Справа № 160/14460/24
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 травня 2025 року м. Дніпросправа № 160/14460/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.10.2024 року в адміністративній справі №160/14460/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачеві компенсації втрати частини грошових доходів за період з 29.04.2016 року по 03.05.2024 року у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 29.04.2016 року по 04.09.2017 року виплаченої 03.05.2024 року на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2023 року у справі №440/10020/21;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 29.04.2016 року по 03.05.2024 року у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 29.04.2016 року по 04.09.2017 року виплаченої 03.05.2024 року на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2023 року у справі №440/10020/21.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, у задоволенні адміністративного позову відмовити. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. Отже, законодавцем передбачене обов`язкове досудове врегулювання спору у правовідносинах щодо виплати компенсації втрати частини доходів шляхом подання заяви до уповноваженого органу, причому виключно відмову останнього за наслідком розгляду такого звернення особа може оскаржити у судовому порядку. Відповідач зазначив, що саме відмова у виплаті особі компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати свідчить про факт ймовірного порушення суб`єктом владних повноважень права особи на отримання такої компенсації та зумовлює виникнення у такої особи права на захист у судовій юрисдикційній формі. Відповідач стверджує, оскільки позивач не звертався до Військової частини НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату йому компенсації втрат частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, тому правових підстав для нарахування та виплати позивачу компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 03.05.2024 року не вбачається. Окрім того, відповідач наполягає на тому, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою. Також, відповідач вказує, що позов необхідно залишити без розгляду.

Позивач надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду без змін як законне та обґрунтоване.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України (у Військовій частині НОМЕР_1 ) за контрактом у період з 29.04.2016р. по 04.09.2017р., є учасником бойових дій, про що свідчить копія паспорту позивача серії НОМЕР_2 від 18.12.1996р., копії витягів з наказів від 29.04.2016р. № 95, від 04.09.2017р. №191 та копія посвідчення УБД серії № НОМЕР_3 від 27.12.2016р., наявні у справі (а.с.39-41, 49-50 ).

Як встановлено зі змісту постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2023 року у справі №440/10020/21, яка міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень, за згаданою постановою суду було скасовано в частині відмови рішення Полтавського окружного адміністративного суду та визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати позивачеві індексації грошового забезпечення за період з 29.04.2016р. по 04.09.2017р. та, зокрема, зобов`язано вказану військову частину нарахувати та виплатити позивачеві індексацію грошового забезпечення за наведений вище період.

На виконання зазначеної постанови суду відповідачем виплачено позивачеві недоотриману суму індексації грошового забезпечення у розмірі 49 289,33 грн. за період з 29.04.2016р. по 04.09.2017р. включно 03.05.2024р. про що свідчить додана до позову позивачем копія виписки АТ КБ «ПриватБанк» по особовому рахунку позивача про зарахування коштів 03.05.2024р. о 11:02 год. (а.с.46).

Разом з тим, вказана сума індексації грошового забезпечення була виплачена позивачеві 03.05.2024р. без нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу, у зв`язку з порушенням строків виплати суми індексації грошового забезпечення, передбаченої Законом №2050-Ш.

Зазначене відповідачем жодними доказами не спростовано.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати суми індексації грошового забезпечення за період з 29.04.2016р. по 03.05.2024р. протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо твердження скаржника про залишення позовної заяви без розгляду.

Як встановлено судом, зі змісту копії довіреності № 1951 від 23 липня 2021р. доданої до позову, позивачем надано представнику ОСОБА_2 право на звернення до суду з цим позовом в інтересах позивача зі строком дії до 23 липня 2024 року (а.с.22-23,51-52).

З матеріалів справи слідує, що представник позивача Дяченко О.В. звернувся з адміністративним позовом до суду через систему «Електронний суд» 03.06.2024р., а також і уточнений позов з виправленими недоліками подав до суду 12.06.2024р. (а.с.1-8, 30-37).

Отже, позов у цій справі в інтересах позивача представником позивача Дяченко О.В. поданий у межах його повноважень, наданих йому вищенаведеною довіреністю станом на 03.06.2024р. та на 12.06.2024р., тобто до дати закінчення строку дії довіреності 23.07.2024р.,

Відтак, наведене твердження відповідача про залишення позову без розгляду на підставі п.2 ч.1 ст.240 КАС України, є необґрунтованим та безпідставним, оскільки спростовується вищенаведеними дослідженими доказами, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у його задоволенні.

Щодо спірних правовідносин у цій справі, суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000р. № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159 (далі - Порядок № 159).

Згідно зі статями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ установлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

У відповідності до приписів ст.4 Закону №2050-Ш передбачено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону №2050-Ш Кабінетом Міністрів України був затверджений Порядок № 159, який містить аналогічні наведені вище положення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі індексації грошового забезпечення, що є його складовою). Водночас, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - Військовою частиною НОМЕР_1 ) добровільно чи на виконання судового рішення.

Наведені правові висновки узгоджуються і з правовими висновками Верховного Суду, які знайшли своє відображення у постановах від 17.09.2020р. у справі №300/544/19, від 16.11.2022р. справі №674/22/17.

Крім того, у постановах згаданого суду від 05.03.2020р. у справі №140/1547/19 та від 15.05.2024р. у справі №200/5032/20-а Верховний Суд зазначив, що «Згідно з положеннями статті 4 Закону № 2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до статті 6 Закону № 2050-III компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету. З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.».

Такий же висновок зроблено Верховним Судом і у його більш пізнішій постанові від 15.05.2024р. у справі №200/5032/20-а.

Із наведеного вище аналізу приписів законодавства та судової практики слідує, що суми компенсації втрати частини доходів, у разі порушення підприємствами, організаціями, установами (роботодавцями) строків (термінів) виплати грошових доходів, виплачуються громадянам у тому місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості (виплата основної суми доходу).

Як встановлено судом, відповідачем Військовою частиною НОМЕР_1 позивачу виплачено нараховані доходи (недоотриману індексацію грошового забезпечення у сумі 49 289,33 грн. за період з 29.04.2016р. по 04.09.2017р. на виконання постанови суду у справі №440/10020/21) лише 03.05.2024р., що підтверджено доданою позивачем до позову копією виписки АТ КБ «ПриватБанк» по особовому рахунку позивача про зарахування коштів від 03.05.2024р. о 11:02 год (а.с.46).

Відповідач станом на 09.10.2024р. як суб`єкт виконання постанови суду у справі №440/10020/21 про нарахування та виплату позивачеві індексації грошового забезпечення за період з 29.04.2016р. по 04.09.2017р. у сумі 49 289,33 грн., у день виплати вказаної суми доходу 03.05.2024р. розрахунку та виплати позивачеві компенсації втрати частини грошового доходу, передбаченої статтею 2 Закону №2050-Ш, не здійснив.

Таких доказів матеріали справи не містять, а відповідачем не надано.

Відтак, враховуючи те, що відповідачем було несвоєчасно (з порушенням строків/термінів) здійснено нарахування та виплата позивачеві суми індексації грошового забезпечення у розмірі 49 289,33 грн. внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, що було встановлено постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2023 року у справі №440/10020/21, суд приходить до висновку, що у зв`язку із порушенням відповідачем строків/термінів виплати позивачеві суми індексації грошового забезпечення, які мали місце у період з 29.04.2016р. по 04.09.2017р. (виплата проведена лише 03.05.2024р.), позивач має право на отримання компенсації втрати частини грошового доходу, передбаченої ст.2 Закону №2050-Ш.

Слід зазначити, що приписами статті 1 та статті 4 Закону №2050-Ш передбачено, що така компенсація громадянам втрати частини доходів здійснюється підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності у випадку порушення строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), виплата громадянам компенсації проводиться у тому ж місяця, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, тобто, самостійно відповідачем без будь-якого додаткового звернення позивача до відповідача (таких вимог наведені приписи не містять).

Оскільки вина відповідача у порушенні строків/термінів нарахування та виплати позивачеві суми індексації грошового забезпечення була встановлена за постановою суду у справі №440/10020/21 (визнана бездіяльність відповідача протиправною), яке набрало законної сили, а відповідно, відповідач мав обов`язок нарахувати та виплатити таку суму компенсації втрати частини доходів позивачеві у день виплати основної суми заборгованості 03.05.2024р. без подання позивачем жодних додаткових заяв виходячи з вимог наведених приписів ст.ст.2, 3, 4 Закону №2050-Ш.

Аналогічні за змістом висновки містяться і у постанові Верховного Суду від 02.04.2024р. у справі №560/8194/20.

Отже, не нарахування та не виплату позивачеві компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням відповідачем строків виплати суми індексації грошового забезпечення, передбаченої Законом №2050-Ш за період з 29.04.2016р. по 03.05.2024р., у день виплати суми такої заборгованості 03.05.2024р. лід визнати протиправною бездіяльністю відповідача.

Тому, позовні вимоги позивача щодо визнання протиправною вищенаведеної бездіяльності відповідача, підлягають задоволенню.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, відповідачем відповідних доказів правомірності бездіяльності відповідача з приводу не нарахування та не виплати позивачеві у день виплати суми заборгованості по індексації грошового забезпечення (03.05.2024р.) компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням відповідачем термінів виплати таких сум індексації за період з 29.04.2016р. по 04.09.2017р., з урахуванням вище встановлених судом обставин та аналізу наведених норм чинного законодавства, суду не надано.

Окрім того, як слідує зі змісту п.30 та п.32 постанови Верховного Суду від 02.04.2024р. у справі №560/8194/20, Верховний Суд зробив правовий висновок про те, що норми Закону №2050-ІІІ і Порядку № 159 не покладають на особу, якій несвоєчасно виплатили компенсацію втрати частини доходів, обов`язку додатково звертатися до органу за виплатою такої компенсації. Виплата такої компенсації відповідачем проводиться у день виплати заборгованості самостійно, тобто, без будь-якого додаткового звернення позивача до відповідача (таких вимог наведені приписи не містять). Крім того, Верховний Суд також і зазначив, що відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону №2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством. А відповідно, саме наведена правова позиція Верховного Суду, сформована у часі пізніше 02.04.2024р. підлягає врахуванню адміністративним судом у даних правовідносинах згідно до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві компенсації втрати частини грошових доходів, передбаченої Законом №2050-Ш та Порядком №159, у зв`язку з порушенням відповідачем строків виплати суми індексації грошового забезпечення за період з 29.04.2016р. по 03.05.2024р.., суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач, вчинивши наведену бездіяльність, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, відповідач порушив права та інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання судом такої бездіяльності протиправною.

Також, підлягають задоволенню і похідні позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплати позивачеві компенсацію втрати частини грошових доходів, передбаченої Законом №2050-Ш та Порядком №159, у зв`язку з порушенням відповідачем строків виплати заборгованості по заробітній платі за постановою суду у справі №440/10020/21, виходячи з того, що судом встановлено протиправність бездіяльності відповідача у наведеній частині позову.

Як вбачається з матеріалів справи, що не спростовано відповідачем жодними доказами, відповідні суми компенсації втрати частини грошових доходів, передбачені Законом №2050-Ш та Порядком №159, у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за постановою суду у справі №440/10020/21, відповідачем позивачеві взагалі не нараховувалися і не виплачувалися, такі докази в матеріалах справи відсутні.

В той же час, обов`язок здійснити компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі і з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) покладається на підприємства, установи і організації всіх форм власності, які допустили такі порушення ст.2 Закону №2050-Ш. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Пунктом 4 Порядку №159 встановлено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць ст.4 Закону №2050-Ш.

Відтак, із аналізу наведених приписів слідує, що з метою виплати позивачеві вищенаведеної суми компенсації втрати частини доходів, відповідач має обов`язок здійснити відповідне її (такої компенсації) нарахування/ обчислення у спосіб, наведений у ст.3 Закону №2050-Ш та у пункті 4 Порядку №159, тому з урахуванням того, що сума заборгованості по індексації грошового забезпечення у розмірі 49 289,33 грн. за постановою суду у справі №440/10020/21 була виплачена відповідачем позивачеві 03.05.2024р. без проведення нарахування та виплати такої компенсації у порушення вимог ст.ст. 2,3,4 Закону №2050-Ш, то, у даному випадку, ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача, у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за вищенаведеною постановою суду, нарахувати та виплатити позивачеві відповідну компенсацію втрати частини грошових доходів, передбачену Законом №2050-Ш та Порядком №159 за період з 29.04.2016р. по 03.05.2024р.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтовані підстави для задоволення адміністративного позову.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року в адміністративній справі №160/14460/24 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року в адміністративній справі №160/14460/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко