Справа № 400/10988/24
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2025-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2025 р. № 400/10988/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаНачальника Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області Сичугової Олени Анатоліївни, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008,

провизнання дій протиправними; стягнення 3 321,41 грн,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області Сичугової Олени Анатоліївни (далі відповідачка), в якій просить суд:

- визнати дії відповідачки неправомірними за не своєчасної сплати штрафу;

- стягнути з відповідачки на користь позивача кошти в сумі 3321,41 грн

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання ухвали Первомайського міськрайонного суду від 27.02.2020 у справі 484/3245/15-а відповідачкою було сплачено штраф в розмірі 21020 грн з порушенням строку виплати. Тому, на думку позивача, він має право на компенсацію втрати частини доходів згідно положень Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон №2050-ІІІ) та 3% річних за користуванням коштами з поверненням комісії банку в розмірі 105,10 грн.

Позовна заява залишалась без руху ухвалою від 25.11.2024.

Ухвалою від 16.12.024 суд відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження та запропонував відповідачці надати до суду відзив на позовну заяву.

Від відповідачки до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій просила відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначила, що нею виконано Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 лютого 2020 по справі № 484/3245/15-а та сплачено штраф в сумі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 42040 грн., за наслідками розгляду звіту від 12.12.2019 (половину сплачено на користь ОСОБА_1 , а іншу половину до Державного бюджету України). Норми Закону № 2050-ІІІ та Порядку №159, що регулюють питання, пов`язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню, оскільки в даних правовідносинах сплата штрафу, носила разовий характер, на виконання судового рішення. Щодо 3% річних, то відповідачка зазначила, що вона не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України, тому норми, що регулюють наслідки порушення зобов`язань до спірних правовідносин не застосовуються, а тому зазначена вимога Позивача не підлягає задоволенню.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 лютого 2020 по справі № 484/3245/15-а, зокрема стягнуто з начальника ГУ ПФУ в Миколаївській області ОСОБА_2 штраф в сумі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 42040 грн., за наслідками розгляду звіту від 12.12.2019, половину якого присуджено до стягнення на користь ОСОБА_1 , а іншу половину до Державного бюджету України.

08 квітня 2020 Постаною П`ятого апеляційного адміністративного суду по справі № 484/3245/15-а апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишено без задоволення, ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 лютого 2020 залишити без змін.

Начальником Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, ОСОБА_2 , виконано Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 лютого 2020 по справі № 484/3245/15-а та сплачено штраф в сумі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 42040 грн., за наслідками розгляду звіту від 12.12.2019 (половину сплачено на користь ОСОБА_1 , а іншу половину до Державного бюджету України).

Позивач вважає, що ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 лютого 2020 по справі № 484/3245/15-а позивачкоб виконано з порушенням строку, у зв`язку з чим, на його думку виникло право на отримання компенсацію втрати частини доходів згідно положень Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон № 2050-III), а також 3% річних за користування коштами.

Суд вирішуючи спір між сторонами виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 цього Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 Закону № 2050-ІІІ визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 зазначеного Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 № 159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок № 159), положення якого фактично відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсації.

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченоїстаттею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком №159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, що не мають разового характеру. У зв`язку з цим, виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав нарахування грошового доходу: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.04.2021 у справі №465/322/17, від 21.09.2022 у справі №816/1627/18.

З матеріалів справи вбачається, що Начальником Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, ОСОБА_2 , виконано Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 лютого 2020 по справі № 484/3245/15-а та сплачено штраф в сумі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 42040 грн., за наслідками розгляду звіту від 12.12.2019 (половину сплачено на користь ОСОБА_1 , а іншу половину до Державного бюджету України).

Таким чином, штраф сплачений позивачкою має разовий характер, а тому враховуючи положення Закону № 2050-ІІІ та Порядку №159, підстави для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною сплатою відсутні.

До того ж, судом не встановлено з ухвали Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 лютого 2020 по справі № 484/3245/15-а строку сплати зазначеного штрафу.

Щодо вимоги позивача про стягнення 3% річних, інфляційних витрат, суд зазанчає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокреса, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних,художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Цивільного кодексу України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Отже, відповідач не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України, тому норми, що регулюють наслідки порушення зобов`язань до спірних правовідносин не підлягають застосуванню, а тому зазначена вимога позивача не підлягає задоволенню.

Також, не підлягає задоволенню вимога повивача щодо стягнення з відповідачки комісії банку, оскільки дана вимога взагалі не обґрунтована позивачем.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У задоволенні позовної заяви відмовити.

Судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) до Начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області Сичугова Олена Анатоліївна (вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,549) , відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду - 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження - 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України

Суддя І. А. Устинов