Справа № 640/12373/20
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

20 травня 2025 року м. Житомир справа № 640/12373/20

категорія 111010000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Окис Т.О., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень,

установив:

02 червня 2020 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_2 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень від 19 травня 2015 року №8587-17, від 24 червня 2016 року №20768-13 та рішення про опис майна у податкову заставу від 29 січня 2016 року №304.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні. Також зазначено, що заява про поновлення строку звернення до суду буде розглянута у судовому засіданні.

Згідно протоколів судових засідань від 20 серпня та 10 грудня 2020 року заява про поновлення строку судом не розглядалась.

Зазначена справа надійшла до Житомирського окружного адміністративного суду у порядку, визначеному статтею 29 Кодексу адміністративного судочинства України, та згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Житомирського окружного адміністративного суду для розгляду справи визначено головуючим суддею по справі Окис Т.О.

Ухвалою суду від 14 березня 2025 року справа прийнята до провадження та призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Також суд замінив відповідача Головне управління Державної податкової служби у місті Києві на його правонаступника Головне управління Державної податкової служби у м. Києві (далі відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), зобов`язав ГУ ДПС у м. Києві протягом 10 (десяти) днів з дня отримання цієї ухвали подати до суду докази направлення та вручення позивачу оскаржуваних податкових повідомлень рішень та рішення про опис майна у податкову заставу та запропонував учасникам справи надати додаткові пояснення по суті спору.

Позивач своїм правом на подання додаткових пояснень не скористалася.

08 квітня 2025 року до суду надійшли додаткові пояснення відповідача, в яких податковий орган наполягає на залишенні позову без розгляду з огляду на відсутність у позивача поважних причин для поновлення строку звернення до суду з відповідним позовом.

При вирішенні питання щодо можливості продовження розгляду справи та перевіривши дотримання позивачем процесуальних строків при зверненні до суду з цим позовом, суд зазначає таке.

Згідно частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною 2 цієї правової норми для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд звертає увагу позивача на те, що шестимісячний строк звернення до суду починає свій перебіг саме з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен був дізнатись», що містяться у зазначеній правовій нормі, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав, а тому сама по собі необізнаність позивача з фактом порушення його прав не є підставою для автоматичного і безумовного поновлення строку звернення до суду.

При визначенні початку перебігу строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Суд також зауважує, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Предметом спору у цій справі є рішення податкового органу про визначення сум грошових зобов`язань від 19 травня 2015 року та 24 червня 2016 року, а також рішення про опис майна у податкову заставу від 29 січня 2016 року.

Згідно пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України у редакції на момент направлення оскаржуваних рішень (далі ПК України) документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Відповідно до пункту 45.1 статті 45 ПК України платник податків фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Платник податків фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Додатково суд зауважує, що 23 травня 2020 року, тобто до дати подання розглядуваної позовної заяви, набрали чинності зміни, внесені до статті 42 ПК України, а саме названу правову норму доповнено пунктом 42.5, яким визначено, що у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Звертаючись з відповідним позовом ОСОБА_1 визнає, що податкове повідомлення рішення від 19 червня 2015 року повернулося до податкового органу з відміткою відділення поштового зв`язку "за закінченням встановленого строку зберігання" 26 квітня 2016 року.

При цьому у матеріалах справи міститься повідомлення про вручення позивачу 30 серпня 2016 року листа з рішенням про опис майна у податкову заставу від 29 січня 2016 року.

Надаючи правову оцінку доводам позивача, наведеним на обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення з цим позовом до суду, суд зауважує на таке.

Перш за все клопотання не містить будь-яких поважних причин, що обумовили пропуск строку звернення до суду з вимогою про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 19 червня 2015 року.

Щодо тверджень позивача про те, що повідомлення про вручення рекомендованого листа з рішенням про опис майна у податкову заставу не містить розписки адресата про його отримання, суд уважає за необхідне зазначити таке.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та відносини між ними визначає та регулюють Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 №270, з наступними змінами та доповненнями, у редакції на момент виникнення спірних правовідносин (далі Правила).

Згідно пункту 106 названих Правил під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.

Отже Правила не передбачають проставлення одержувачем поштового відправлення підпису у повідомленні про вручення. Таке повідомлення заповнюється працівником відділення поштового зв`язку шляхом зазначення прізвища особи, яка отримала поштове відправлення, на підставі пред`явленого такою особою документа.

З огляду на викладене у суду відсутні підстави ставити під сумнів те, що позивач, прізвище якої зазначено у повідомленні про вручення поштового відправлення з рішенням про опис майна у податкову заставу, отримала таке саме 30 серпня 2016 року.

При цьому позивач у розумні строки не вчинила дій, направлених на з`ясування питання підстав прийняття такого рішення податковим органом. Адвокатський запит щодо отримання відповідної інформації направлений лише у грудня 2019 року. Будь-яких доводів про те, що перешкоджало вчинити відповідні дії одразу після отримання рішення про опис майна у податкову заставу 30 серпня 2016 року, клопотання про поновлення строку не містить.

Суд наголошує, що отримання листа-відповіді на адвокатський запит оцінюється судом як дії з метою збирання доказів для звернення з цим позовом до суду, а не досудовим врегулюванням спору, та не змінює момент, коли позивач дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При визначенні початку перебігу строку для звернення до суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2019 року у справі № 805/3881/18-а.

Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання про це дізнатися не можуть розглядатися як поважна причина пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки є результатом суб`єктивних дій самого позивача, а не об`єктивно існуючими обставинами, що перешкоджають їй вчасно реалізувати своє право на судовий захист.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі № 420/3001/19, від 25 лютого 2020 року у справі № 360/1870/19.

Суд звертає увагу, що за загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.

Позивачу недостатньо послатися на необізнаність про порушення своїх прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду особа повинна довести той факт, що вона не могла дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернулася за його захистом до суду протягом визначеного законом строку звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

У постанові від 21 вересня 2023 року у справі № 340/341/23 Верховним Судом зазначено, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах "Стаббігс та інші проти Великобританії", "Девеер про Бельгії" виходить з того, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків звернення до суду за захистом порушених прав.

Строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Законодавче обмеження строку оскарження рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22 23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання позову, апеляційної, касаційної скарги.

Таким чином тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації права щодо оскарження дій, рішень, бездіяльності суб`єкта владних повноважень в порядку та у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку судді про пропуск строку звернення з поважних причин.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13 листопада 2018 року у справі № 804/958/17 та від 07 вересня 2023 року у справі №160/914/23.

Позивачем не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від її волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах установленого шестимісячного строку.

Отже, клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 13 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Згідно частини 2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ураховуючи, що позивачем пропущено строк звернення до суду, а наведені нею причини пропуску такого строку визнані судом неповажними, наявні підстави для залишення позову без руху та надання позивачу строку для усунення визначених у цій ухвалі недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду з вимогами із зазначенням інших поважних причин пропуску процесуального строку.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Причини пропуску строку звернення до суду з відповідним позовом визнати неповажними.

У задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків 5 (п`ять) днів з дня отримання копії цієї ухвали.

У разі неусунення недоліків у зазначений вище строк позовна заява буде залишена без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Окис