Справа № 260/6028/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/6028/24 пров. № А/857/30003/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Калинич Я.М.

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складення повного тексту рішення 15 жовтня 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.08.2023 по 12.09.2024 та стягнути з відповідача на користь позивача середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період у сумі 223 019,04 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.10.2024 у справі № 260/6028/24 вказаний позов було задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо непроведення повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 в день виключення його зі списків частини.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 117 422,32 грн середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 04.08.2023 по 12.09.2024.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні у спірному випадку врегульовані Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України).

Виходячи з принципу пропорційності, зважаючи на практику Верховного Суду та врахувавши позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 26 червня у справі № 761/9584/15-ц щодо дотримання судом, який розглядає спір про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, принципів розумності, справедливості та пропорційності суми відшкодування, та зменшення за певних умов розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, суд вважав належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача зобов`язанням відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача 117422,32 грн середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено Військовою частиною НОМЕР_1 , яка у своїй скарзі просила скасувати рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . На обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права та вважає, що судом невірно проведено розрахунок суми середнього грошового забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що під час визначення суми, яка підлягає стягненню за затримку розрахунку при звільненні, не було враховано правову позицію Верховного Суду щодо необхідності застосування статті 117 КЗпП України із урахуванням позиції, викладеної в постановах Верховного Суду від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, від 08.02.2024 по справі №560/3971/19, а саме слід обраховувати суму стягнення пропорційно розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять 100 відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 03.08.2023 року ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення НОМЕР_2 прикордонного загону на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03.08.2023 року за №261-ОС.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.03.2024 в адміністративній справі №260/7487/23 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії було відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.08.2024 у справі №260/7487/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.03.2024 у справі №260/7487/23 скасовано та прийнято постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) щодо невчинення дій із нарахування та виплати ОСОБА_1 при звільненні одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 14 календарних років вислуги. Зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням одноразову грошову допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 14 календарних років вислуги. У задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення суду від 20.08.2024 в адміністративній справі №260/7487/23 27 Військовою частиною НОМЕР_1 виплачено позивачу належну при звільненні одноразову грошову допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в сумі 117 416,68 грн, що підтверджується випискою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» від 16.09.2024 про зарахування коштів.

Вважаючи, що станом на день звільнення з військової служби з ним не було проведено повного розрахунку, ОСОБА_1 за захистом своїх прав звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Частиною першою статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Згідно із частиною першою статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України.

У постанові від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивача звільнено зі служби 03.08.2023 і лише 13.09.2024 виплачено належну при звільненні одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в сумі 117416,68 грн.

Відтак, апеляційний суд вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку у відповідності до вимог статей 116 та 117 КЗпП України.

Предметом спору в цій справі є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача (одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби).

Аналізуючи положення статті 116 КЗпП України слідує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) провадиться в день звільнення. Крім того, в день виплати цих сум роботодавець повинен письмово повідомити працівника про них.

Водночас, стаття 117 КЗпП України передбачає відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, згідно з частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Однак, Законом №2352-ІХ були внесені зміни у статтю 117 КЗпП України, які набрали чинності з 19.07.2022.

За приписами статті 117 КЗпП України (у редакції, викладеній відповідно до Закону №2352-ІХ) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже, відповідно до статті 117 КЗпП України у чинній її редакції час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає компенсації середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

Відповідно до копії довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 у червні 2023 року грошове забезпечення становило - 34058,50 грн; у липні 2023 року - 34058,50 грн.

Отже, середньоденний заробіток позивача складає 68117,00/61 = 1116,67 грн.

Таким чином, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні становить 206 583,95 грн (1116,67 грн х 185 календарних днів (серпень 2023 28 днів, вересень 2023 30 днів, жовтень 2023 31 день, листопад 2023 30 днів, грудень 2023 31 день, січень 2024 31 день, лютий 2024 4 днів).

Апеляційний суд звертає увагу, що для розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом першої інстанції враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 30.10.2019 у справі №806/2473/18, та вказано, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені складає: 117 416,68 грн (сума виплат яку виплачено позивачу із затримкою) / 206583,95 грн (середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні) х100 = 56,84%.

Таким чином на думку суду першої інстанції, справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям визначення розміру відповідальності відповідача за несвоєчасний розрахунок при звільненні, може вважатися виплата у розмірі 117 422,32 грн, що складає 56,84% від суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 206 583,95 грн.

При цьому апеляційний суд наголошує, що сума, яка підлягала б відшкодуванню позивачу за час затримки розрахунку при його звільненні, становить 206583,95 грн.

Разом із тим, позивач ОСОБА_1 рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.10.2024 у справі що розглядається, у апеляційному порядку не оскаржував, відповідно погодився із визначеною йому судом першої інстанції сумою відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційних скаргах, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2024 року у справі № 260/6028/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк