Справа № 642/1177/25
Суддя: Грінчук О. П.
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 642/1177/25
Провадження № 2-а/642/19/25
РІШЕННЯ

Іменем України

20 травня 2025 року Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Грінчук О.П.,

за участю секретаря Панової М.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) в приміщенні суду в м. Харкові адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в:

03.03.2025 позивач звернулася до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Полтавській обл. про скасування постанови Управління патрульної поліції в Полтавській обл. серії ЕНА №4100642 від 18.02.2025 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП.

В обгрунтування позову зазначено, що 18.02.2025 інспектором 1 взводу ТОР рота УПП бат. УПП в Полтавській обл. Солодовником І.О. винесено відносно позивача постанову серії ЕНА №4100642 від 18.02.2025 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, згідно з якою 18.02.2025 о 15 год. 27 хв. в м. Решетилівка на а/д Київ-Харків-Довжанський 306 км водій, керуючи т.з. Toyota НОМЕР_1 , в межах м. Решетилівка рухався зі швидкістю 95 км/год, при цьому, перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 45 км/год. Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху транспортних засобів Trucam LTI 20/20 ТС №008425, чим порушив п. 12.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 122 КУпАП. Позивач вважає таку постанову незаконною, оскільки вона не перевищувала встановлених обмежень швидкості руху, враховуючи відсутність належних доказів на підтвердження її вини в порушенні ПДР України. Також позивач вказала, що лазерний вимірювач прилад Trucam, всупереч положенням ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію», не був встановлений стаціонарно, а знаходився в руках інспектора. Окрім цього, на дорожній смузі був відсутній відповідний знак 5.70 про здійснення відеофіксації . Враховуючи викладене, просила постанову серії ЕНА №4100642 від 18.02.2025 за ч.1 ст. 122 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвалою суду від 06.03.2025 позов залишено без руху.

14.03.2025 позивач надала до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.

18.03.2025 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

03.04.2025 судом за клопотанням позивача замінено первісного відповідача, Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, на належного- Департамент патрульної поліції (, адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3).

18.04.2025 представник відповідача - Департаменту патрульної поліції, надав до суду відзив на позов, згідно якого просив відмовити в задоволенні позову. В обгрунтування відзиву зазначено, що 18.02.2025 в Полтавській обл. м. Решетилівка, 306 км а/д Київ-Харків-Довжанський, екіпажем патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості руху транспортних засобів Trucam LTI 20/20 ТС №008425 було виявлено порушення водієм т.з. Toyota AX 0015 АТ п. 12.4 ПДР України, у зв`язку з чим було прийнято рішення про зупинку т.з. Водію роз`яснено суть правопорушення, ознайомлено з правами, передбаченими ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. За результатами розгляду справи винесено постанову серії ЕНА №4100642 від 18.02.2025 про притягнення водія до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП. До постанови долучено фото та відео, відзняті за допомогою лазерного вимірювача швидкості руху транспортних засобів Trucam LTI 20/20 ТС №008425, який, відповідно до свідоцтва про повірку, є придатним до застосування. При цьому, представник відповідача вказала, що такий лазерний вимірювач відноситься до ручних вимірювачів швидкості руху т.з., тобто конструктивно створений для утримання в руках. Крім того, зазначено, що прилад знаходився в межах населеного пункту м. Решетилівка, перед початком якого розміщено дорожній знак 5.76 «Фото-, відеофіксування порушення ПДР України».

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 18.02.2025 інспектором 1 взводу ТОР рота УПП бат. УПП в Полтавській обл. ст. лейтенантом поліції Солодовником І.О. винесено відносно позивача, ОСОБА_1 , постанову серії ЕНА №4100642 від 18.02.2025 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП за порушення п. 12.4 ПДР України, та накладено стягнення у вигляді штрафу 340 грн.

Згідно даної постанови вбачається, що водій ОСОБА_1 , 18.02.2025 о 15 год. 27 хв. в м. Решетилівка на а/д М-03 Київ-Харків-Довжанський 306 км рухалась на т.з. Toyota НОМЕР_1 зі швидкістю 95 км/год, при цьому, перевищила встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 45 км/год. Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху транспортних засобів Trucam LTI 20/20 ТС №008425. Чим ОСОБА_1 порушила п. 12.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. п. 1.1.-1.5. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.12.4 Правил дорожнього руху, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Як передбачено ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Пунктом 4 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395) визначено, що в разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з пунктів 9-10 розділу ІІІ Інструкції № 1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Відповідно до пункту 1 розділу IV Інструкції № 1395, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема частиною першою статті 122 КУпАП.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення, зобов`язана роз`яснити особі права, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, а також дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

За приписами частини третьої статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: особу, щодо якої розглядається справа; дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; опис обставин, установлених при розгляді справи; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

В ст.31 Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VIII, зазначено, що поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Тобто, положення Закону України "Про Національну поліцію" надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Зі змісту постанови вбачається, що швидкість автомобіля під керуванням позивача вимірювалась приладом TruCam.

Так, в якості доказів на підтвердження наявності події адміністративного правопорушення, а саме факту перевищення позивачем встановлених обмежень швидкості руху в населеному пункті, до суду відповідачем наданий відеозапис з місця події та фото-файл, зроблений за допомогою лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 реєстраційний номер №ТС008425.

З дослідженого фото-файлу та відеозапису з приладу TruCam LTI 20/20 №ТС008425 вбачається, що автомобіль Toyota НОМЕР_1 , рухався в м. Решетилівка, Полтавська обл., зі швидкістю 95 км/год. Вимірювання швидкості здійснювалося працівником поліції на відстані 366.4 м. Ліміт швидкості 50 км/год. Координати: широта 49°3451.66N, довгота 34°538.05Е.

Також з відеозапису судом встановлено, що розгляд справи проведений інспектором згідно норм чинного законодавства, інспектор представився, повідомив ОСОБА_1 суть адміністративного правопорушення, яке їй інкримінується, роз`яснив права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, на його запитання ОСОБА_1 повідомила про відсутність необхідності в отриманні правової допомоги, було досліджено докази вчинення адміністративного правопорушення, внаслідок чого винесено постанову ЕНА №4100642 від 18.02.2025.

Як на підставу для скасування постанови позивач послалась на те, що під час вимірювання швидкості ТЗ Toyota AX 0015 АТ, лазерний вимірювач швидкості ТЗ TruCAM LTI 20/20 № ТС008425 не був встановлений стаціонарно, а знаходився в руках працівника поліції, що таким чином не дає змоги використовувати працівником поліції вимірювач швидкості ТЗ у такому режимі.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що інспектором у даному випадку лазерний вимірювач Trucam LTI 20/20 ТС №008425 використовувався в ручному режимі, що передбачено приписами статті 40 Закону України «Про національну поліцію».

Суд вважає, що твердження позивача про неправомірність використання поліцейським лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 №ТС008425 в ручному режимі є безпідставним з таких підстав.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні.

З наведеного вбачається, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, яка працює не в автоматичному режимі з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Суд вважає помилковими твердження позивача про те, що в силу приписів ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» відповідач не мав права використовувати зазначений засіб вимірювальної техніки не в автоматичному режимі, оскільки наведена норма закону не виключає можливість використання органами поліції вимірювачів швидкості руху, які не є стаціонарними.

При цьому, лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 №ТС008425 отримав свідоцтво №22-01/32855 від 03.12.2024 про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювання техніки, який засвідчує, що лазерний вимірювач швидкості ТЗ TruCAM LTI 20/20 №ТС008425 відповідає вимогам технічної документації, свідоцтво чинне до 03.12.2025. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимі становить +/- 2 м/год в діапазоні від 2 до 200 км/год.

Відповідно до сертифікату від 29.08.2012 №UA-МІ/1-2903-2012, лазерний вимірювач швидкості ТЗ TruCAM LTI 20/20 №ТС008425, є придатним до застосування.

Слід також зазначити, що відповідно до Інструкції з використання приладу Trucam (цифрова відеокамера, вимірювач швидкості, GPS), що знаходиться у вільному доступі в мережі Інтернет, конструктивна особливість приладу та заявлені характеристики дозволяють його використання з рук, а визначення похибки при такому використанні не буде перевищувати 2 км/год.

Під час користування приладом TruCam поліцейський керується вказаною Інструкцією.

Викладене підтверджує, що лазерний вимірювач TruCAM має можливість працювати у двох режимах, утриманням в руках під час вимірювання швидкості руху ТЗ або розміщенням на тринозі, саме в цих режимах вказаний вимірювач проходив тестування, ліцензування та сертифікацію, був признаним таким, що відповідає стандартам та правильно вимірює швидкість руху ТЗ в обох режимах.

Відтак, можливість використання приладу TruCam LTI 20/20 у ручному режимі прямо передбачена свідоцтвом про повірку приладу, інструкцією з експлуатації, а також самою конструкцією приладу (наявність ручки для тримання) та не суперечить вимогам законодавства.

Враховуючи викладене, лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 зареєстрований в Державному реєстрі транспортних засобів вимірювальної техніки та дозволений для використання на території України, а прилад TruCam LTI 20/20 з серійним номером №ТС008425 пройшов періодичну повірку, сертифікат якої був чинним станом на дату винесення оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, тому вказаний пристрій міг використовуватись для заміру швидкості автомобіля позивача.

З огляду на наведене, суд вважає, що подані до матеріалів справи копії фотознімка та відеозапису, здійснені лазерним вимірювачем швидкості ТЗ TruCAM LTI 20/20 №ТС008425, в розумінні положень статті 251 КУпАП, мають доказову силу в питанні встановлення факту перевищення позивачем допустимої швидкості руху.

Крім того, наданими відповідачем доказами доведено, що прилад знаходився в межах населеного пункту м. Решетилівка, перед початком якого розміщено дорожній знак 5.76 «Фото-, відеофіксування порушення ПДР України».

В той час, варто зазначити, що оскільки фіксація руху транспортного засобу позивача проводилась не в автоматичному режимі, розміщення інформаційно-вказівного знаку 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» не є обов`язковим.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, виконав свій обов`язок щодо доказування правомірності винесення відносно позивача оскаржуваної постанови в справі про адміністративні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог про скасування постанови ЕНА №4100642 від 18.02.2025 та закриття провадження по справі.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача зі сплати судового збору залишаються за нею.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 72, 77, 94, 241-247, 250-251, 268-272, 286, 295 КАС України, ст. 126, 245, 247, 251, 280 КУпАП, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складено 20.05.2025.

Відомості про сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач Департамент патрульної поліції , , адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3.

Головуючий: