засобу. Надання цієї послуги може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої абзацом шістнадцятим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Тому автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).

Аналогічний висновок узгоджено з правовою позицією, яку викладено у постановах Верховного Суду від 23 серпня 2023 у справі № 600/1407/22-а, від 12 жовтня 2023 року у справі № 280/3520/22.

Отже, системний аналіз наведених вище положень законодавства свідчить про те, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, яка передбачена положеннями частини першої статті 60 Закону № 2344-III, застосовується лише до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж.

Колегія суддів звертає увагу на те , що вказана товарно-транспортна накладна є документом, який у розумінні вимог ст. 50 Закону України "Про автомобільний транспорт" підтверджує факт укладення договору перевезення вантажу між перевізником та відправником (вантажовідправником).

Відповідно до пункту 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.97, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

При встановленні посадовими особами органу державного контролю факту перевезення вантажів з недотриманням Закону № 2344-III, джерелом інформації про суб`єкта відповідальності за таке порушення законодавства про автомобільний транспорт є насамперед відомості товарно-транспортної накладної, яка супроводжує вантаж, про автомобільного перевізника, оскільки перевізник може не співпадати з водієм, який керує транспортним засобом, чи власником (користувачем) транспортного засобу, зазначеним у реєстраційних документах.

Тому відомості товарно-транспортної накладної, зокрема про особу автомобільного перевізника, повинні бути обов`язково зафіксовані посадовими особами органу державного контролю у відповідних документах.

При цьому відповідно до ст. 1 "Правил дорожнього руху України" власником транспортного засобу є фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб та має на це відповідні документи.

Отже, законом чітко визначено відмінність між особою яка володіє майновими правами на транспортний засіб і особою, яка використовує його або безпосередньо, або через водія (іншу юридичну особу) для здійснення перевезень.

Таким чином, власник транспортного засобу та перевізник можуть бути як однією особою, так і різними.

Відтак належність на праві власності автомобіля іншій особі не вказує на неможливість передання такого транспортного засобу в користування іншій особі для власних потреб. При цьому використання третьою особою такого автомобіля не позбавляє обов`язку дотримуватись вимог закону, в тому числі і під час перевезення нею або водієм товарів (вантажів).

В постанові Верховного суду від 21 березня 2024 року у справі № 240/10400/23 суд касаційної інстанції дійшов висновку , що за відсутності інших документів, які спростовують інформацію зазначену в ТТН про автомобільного перевізника, встановлення особи перевізника здійснюється відповідно до вказаних в ТТН відомостей щодо такої особи, які є обов`язковими при її оформленні.

В матеріалах справи міститься копія товарно-транспортної накладної № Р617 (або № Р517 чи № PG17 від 03.07.2024, яка була надана водієм ОСОБА_2 посадовій особі Державної служби України з безпеки на транспорті під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі), в якій вказано: автомобільним перевізником - ТОВ «РУШ»; замовником ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПРАИД-21»; вантажоодержувачем ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ОЛЕКСАНДР».

Тобто, під час перевірки транспортного засобу - водієм надано уповноваженим особам контролюючого органу товарно-транспортну накладну від 03.07.2024р., у якій позивачка ОСОБА_1 не фігурує ані в якості замовника, ані в якості вантажовідправника або вантажоодержувача.

Дійсно, позивачка є власником транспортного засобу марки MERCEDES -BENZ, державний номерний знак НОМЕР_2 , який згідно договору найму (оренди) від 13.03.2020р., реєстровий № 1148, посвідченого нотаріусом ХМНО Самощенко О.І., було передано у найм ТОВ «РУШ» строком на два роки, до 12.03.2022р. При цьому, відповідно до п. 2.1. зазначеного договору, при використанні наймачем автомобіля протягом одного місяця після закінчення строку дії договору, за відсутності письмових заперечень сторін, договір є поновленим на строк, встановлений цим договором і таке поновлення строку дії. Зміст вказаного пункту договору не обмежує кількість застосувань правила продовження дії договору, що ним визначено.

Матеріали справи містять копію акту приймання-передачі автомобілю від 13.03.2020р. на адресу ТОВ "РУШ".

Доказів розірвання вказаного вище договору найму і повернення автомобіля власнику ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Доказів того , що ТОВ "РУШ", яке зазначено в ТТН як перевізник , повернуло транспортний засіб марки MERCEDES -BENZ, державний номерний знак НОМЕР_2 власнику ОСОБА_1 до матеріалів справи відповідачем не надано та наведене не встановлено при розгляді відповідачем справи про притягнення до адміністративної відповідальності.

Доказів того, що позивачка є автомобільним перевізником вантажу, який перебував у транспортному засобі під час проведення перевірки, матеріали справи не містять.

Варто зауважити, що посадові особи відповідача повинні забезпечити відповідні вимоги Закону № 2344-III про те, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт повинен нести дійсний автомобільний перевізник, тобто особа, яка в момент перевірки здійснювала автомобільне перевезення, при цьому була зобов`язана дотримуватись вимог указаного Закону і, серед іншого, забезпечити водія (та/або іншу уповноважену особу, присутню при перевірці) відповідною документацією, яка є необхідною для повното та всебічного встановлення усіх обставин, які були предметом перевірки.

Вказаний правовий висновок відповідає позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду від 28 грудня 2023 року у справі № 300/4673/22.

Колегія суддів погоджується з доводами відповідача про те, що автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах, проте наголошує, що автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону № 2344-III), а не власник/користувач транспортного засобу.

Не без того, що надання цієї послуги може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої абзацом чотирнадцятим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Вказаний правовий висновок відповідає позиції, яку викладено в постановах від 22 лютого 2023 року у справі № 240/22448/20 та від 22 грудня 2021 року у справі № 420/3371/21.

Варто зауважити, що ОСОБА_1 не була зазначена як автомобільний перевізник у Товаро-транспортній накладній, яку надано відповідачу водієм під час перевірки, а інших доказів того, що саме ОСОБА_1 здійснювала перевезення вантажу, як автомобільний перевізник, відповідачем не надано.

Положеннями частини другої статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Отже, з огляду на приписи частини другої статті 77 КАС України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність належних, достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження того, що саме позивачкою під час проведення рейдової перевірки допущено перевезення вантажу за відсутності документів, визначених положеннями Закону № 2344-III.

Та обставина, що власником транспортного засобу є ОСОБА_1 , має значення для з`ясування питання законності його використання для перевезення вантажу, але не особи, яка має відповідати за порушення вимог статті 48 Закону № 2344-III.

Колегія суддів зауважує, що автомобільний перевізник визначається на основі документів, якими підтверджується укладення договору перевезення вантажу.

Натомість, в обсязі встановлених обставин у цій справі відповідач зосередив свою увагу лише на реєстраційних документах на транспортний засіб позивача та запереченнях ТОВ «РУШ» до акту проведення перевірки щодо припинення трудового договору із водієм ОСОБА_2 , не перебування ані у власності, ані в користуванні ТОВ «РУШ» автомобілю Mercedes-Benz з номерним знаком НОМЕР_3 станом на 03.07.2024 р., не укладання договорів перевезення вантажів ані з ТОВ «ПРАЙД-21», ані з ТОВ «ОЛЕКСАНДР» , за відсутності будь-яких доказів в підтвердження таких заперечень , внаслідок чого застосував адміністративно-господарський штраф щодо особи, причетність якої до перевезення вантажу не підтверджена належними доказами.

Вказані обставини відповідач зобов`язаний був установити під час розгляду матеріалів справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт в органах Укртрансбезпеки, проте , цього не здійснив і протиправно застосував відповідальність до власника транспортного засобу, а не до дійсного автомобільного перевізника.

Колегія суддів звертає увагу на те, що під час розгляду справи відповідачем не надано жодного доказу того, що під час проведення рейдової перевірки 03.07.2024 року автомобільним перевізником була саме ОСОБА_1 , тобто співробітниками Укртранспбезпеки не спростовано доводів щодо безпідставності застосування саме до неї адміністративної відповідальності за встановлене порушення.

Також слід звернути увагу на те, що посадові особи відповідача ні в акті , ні в постанові не зазначали, на підставі яких документально підтверджених доказів ними було вказано автомобільного перевізника саме позивачку та чи було їм надано в момент перевірки документи, що засвідчують використання водієм транспортного засобу на договірних умовах.

У постанові від 19.10.2023 у справі № 640/27759/21 Верховний Суд вказав, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема, інформацію про автомобільного перевізника.

Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

Водночас нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися, на думку Верховного Суду, із розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.

За висновком Верховного Суду у справі № 640/27759/21, тільки такий підхід забезпечить дотримання принципу належного виконання учасниками спірних правовідносин вимог законодавства, яке регулює перевезення пасажирів та вантажів, та реалізацію принципу правової визначеності у спорах щодо встановлення дійсного автомобільного перевізника компетентним органом, який контролює дотримання державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про помилковість притягнення ОСОБА_1 до відповідальності з огляду на те, що остання є власником транспортного засобу, а не перевізником в розумінні положень Закону №2344-III, тому не має відношення до подій, які описані в акті перевірки та спірній постанові.

Колегія суддів зазначає, що обов`язок встановлення дійсного автомобільного перевізника покладено на Укртрансбезпеку, яка, у випадку встановлення порушення законодавства про автомобільний транспорт, зобов`язана притягнути до адміністративної відповідальності лише винну в указаних порушеннях особу.

При цьому, притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не була автомобільним перевізником є недопустимими, а тягар наслідків у такому випадку покладено на компетентний контролюючий орган, яким є Укртрансбезпека.

Аналогічний висновок відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду від 28 грудня 2023 року у справі № 300/4673/22.

З огляду на наведене, висновки судів суду першої інстанцій відповідають загальним підходам сформованим Верховним Судом стосовно належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 грудня 2023 року у справі № 440/9668/22 та від 22 грудня 2023 року у справі № 140/6451/22 та від 24 січня 2025 року у справі №520/11723/23.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах зазначених вище в даній постанові.

Зважаючи на вказані судові рішення Верховного Суду, суд апеляційної інстанції не виключає можливості того, що після прийняття судом рішення у цій справі, остання правова позиція Верховного Суду буде незмінною.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2025 по справі № 520/33524/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко І.С. Чалий