Справа № 640/14113/22
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2025-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 року м. Київ справа №640/14113/22

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_3, Державного бюро розслідувань

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 (далі - відповідач 1), Державного бюро розслідувань (далі - відповідач 2), в якому просить суд:

визнати протиправною та скасувати посадову інструкцію керівника Управління міжнародного співробітництва ОСОБА_1 на період її відсторонення від виконання посадових (службових) обов`язків, у зв`язку з проведенням стосовно неї службового розслідування, затверджену директором Державного бюро розслідувань 25.07.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що директором Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 25 липня 2022 року затверджено посадову інструкцію керівника Управління міжнародного співробітництва ОСОБА_1 на період її відсторонення від виконання посадових (службових) обов`язків, у зв`язку з проведенням стосовно неї службового розслідування. Вважає, що вказаною посадовою інструкцією покладено нові права та обов`язки, не передбачені посадовою інструкцією від 16.06.2020, що фактично змінює умови трудового договору. Вважає, що вказана посадова інструкція підлягає скасуванню. Просить суд задовольнити позов.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.09.2022 відкрито провадження у адміністративній справі.

Відповідно до Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 №2825-ІХ ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва; утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві; визначено територіальну юрисдикцію Київського міського окружного адміністративного суду, яка поширюється на місто Київ.

Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ установлено, що з дня набрання чинності цим Законом: до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, справа надіслана до Київського окружного адміністративного суду за належністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2024 справа розподілена судді Жуковій Є.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року прийнято справу №640/14113/22 до провадження судді Жукової Є.О.

Відповідно до довідки про доставку електронного листа, документ в електронному вигляді «Ухвала про прийняття адміністративної справи до провадження» від 15 серпня 2024 року по справі №640/14113/22 доставлено до електронного кабінету ОСОБА_1 та Державного бюро розслідувань 16 серпня 2024 року.

26 серпня 2024 року до відділу документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Київського окружного адміністративного суду від Державного бюро розслідувань надійшов відзив на позов.

Відповідач 2 із позовом не погоджується та вважає його необґрунтованим та такими, що не підлягає задоволенню. Вказує, що у зв`язку із відстороненням позивачки в рамках службового розслідування, що проводилося на підставі наказу ДБР від 14.03.2022 № 131 з метою раціонального та ефективного використання кадрового потенціалу, затверджено посадову інструкцію від 25.07.2022. Ознайомившись із спірною посадовою інструкцією ОСОБА_1 як на момент ознайомлення, так і у подальшому жодних письмових зауважень чи пропозицій щодо форми або її змісту не подавала, тобто погоджувалася із положеннями цієї інструкції.

Затвердження змін до діючої чи навіть затвердження нової посадової інструкції, саме по собі, не свідчить про переведення державного службовця на іншу посаду (вищу або нижчу), зміну його правового статусу, оплати праці, чи припинення (призупинення) трудових відносин.

При цьому затвердженням цієї тимчасової посадової інструкції істотні умови праці для ОСОБА_1 , як державного службовця, зокрема, розмір оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу тощо, не змінювались.

Зазначене, як вказує відповідач, очевидно дає підстави стверджувати про відсутність порушення прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 , та відсутність на даний момент будь-яких негативних наслідків для останньої, пов`язаних із затвердженням посадової інструкції від 25.07.2022.

Крім того, ще до звернення ОСОБА_1 до суду, 23.08.2022 оскаржувану посадову інструкцію від 25.07.2022 скасовано. Зокрема, як вбачається із копії подання від 23.08.2022 №36/10-11/9 директор ДБР, як керівник державної служби, прийняв рішення скасувати оскаржувану посадову інструкцію.

Проте, ОСОБА_1 у своїх попередніх заявах по суті спору намагалась заперечити факт скасування спірної посадової інструкції стверджуючи, що таке рішення, на її думку, прийнято не у встановленій формі, однак не зазначає у якій саме, та взагалі якою правовою нормою передбачено прийняття подібних рішень, для прикладу, виключно у формі наказу.

Натомість посадова інструкція від 25.07.2022 скасована у спосіб в який і була прийнята, зокрема, із дотриманням вимог положень розділу ІІ Порядку розроблення посадових інструкції державних службовців категорій «Б» і «В», затвердженого наказом НАДС від 19.09.2019 № 172-19, відповідно до яких рішення про розроблення та внесення змін до посадової інструкції може прийматися як у письмовій, так і усній формі. Вважає, що є підстави для закриття провадження.

28 серпня 2024 року до відділу документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Київського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив.

Позивач в своїй відповіді на відзив зазначає, що на підтвердження скасування посадової інструкції від 25.07.2022 Уповноваженою особою відповідача 2 разом із клопотанням про закриття провадження у справі від 28.09.2022 надано копію доповідної записки керівника Управління правового забезпечення Бюро №36/10-11/9 від 23.08.2022, погодженої цього ж дня заступником директора Бюро. Вказаною запискою констатується факт порушення процедури прийняття оскаржуваного акта, встановленої Порядком, та висловлюється прохання до Відповідача 1 скасувати останню.

Таким чином, Уповноважена особа Відповідача 2, повідомила суд про прийняття посадової інструкції від 25.07.2022 усупереч Порядку та причини необхідності її скасування з цих підстав.

Не дивлячись на наявність вказаного доказу у матеріалах справи та навіть посилання на нього, Уповноважена особа Відповідача 2 у своєму відзиві від 22.08.2024 вже стверджує про відсутність порушень вимог Порядку при прийнятті оскаржуваної посадової інструкції від 25.07.2022. Між тим, враховуючи таку нову позицію Уповноваженої особи Відповідача 2, остання не повідомляє суд, з якою метою та на яких підставах посадову інструкцію від 25.07.2022 начебто скасовано ще під час відсторонення позивача від виконання службових обов`язків. Просить суд задовольнити позов.

05 вересня 2024 року до відділу документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Київського окружного адміністративного суду від Державного бюро розслідувань надійшли додаткові пояснення.

Відповідач 2 в додаткових поясненнях зазначає, що з лексико-семантичного аналізу рішення директора ДБР щодо посадової інструкції від 25.07.2022 «скасувати» вбачається, що це доконаний вид дієслова, адже свідчить, як про завершеність такої дії, її однократність та результативність, на відміну від вказівки «до скасування», що передає значення дії, що не встигла ще реалізуватися. При цьому, слід наголосити, що директор ДБР наділений повноваженнями самостійно приймати відповідні рішення, як керівник державної служби, в силу положень законів України «Про державну службу» та «Про Державне бюро розслідувань», тобто у незалежності від того, чи взагалі надійшло йому відповідне подання та від кого (від кадрової чи юридичної служби).

Рішення директора ДБР в силу положень статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» є обов`язковим для виконання працівниками ДБР. ДБР надано достатній обсяг належних доказів на підтвердження скасування оскаржуваної позивачкою посадової інструкції від 25.07.2022. Не менш важливим є те, що ОСОБА_1 жодним чином не обґрунтувала та не підтвердила факт порушення її прав чи інтересів.

Відповідач 1 правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався, хоча про відкриття провадження у справі був повідомлений у відповідності до положень КАС України. У зв`язку із зазначеним, суд, керуючись положеннями частини шостої статті 162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами.

З метою додержання розумного строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд визнав за можливе розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Посадові обов`язки керівника Управління міжнародного співробітництва Державного бюро розслідування затверджені посадовою інструкцією від 16.06.2020 (а.с.30-32).

Наказом Державного бюро розслідування від 24.09.2020 №521 затверджено положення про Управління міжнародного співробітництва Державного бюро розслідування (а.с.15,16-29).

Наказом Державного бюро розслідування від 11.08.2020 № 511-ос ОСОБА_1 призначена на посаду державної служби - керівника Управління міжнародного співробітництва Державного бюро розслідування (а.с.13).

Наказом Державного бюро розслідування від 14.03.2022 №131 відносно ОСОБА_1 призначено проведення службового розслідування щодо невиконання чи неналежного виконання обов`язків керівника Управління міжнародного співробітництва Державного бюро розслідування та з урахуванням наказу від 11.04.2022 №156 відсторонено на час проведення службового розслідування від виконання посадових (службових) обов`язків із збереженням заробітної плати (а.с.33-34,35).

25 липня 2022 року директором Державного бюро розслідування затверджено посадову інструкцію керівника Управління міжнародного співробітництва Державного бюро розслідування ОСОБА_1 на період її відсторонення від виконання посадових (службових) обов`язків, у зв`язку з проведенням відносно неї службового розслідування (а.с.11-12).

Вважаючи посадову інструкцію від 25 липня 2022 року протиправною та такою, що порушує її права, ОСОБА_1 звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ (далі - Закон №889-VІІІ) визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Статтею 1 Закону №889-VІІІ державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо:

1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів;

2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів;

3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг;

4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства;

5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням;

6) управління персоналом державних органів;

7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до статті 8 Закону №889-VІІІ державний службовець зобов`язаний забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення); виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України.

Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах, та контракті про проходження державної служби (абзац 2 частини першої статті 8 Закону №889-VІІІ).

Державний службовець під час виконання посадових обов`язків діє у межах повноважень, визначених законом, і підпорядковується своєму безпосередньому керівнику або особі, яка виконує його обов`язки, чи особі, визначеній у контракті про проходження державної служби (у разі укладення) (частина перша статті 9 Закону №889-VІІІ).

У цій справі спір виник у зв`язку із затвердженням директором ДБР посадової інструкції керівника Управління міжнародного співробітництва ОСОБА_1 на період її відсторонення від виконання посадових (службових) обов`язків, у зв`язку з проведенням стосовно ОСОБА_1 службового розслідування.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що у зв`язку із відстороненням позивачки в рамках службового розслідування, що проводилося на підставі наказу Державного бюро розслідування від 14.03.2022 №131 з метою раціонального та ефективного використання кадрового потенціалу, затверджено посадову інструкцію від 25.07.2022. Ця інструкція мала тимчасовий характер на період відсторонення ОСОБА_1 .

26 липня 2022 року ОСОБА_1 ознайомилась із вказаною інструкцією про що свідчить її особистий підпис, проте зауважень чи пропозицій щодо вказаної інструкції не висловила.

Позивач вважає, що прийняттям інструкції від 25.07.2022 змінено її посадові обов`язки, що не властиві займаній посаді. Вважає, що покладення нових обов`язків є фактичним переведенням на іншу роботу.

Проте, суд вважає такі твердження позивачки помилковими, з огляду на наступне.

Так, спірна інструкція носила тимчасовий характер у зв`язку із неможливістю виконання позивачкою своїх функцій як керівника Управління міжнародного співробітництва Державного бюро розслідування внаслідок її відсторонення та призначення стосовно неї службового розслідування.

Крім того, рішення про скасування чи призупинення дії основної посадової інструкції керівника Управління міжнародного співробітництва Державного бюро розслідування від 16.06.2020 не приймалося.

Прийняття посадової інструкції керівника Управління міжнародного співробітництва Державного бюро розслідування ОСОБА_2 на період її відсторонення від виконання посадових (службових) обов`язків у зв`язку із проведенням відносно неї службового розслідування, не свідченням того, що ОСОБА_1 переведено на іншу посаду, зміни порядку та умов оплати праці чи припинення трудових відносин.

Суд зазначає, що, відповідно до тексту оскаржуваної інструкції, такі істотні умови праці позивачки, як державного службовця, як щодо розміру оплати праці, режиму роботи, пільг і т.п. не змінювались.

До того ж, як вбачається із подання керівника Управління правового забезпечення Державного бюро розслідування від 23.08.2022 № 36/10-11/9 директор Державного бюро розслідування, як керівник державної служби, прийняв рішення скасувати оскаржувану посадову інструкцію керівника Управління міжнародного співробітництва Державного бюро розслідування ОСОБА_1 на період її відсторонення від виконання посадових (службових) обов`язків, у зв`язку з проведенням відносно неї службового розслідування від 25.07.2022 .

Отже, оскільки оскаржувана інструкція відповідача 2 не створює жодних негативних наслідків для позивача, та не порушує її права чи охоронювані законом інтереси та крім того скасована відповідно до розпорядження директора Державного бюро розслідування від 23.08.2022, у цій справі відсутній предмет судового захисту.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Тобто, суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або наявність інших ущемлень прав та свобод позивача.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів належними засобами доказування правомірність своїх дій.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Резюмуючи викладене, відповідачем доведений факт дотримання норм чинного законодавства, натомість, вимоги позивача, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

З урахуванням положень статті 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

2. Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.