Справа № 160/28213/24
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2025 року м. Дніпросправа № 160/28213/24
(суддя Сліпець Н.Є., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року у справі №160/28213/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22 жовтня 2024 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області згідно з яким просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яка вбачається з листа від № 53484-38681/Ф-01/8-0400/24 від 30.09.2024 року, щодо незарахування позивачу стажу, згідно даних трудових книжок, виданих 21.04.1975 року, 01.07.1987 року, вкладишу до трудової книжки від 16.09.1996 року та довідки ОК-5, у розмірі 50 років 2 місяці 20 днів;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яка вбачається з листа № 53484-38681/Ф-01/8-0400/24 від 30.09.2024 року, щодо відмови включення в розрахунок та подальших перерахунків пенсії позивачу щомісячних доплат індексації за 2021 та 2023 роки всупереч пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2021 року № 127, пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів від 16.02.2022 року № 118 та пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів від 24.02.2023 року № 168;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати позивачу стаж, згідно даних трудових книжок, виданих 21.04.1975 року, 01.07.1987 року, вкладишу до трудової книжки від 16.09.1996 року та довідки ОК-5 у розмірі 50 років 2 місяці 20 днів;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області включити в розрахунок та подальші перерахунки пенсії позивачу щомісячні доплати індексації за 2021 та 2023 роки, згідно пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2021 року № 127, пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів від 16.02.2022 року № 118 та пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів від 24.02.2023 року № 168;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 01.03.2024 року перерахунок та виплату пенсії позивачу, із врахуванням рішення суду.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно не враховано до страхового стажу позивача періоди роботи, згідно з відомостями трудових книжок, виданих 21.04.1975 року, 01.07.1987 року, вкладишу до трудової книжки від 16.09.1996 року та довідки ОК-5. Також, позивач зазначає про наявність права на індексацію його пенсії, проте відповідачем не здійснено таку індексацію.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року позов задоволено частково.

Суд, визнав протиправною бездіяльність Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яка вбачається з листа від № 53484-38681/Ф-01/8-0400/24 від 30.09.2024 року, щодо незарахування позивачу стажу, згідно даних трудових книжок, виданих 21.04.1975 року, 01.07.1987 року, вкладишів до трудової книжки від 16.09.1996 року, від 03.08.2020 року та довідки ОК-5.

Зобов`язав Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати позивачу стаж, згідно даних трудових книжок, виданих 21.04.1975 року, 01.07.1987 року, вкладишів до трудової книжки від 16.09.1996 року, від 03.08.2020 року та довідки ОК-5. У задоволенні іншої частини позову - відмовив.

Рішення суду мотивовано тим, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, а отже, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, і несплата підприємством страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до стажу позивача спірних періодів роботи, а тому відповідач зобов`язаний був зарахувати спірні періоди роботи до страхового стажу позивача. При цьому, суд першої інстанції зробив висновок про те, що вчинені відповідачем дії є належним виконанням положень законодавства, на підставі яких проводиться індексація пенсії позивача, а тому суд зробив висновок про правомірність дій відповідача під час вирішення питання щодо індексації пенсії позивача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що з 01.01.2004 року період трудової діяльності зараховується до страхового стажу, а доход враховується для обчислення пенсії виключно за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку сплати страхових внесків та/або єдиного внеску до Пенсійного Фонду України. Проте, мала місце сплата страхових внесків в сумі меншій, ніж мінімальний страховий внесок (2007 - 2012 роки), або взагалі була відсутня (березень 2022 - квітень 2023), через що виникли розбіжності при підрахунку стажу позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що 31.08.2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, застосування при перерахунку постанови КМУ №185 від 23.02.2024 року «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році».

Також позивач просив повідомити які складові показники пенсійної справи враховувалися під час призначення та подальших перерахунків пенсії, а саме коефіцієнт заробітної плати, страж, врахований при розрахунку, а також просив здійснити доплату за понаднормовий стаж із розрахунку мінімальної заробітної плати 2361 грн замість 2093 грн, при перерахунку застосувати коефіцієнт стажу 0.50250 замість 0,447667 та додати в розрахунок пенсії індексацію за 2021-2023 роки в розмірі 335 грн.

Окрім того, позивач просив зазначити підстави неврахування стажу згідно з трудовою книжкою (а.с.28-35).

Листом від 30.09.2024 року № 53484-38681/Ф-01/8-0400/24 відповідач повідомив позивача, що після перевірки пенсійної справи позивача відділом перерахунків пенсій стаж згідно трудових книжок, виданих 21.04.1975 року, 01.07.1987 року та вкладишу до трудової книжки від 16.09.1996 року зарахований повністю, а після 01.01.2004 - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку про сплату страхових внесків. Проте, мала місце сплата страхових внесків в сумі меншій, ніж мінімальний страховий внесок (2007 - 2012 роки), або взагалі була відсутня (березень 2022 - квітень 2023), через що виникли розбіжності при підрахунку стажу позивачем із підрахунком стажу згідно чинного законодавства.

Також, в листі зазначено, з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України № 185 від 23.02.2024 року, що доплати встановлюються до пенсій, які були призначені в 2019 - 2021 роках, і які перші три роки після призначення не індексуються, а тому, відсутні законні підстави проводити позивачу доплату в розмірі 335 грн.

Оскільки позивач є працюючим пенсіонером, то розрахунок доплати за понаднормовий стаж проводиться, виходячи з прожиткового мінімуму станом на 01.01.2016 року 1074грн., а саме (47-35=12) х 1074 грн. х 1% =128 грн. 88 коп.

Після звільнення з роботи пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом на дату звільнення з роботи.

Страховий стаж враховано по 29.02.2024 року і становить 47 років 8 місяців 23 дні.

Коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 0,47667 (47 років х 12 місяців + 8 місяців = 572 місяці : 12 місяців : 100).

Пенсію обчислено відповідно до п.1 ст. 40 Закону №1058 виходячи із заробітної плати з 01.06.1982 по 31.05.1987 та з 01.07.2000 по 31.01.2018 за даними персоніфікованого обліку. Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становить 0,92486. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії позивача з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015, 2016 роки (3764,40 грн), із застосуванням коефіцієнтів збільшення в розмірі 1,17; 1,11; 1,11; 1,14, 1,97 та 1,0796 і складає 7393,77 грн (3764,40 грн х 1,17 х 1,11 х 1,11 х 1,14 х 1,197 х 1,0796 = 7994,47 грн х 0,92486). Загальний розмір пенсійної виплати після перерахунку на 01.09.2024 складає 3653,27 грн, у тому числі: 3524,39 грн основний розмір пенсії за віком (7393,77 грн х 0,47667); 128,88 грн - доплата за понаднормовий стаж (ст.28 ч.1. абз.2) (за 12 років). Згідно вищезазначеного листа доплату по перерахунку пенсії з більшої заробітної плати, відповідно до заяви від 17.04.2023, за період з 01.05.2024 по 31.08.2024, позивачем отримано в вересні 2024 року (а.с.36-40).

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції задоволено позов в частині зарахування спірних періодів роботи позивача до страхового стажу та таке судове рішення оскаржується, відповідачем, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закону №1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно із ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

При цьому, статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

З наданої позивачем копії вкладишу до трудової книжки від 16.09.1996 року вбачаються наступні записи:

- 02.03.2006 року позивач прийнятий в ТОВ АІФ «Інагропром» на посаду інженера-електрика ( запис № 34);

- 08.01.2007 року переведений на посаду інженера-електрика ( запис № 35);

- 01.06.2010 року переведений електромонтажником мереж освітлення 4 розряду (запис № 36);

- 01.09.2010 року позивач переведений інженером-електриком (запис № 37);

- 31.07.2020 року позивач звільнений згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (запис № 38) (а.с.25).

Відповідно до запису вкладиша до трудової книжки від 03.08.2020 року з 09.11.2020 року позивач прийнятий інженером-електриком в ТОВ АІФ «Інагропром» (запис № 41).

За інформацією, що міститься в довідці ОК-5 з Індивідуальні відомостей про застраховану особу Реєстру застрахований осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування вбачається, що в період з 2007 року по 2012 рік позивач працював, отримував заробітну плату, з якої сплачені страхові внески, що підтверджується позначкою «Так» в знаменнику правій частині довідки (а.с.41-47).

За період з березня 2022 року по квітень 2023 року форма ОК -5 містить відомості про кількість трудових днів (повні місяці роботи 30 та 31 день), проте не містить відомостей про суму заробітку, отриману позивачем та сплату страхових внесків.

Приймаючи до уваги, що позивач з січня 2007 року по грудень 2012 року, а також з березня 2022 року по квітень 2023 року був працевлаштований до ТОВ АІФ «Інагропром», що підтверджується записами у вкладишах до трудової книжки, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що ці періоди роботи мають бути зараховані позивачу до страхового стажу.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не враховано вищезазначені періоди до страхового стажу роботи позивача через сплату страхових внесків в сумі меншій, ніж мінімальний страховий внесок та не сплату страхових внесків (березень 2022 - квітень 2023) роботодавцем позивача.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV, у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку;

роботодавець - власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання; фізична особа, яка використовує працю найманих працівників (у тому числі іноземців, які на законних підставах працюють за наймом в Україні); власник розташованого в Україні іноземного підприємства, установи, організації (у тому числі міжнародної), філії та представництва, який використовує працю найманих працівників, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно із частиною 2 статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до частин 4 - 6, 9, 10 статті 20 Закону №1058-IV сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Виходячи із змісту наведених вище правових норм, суд апеляційної інстанції вважає, що порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи згідно відомостей трудових книжок, виданих 21.04.1975 року, 01.07.1987 року, вкладишів до трудової книжки від 16.09.1996 року, від 03.08.2020 року та довідки ОК-5.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року у справі №160/28213/24 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 20 травня 2025 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.А. Шальєва