Справа № 640/19484/21
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

20 травня 2025 року № 640/19484/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д. розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (вул. Березняківська, буд. 4А,м. Київ,02152, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому просить суд:

-визнати протиправним та скасувати Рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області № 8555/141 від 14.06.2021 року про відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на імміграцію в Україну;

-зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Ухвалою суду від 09.08.2021 року відкрито спрощене провадження у справі без виклику сторін.

На виконання Закону України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399 передано до Харківського окружного адміністративного суду 742 (сімсот сорок дві) судові справи згідно з актом приймання-передачі від 31.01.2025, у тому числі справа № 640/19484/21.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2025 року справа № 640/19484/21. передана на розгляд судді Кухар М.Д.

Ухвалою суду від 18.03.2025 року справу прийнято до провадження.

Дослідивши надані матеріали справи, суд встановив наступне.

15.06.2020 року громадянин Арменії ОСОБА_3 звернувся до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі ДМС) з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.1 ч. З ст. 4 Закону України «Про імміграцію» (далі - Закон) як особа, яка є батьком громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням від 14.06.2021 року за № 8555/141 на підставі п.4 ч.І ст. 10 вказаного закону відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Відмова Відповідача мотивована тим, що до нього надійшла відповідь від головного управління СБУ у м. Києві та Київської області про кримінальні провадження відносно ОСОБА_5 (жодного вироку не має) та що зазначений громадянин за вказаною у заяві адресою не мешкає (Висновок від 14.06.2021 р.).

Вивчивши вказаний висновок та здійснивши системний аналіз приписів ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 1, 4, 6, 9, 10 Закону, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року №1983 (далі - Порядок), а також ряду рішень Європейського суду з прав людини, вважаю протиправним оскаржуване рішення, оскільки у Відповідача не було належних і допустимих доказів свідомого надання ОСОБА_6 недостовірних відомостей.

Позивач не згоден зі вказаним рішенням, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку вищенаведеному, суд вказує наступне.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-УІ від 22.09.2011 (далі - Закон № 3773-УІ).

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України «Про імміграцію» № 2491-III від 07.06.2001 (далі - Закон).

Розділом II Закону визначено повноваження органів, що забезпечують виконання законодавства про імміграцію.

Так, зокрема, ст. 6 Закону закріплено повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній)

міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів:

організовує роботу з прийняття заяв разом із визначеними цим Законом документами щодо надання дозволу на імміграцію від осіб, які перебувають в Україні на законних підставах;

організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні;

організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються;

організовує роботу з видання та вилучення у випадках, передбачених цим Законом, посвідок на постійне проживання;

забезпечує ведення обліку осіб, які подали заяви про надання дозволу на імміграцію, та осіб, яким надано такий дозвіл.

Дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію (абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону).

Статтею 9 Закону визначено, що заяви про надання дозволу на імміграцію подаються:

особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання;

особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Відповідно до ст. 10 Закону дозвіл на імміграцію не надається:

особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку;

особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено;

особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я;

особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи;

особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України;

в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до ч. 14 ст. 4 Закону № 3773-УІ іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у ч. 3-13 цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Згідно з ч.14 ст.5 Закону № 3773-УІ Підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування. Якщо шлюб між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства було укладено за межами України відповідно до права іноземної держави, дійсність такого шлюбу визначається згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право".

25.04.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 322 «Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання» (далі - Порядок № 322).

Слід зауважити, що п. 21 Порядку № 322 визначено, що працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті 4 документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

У разі подання заяви-анкети через уповноваженого суб`єкта територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС надсилає письмове повідомлення про прийняте рішення до уповноваженого суб`єкта для подальшого його вручення іноземцеві або особі без громадянства.

Варто наголосити, що ч. 1 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

В розумінні приписів ст. З Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Крім того, ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця 5 проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Відповідно до п.4 Правил реєстрації місць проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 (далі - Правила № 207) громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Судом встановлено, що відповідно до матеріалів справи №418006000/800 позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспортний документ, що засвідчує особу № АТ0483737 виданий 18.10.2019, перебуваючи в Україні на законних підставах (рішенням ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області № 517432000 від 04.06.2020 про продовження строку перебування до 04.07.2020), 15.06.2020 року звернувся до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 1 ч. З ст. 4 Закону України «Про імміграцію» як особа, яка є батьком громадянина України.

Родинні стосунки та належність сина позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до громадянства України підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 29.01.2020, довідкою про реєстрацію особи громадянином України № 40 від 15.06.2020.

Позивач має намір зареєструватися на постійне проживання на житловій площі розташованій за адресою: АДРЕСА_2 , за згодою представника власника квартири (ТОВ «Рента- Капітал»).

Позивачем зазначену адресу вказано у заяві про надання дозволу на імміграцію, як місце проживання в Україні.

Відповідно до вимог ст. 9 Закону заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади.

При поданні заяви позивач засвідчує власним підписом (у випадку, якщо заява подана представником за дорученням то підписом такого представника) його поінформованість про відмову у наданні дозволу на імміграцію у разі зазначення у заяві про надання дозволу на імміграцію свідомо неправдивих відомостей.

Пунктом 3 ч. 5 ст. 9 Закону та абз. 5 и. 11 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983 (далі - Порядок провадження) визначено, що для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються, зокрема, документи про місце проживання особи в Україні та за кордоном.

У відношенні позивача здійснено перевірки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983.

Так, за надісланим запитом отримано відповідь від Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, в якій зазначено, що вказаним органом встановлено, що позивач є фігурантом кримінального провадження № 0008410, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.10.2019 за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України, за підозрою у нанесенні тілесних ушкоджень громадянці України. Вказані відомості підтверджуються поданою громадянкою України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (матір`ю ОСОБА_4 ) до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області заявою, відповідно якої позивач вчиняв стосовно неї фізичне та психологічне насильство.

Також встановлено, що позивач за адресою зазначеною в заяві про надання дозволу на імміграцію - АДРЕСА_2 , фактично не проживає, що в свою чергу свідчить про свідоме зазначення ним неправдивих відомостей.

Крім цього, відповідно до опрацьованої Управлінням інформаційно- аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції у м. Києві вимоги позивачу 17.01.2020 Дніпровським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві оголошено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (21.01.2020 обрано міру запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання).

22 січня 2020 року матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом направлено до суду (відомості про прийняте рішення відсутні).

Слід зазначити, що відповідно до ст. З Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем проживання є житло, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

З аналізу ст. З та 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що особа повинна реєструвати саме місце свого фактичного проживання.

Водночас, у анкетах (заявах) про надання дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання іноземці зазначають адреси, де фактично не проживають. Зазначене пов`язане із необхідністю надання до ДМС України довідки про реєстрацію місця проживання або нотаріально завіреної згоди власника приміщення, де він мешкає, щодо подальшої реєстрації іноземця, після отримання посвідки. Оскільки власники приміщень, де фактично проживають іноземці, ухиляються від надання таких документів, останні звертаються до посередницьких структур та осіб, які реєструють їх у спеціально придбаних або орендованих квартирах. Відповідно до Указів Президента України від 30.08.2017 №256/2017 «Про рішення Ради національної безпеки України від 10.07.2018 «Про посилення контролю за в`їздом в Україну, виїздом з України іноземців та осіб без громадянства, додержанням ними правил перебування на території України» та від 17.03.2018 №72/2018 «Про рішення Ради національної безпеки України» від 01.03.2018 «Про невідкладні заходи з нейтралізації загроз національної безпеки у сфері міграційної політики», Кабінету Міністрів України доручено здійснення за участю Служби безпеки України комплексних заходів щодо посилення контролю за в`їздом в Україну, виїздом з України іноземців та осіб без« громадянства, додержанням ними правил перебування на території України.

Таким чином, існування практики легалізації іноземців, які реєструються за адресами, за якими фактично не проживають, особливо за адресами масової реєстрації, ускладнюють роботу правоохоронних та державних органів, що, в свою чергу, може призвести до осідання на території України осіб, причетних до діяльності іноземних спеціальних служб, радикально та екстремістських організацій.

Також слід зазначити, що відповідно до ч. З ст. З Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції України та законів України, інших нормативно- правових актів, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших 'людей, інтереси суспільства та держави.

Враховуючи викладене, зокрема, отриману від Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області та Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції у м. Києві інформацію, суд приходить до висновку, що позивач при поданні заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну свідомо надав неправдиві відомості щодо свого місця проживання та останнім, під час перебування на території України, порушено вимоги кримінального та імміграційного законодавства України.

Відповідно до п. 4 та 6 ч. 1 ст. 10 Закону дозвіл на імміграцію не надається особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи та в інших випадках, передбачених законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок, що на підставі п. 4 та 6 ч. 1 ст. 10 Закону, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області правомірно прийнято рішення № 8555/141 від 14.06,2021 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну, видане громадянину Вірменії ОСОБА_3 .

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно- правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень тау спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, протягом розумного строку.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина,її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Проаналізувавши наведене, суд вважає за необхідне вказати, що позовні вимоги є не обґрунтованими, не підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (вул. Березняківська, буд. 4А,м. Київ,02152, )про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кухар М.Д.