Справа № 240/21650/23
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

(про відмову у відстроченні чи розстроченні виконання рішення суду,

зміні чи встановленні способу і порядку виконання судового рішення)

19 травня 2025 року м. Житомир справа № 240/21650/23

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні заяву Військової частини НОМЕР_1 про відстрочення виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військова частина НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням суду від 01 квітня 2024 року позов задоволено частково та постановлено: зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні оплачуваної відпустки та грошової допомоги для оздоровлення за 2022-2023 роки, з урахуванням індексації грошового забезпечення, враховуючи раніше виплачені суми.

Зобов"язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, грошову компенсацію за невикористані дні оплачуваної відпустки та грошову допомогу для оздоровлення за 2022-2023 роки, з урахуванням індексації грошового забезпечення, враховуючи раніше виплачені суми.

Постановою Верховного Суду від 20 грудня 2024 року рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2024 року скасувати в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 яка полягає у невключенні до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислена грошова компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток, сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 і зобов`язання доплатити суми такої компенсації.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 доплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні оплачуваних відпусток, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану.

До суду 30.04.2025 надійшла заява Військової частини НОМЕР_1 у прохальній частині якої просить: відстрочити виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 квітня 204 року у справі 240/21650/23 на підставі ч. 5 ст. 378 КАСУ. В обґрунтування вказує, що з метою виконання даного рішення суду військовою частиною було направлено на розгляд до військової частини НОМЕР_3 (через фінансово-економічне управління) клопотання про виділення бюджетних коштів з метою виконання рішення суду та проведення перерахунку сум одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні оплачуваної відпустки та грошової допомоги для оздоровлення за 2022-2023 роки, з урахуванням індексації грошового забезпечення, сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168. Заявник зазначає, що прямої вини військової частини НОМЕР_1 у неповній виплаті позивачу грошового забезпечення не встановлено, а виникли через законодавчі прогалини у нормах, якими врегульовано механізми обрахування грошового забезпечення військовослужбовцям, беручи до уваги обставини, що Відповідачем наразі здійснено всіх необхідних заходів для виконання рішення суду, а також з метою запобігання додаткових фінансових обтяжень на бюджетні кошти (виконавчі збори, штрафи, витрати виконавчого провадження). Просить заяву задовольнити.

Заяву зареєстровано в КП ДСС 01.05.2025 за вх. №34746/25.

Відповідно до ч. 2 ст. 378 КАС України, заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника.

На виконання приписів ч. 2 ст. 378 КАС України, розгляд заяви призначено на 19.05.2025, про що повідомлено стягувача та боржника.

Представник ОСОБА_1 надіслав до суду заяву (вх. №37479/25 від 08.05.2025) у якій просить: "Відмовити у задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_4 ". Розгляд заяви здійснювати без участі позивача та його представника.

Представник Військової частини НОМЕР_1 прибув у судове засідання. Подав заяву про розгляд заяви у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 378 КАС України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Судом при розгляді заяви по суті, встановлено наступне.

Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Згідно частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон України № 1404-VIIІ) за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

За заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду (частина 1 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України).

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (частина 3 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України).

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд, у відповідності до положень частини 4 статті 378 цього Кодексу, також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору, щодо фізичної особи тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Із системного аналізу наведеної норми вбачається, що підставою для відстрочення/розстрочення виконання рішення є звернення особи із заявою до суду про відстрочення/розстрочення із обґрунтуванням наявності поважних причин неможливості виконання судового рішення у встановлений законом строк, тобто за доведеністю обставин, що ускладнюють його виконання, або роблять його неможливим (відсутність коштів або присудженого майна в натурі та інше).

Вказана норма не містить конкретного переліку обставин для відстрочення/розстрочення виконання судового рішення, а лише встановлює критерії для їх визначення у вигляді істотного ускладнення виконання рішення або неможливості його виконання.

Вирішуючи питання про відстрочення/розстрочення виконання рішення, суд із певною свободою розсуду повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору, наявність надзвичайних непереборних подій, інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини.

При цьому, питання розстрочення або відстрочення рішення суду знаходяться в площинні процесуального права.

При розгляді заяв щодо розстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків розтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав має бути доведена боржником.

Відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення застосовується з метою зменшення надмірного тягаря на боржника, якщо такий тягар може призвести до виникнення ситуації, за якої виконання судового рішення стане взагалі неможливим.

З огляду на відсутність передбачених критеріїв для визначення поважності таких підстав, прийняття відповідних рішень є дискреційним повноваженням суду, яке він реалізує за власними переконанням, з урахуванням конкретних обставин справи. При цьому, таке розстрочення здійснюється виключно у виняткових випадках, за умови, що суд установить наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення.

У постанові від 06 грудня 2019 року у справі №2а/0570/6531/2011 Верховний Суд дійшов висновку, що відстрочення в розумінні зазначеної норми закону є відкладенням чи перенесенням дати виконання рішення на новий строк, який визначається адміністративним судом, та допускається у виняткових випадках, залежно від обставин справи. Підставою для відстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке.

Оцінюючи доводи заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суди повинні враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але і його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення (позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 30 січня 2020 року у справі №819/150/17).

У рішенні від 27 листопада 2008 року у справі № 1-37/2008 Конституційний Суд України вказав, що Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов`язань утверджується сутність держави як соціальної і правової.

Відповідно до статей 1, 3 Конституції України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Кодексу) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов`язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства (абзаци 2, 3 підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини рішення 27 листопада 2008 року у справі №1-37/2008).

У рішенні від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Судом досліджено додані представником Військової частини НОМЕР_1 до заяви про відстрочення виконання рішення суду документи та встановлено наступне.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року - без змін.

Постанова Верховного Суду у даній адміністративній справі датована груднем 2024 року.

Разом з тим, відповідно до доданих до заяви про відстрочення виконання рішення суду документів, дії щодо виконання рішення суду Військова частина НОМЕР_1 почала вчиняти у квітні 2025 року.

Суд також зауважує, що надаючи до заяви про відстрочення виконання рішення суду копію листа від 24.04.2025 №1374/2688, який адресовано командиру військової частини НОМЕР_3 , представником відповідача у заяві не надано пояснення, а до заяви не надано доказів, яке відношення до виконання рішення суду у даній справі має військова частина НОМЕР_3 .

Отже, заявником не надано до суду безумовних доказів на підтвердження обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, має з урахуванням поточних умов вишукувати заходів для найскорішого поновлення прав позивача, а відстрочення виконання даного рішення суду призведе до необґрунтованого та невизначеного у часі продовження порушення законних прав та інтересів позивача.

За таких обставин, суд вважає, що заява військової частини НОМЕР_1 про відстрочення виконання рішення суду не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 243, 248, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про відстрочення виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01.04.24 та постанови Верховного Суду від 20 грудня 2024 року в адміністративній справі № 240/21650/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.В. Лавренчук