Справа № 160/34841/24
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Ніколайчук С.В.
31 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, у якій просить:
В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначив, що підставами та вимогами оспорюваних податкових повідомлень-рішень, незрозуміло коли саме (26.06.2024 чи 15.10.2024) прийнятих ГУ ДПС у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 не погодився з нарахованими в них сумами, оскільки визначені в них податкові зобов`язання обчислені невірно, внаслідок чого ці рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Ухвалою від 16 січня 2025 року суд відкрив провадження у цій адміністративній справі; справу № 160/5908/25 та призначив до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
31.01.2025 Головне управлінням ДПС у Дніпропетровській області подало письмовий відзив на позов, в якому відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі з наступних підстав. Відповідач зазначає, що керуючись пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПКУ ОСОБА_1 в автоматичному режимі сформовані податкові повідомлення рішення від 26.06.2024 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік на загальну суму 10 501,27 грн.
Вищезазначені ППР направлено засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на податкову адресу платника: АДРЕСА_4 .
Заяви про зміну податкової адреси ф.№5ДР, щодо зміни податкової адреси до контролюючого органу не надходило. Зазначаємо, що зміна адреси реєстрації без відповідної заяви за ф.5ДР, не являється підставою для зміни податкової адреси.
Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення рішення вважаються належним чином врученими позивачу.
19.02.2025 року представник позивача надав відповідь на відзив, де вказав, що за об`єкт нежитлової нерухомості - паркувальне місце № 260 у приміщенні 145 на ІІ поверсі, загальною площею 16,1 м., за адресою: АДРЕСА_5 , грошове зобов`язання зі сплати податку з об`єкту нежитлової нерухомості за 2023 рік відповідач возивачу не визначав, жодних податкових повідомлень рішень не приймав та возивачу не надсилав (не вручав) за місцем реєстрацій останнього.
Згідно із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкту нерухомого майна (індексний номер: 407125496 від 09.12.2024), згідно з якою, ОСОБА_1 належить право власності в розмірі 1/2 частки цієї квартири (стор.2), і спростовується фактичними обставинами справи, що підтверджені наявними у справі доказами, тому твердження представника Відповідача про те, що Позивач в період з 01.01.2023 по 31.12.2023 був власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , за яку йому визначено грошове зобов`язання зі сплати податку в сумі 7 908,52 грн., є необґрунтованим, безпідставним, спростовується наведеними обставинами і наданими сторонами доказами.
25.02.2025 року представник відповідача надав заперечення на відповідь на відзив, де вказав, що незгода позивача зі змістом податкових повідомлень-рішень прийняті відповідачем не може бути прийнята судом до уваги, оскільки відповідно правової позиції Верховного Суду , зокрема відповідно до якої «порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення. Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватися з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі). Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом».
Справа розглядається судом в порядку спрощеного провадження за приписами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
За даними ІКС «Податковий блок» та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкту нерухомого майна ОСОБА_1 є власником наступних об`єктів нерухомого майна:
- квартира, загальною площею 54,33 м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_8 ( право власності з 06.04.2017);
- квартири, загальною площею 138,1 м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 (право власності з 13.11.2015);
- паркувального місця №260 у приміщенні 145 на ІІ поверсі, загальною площею 16,1 м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_5 (право власності з 02.12.2016).
ОСОБА_1 в автоматичному режимі сформовані податкові повідомлення рішення від 26.06.2024 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік на загальну суму 10 501,27 грн., а саме:
Розрахунок по об`єктах оподаткування, які належать ОСОБА_1 за 2023 рік проводився в автоматизованому режимі за даними інформаційно - комунікаційної системи ДПС України.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діють на момент виникнення спірних правовідносин та релевантні їм джерела права.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі-ПК України).
Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу вимог підпункту 266.1.1. пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України (надалі по тексту також ПК України), є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).
Положеннями підпунктів 266.3.1. та 266.3.2. пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно з підпунктом 266.6.1. пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України базовий податковий звітний період дорівнює календарному року.
У відповідності до підпункту 266.5.1. пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку (абзац 7 підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України).
За змістом підпункту 266.7.2. пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Відповідно до підпункту 266.9.1. пункту 266.9 статті 266 Податкового кодексу України податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.
Стосовно обчислення сум податку з об`єктів житлової нерухомості, які належать позивачу.
За даними ІКС «Податковий блок» та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкту нерухомого майна ОСОБА_1 є власником наступних об`єктів нерухомого майна:
- квартири, загальною площею 54,33 м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_8 (право власності з 06.04.2017);
- квартири, загальною площею 138,1 м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 (право власності з 13.11.2015);
- паркувального місця №260 у приміщенні 145 на ІІ поверсі, загальною площею 16,1 м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_5 (право власності з 02.12.2016).
Сторонами не заперечується, що з 06 квітня 2017 року ОСОБА_1 є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_8 ., загальною площею 54,33 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м.
ОСОБА_1 04 жовтня 2023 року подарував 1/2 частки вказаної квартири ОСОБА_2 . Наведені обставини підтверджується укладеним ними Договором дарування 1/2 частки квартири, який того ж дня (04.10.2023) посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є. і зареєстровано в реєстрі за №2725 (бланк НСО 507151).
Таким чином, з 04 жовтня 2023 року квартира, загальною площею 138,1 кв.м., житловою площею 129,8 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_6 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 частки кожному.
Суд звертає увагу, що пп. 266.8.1 п. 266.8 ст. 266 Податкового кодексу України передбачено, що у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника починаючи з місяця, в якому він набув право власності.
Визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб, зокрема а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку (пр. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України).
З урахуванням вищенаведеного, позивач є власником квартири, загальною площею 138,1 кв.м., житловою площею 129,8 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_6 , з 01.01.2023 року по 01.10.2023, податок обчислюється для попереднього власника до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування. З чого можна зробити висновок, що позивач повинен сплачувати податок з об`єктів житлової нерухомості з 01.01.2023 року по 01.10.2023 року.
Проте податковий орган не врахував, що позивач здійснив дарування 1/2 частки квартири, загальною площею 138,1 кв.м., житловою площею 129,8 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_6 , ОСОБА_2 , що є підстави вважати, що розмір суми податкового зобов`язання вирахуваний податковим органом не вірно.
В судових рішеннях Верховний Суд вказує наступне: «… спірне податкове повідомлення-рішення фіскального органу підлягає скасуванню не через відсутність у платника вказаного податкового обов`язку, а через висновок про неправильний розрахунок відповідачем суми податкового зобов`язання».
Такий підхід узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».
За змістом підпункту 266.7.2. пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
До вказаного Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), затвердженого 28.01.2015 рішенням Запорізької міської ради №5 (далі - Положення про податок на майно), внесено зміни Рішеннями Запорізької міської ради від 30.06.2015 за №5, від 26.02.2016 за №30, від 25.08.2016 за №50, від 21.12.2016 за №49, від 26.04.2017 за №51, від 27.05.2020 за №49.
Відповідно до Положення про податок на майно, ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, становить 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування, за винятком об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, для яких встановлюється нульова ставка податку, зокрема:
- квартири/квартир, загальна площа яких не перевищує 120 кв.м.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що в розумінні положень підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України та Запорізькій міській раді делеговано право встановлення ставок податку для об`єктів житлової нерухомості, то податок на квартиру/квартири, що знаходяться у місті Запоріжжя та перебувають у власності фізичних осіб загальною площею до 120 кв.м, згідно з Положенням про податок на майно, затвердженого 28.01.2015 рішенням Запорізької міської ради № 5, оподатковуються за ставкою у розмірі 0 відсотків.
Стосовно направлення податкових повідомлень рішень на податкову адресу позивача, а саме: АДРЕСА_9 , що відрізняється від адреси його місця реєстрації, зазначеної в Електронному кабінеті платника податків: АДРЕСА_8 , є помилкою, допущеною контролюючим органом, яка не лягла в основу цього рішення та не враховуються судом під час прийняття рішення по суті розгляду справи.
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд зроби висновок про задоволення позовної заяви.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Позивач при зверненні до суду поніс судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 3391,36 грн, що документально підтверджується платіжною інструкцією № 9842-4303-5682-7994 від 30.12.2024.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 3391,36 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук