Справа № 300/7617/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/7617/24 пров. № А/857/5420/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання: Прачук І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Греська Василя Васильовича на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року у справі №300/7617/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії (головуючий суддя першої інстанції Гомельчука С.В., час ухвалення- за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Івано - Франківськ, дата складання повного тексту 24.12.2024),-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (відповідач-1), Житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в особі Житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке прийняте на засіданні цієї комісії та оформлене пунктом 1.1. протоколу №22 від 04.10.2023 в частині перенесення черговості на одержання житлового приміщення в черзі на загальних підставах з 04.03.2016 та в списках позачергового отримання житла з 26.10.2018 щодо капітана ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України в особі командування цієї частини та Житлово-побутової комісії Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 переглянути рішення оформлене у формі Протоколу №22 від 04.10.2023 та повторно розглянути кандидатуру черговика, капітана запасу ОСОБА_1 для розподілу вільної однокімнатної квартири АДРЕСА_1 на наступному спільному засіданні командування та житлово-побутової комісії, яке відбудеться після набрання рішенням суду законної сили.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на квартирному обліку в списках загальної черги з 27.08.2004, а в списках першої черги з 30.04.2015, складом сім`ї одна особа, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2018. Однак, рішенням житлово-побутової комісії Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 було перенесено черговість на одержання житлового приміщення в черзі на загальних підставах з 04.03.2016 відповідно до пп. 6 п. 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР та з 26.10.2023 в списках позачергового отримання житла. Таке рішення відповідачем було прийнято на основі того, що позивач при взятті на квартирний облік був забезпечений житловою площею в розмірі 7.025 кв.м. на одну особу, що перевищує необхідний розмір площі забезпеченості для постановки на квартирний облік у 6 кв.м. на одну особу, а також у зв`язку із наданням комісії недостовірних відомостей про свою потребу в поліпшенні житлових умов. Представник позивача вважає таке рішення протиправним, адже у відповідача немає правових підстав для перенесення черговості на отримання житла. Також зауважує, що норми чинного законодавства передбачають перенесення черговості тільки на один рік, при цьому відповідач переніс черговість шляхом зміщення строків взяття позивача на квартирний облік. Окрім того, представник стверджує, що у разі встановлення факту штучного погіршення житлових умов, відповідач вправі відмовляти у постановці на квартирний облік, проте позбавлений можливості зміщувати строки постановки особи на квартирний облік вже після того, як особа перебувала на такому обліку.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення прийнято із порушенням норм процесуального права та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Зазначає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції застосовуючи норми матеріального права не врахував, що відповідачі протиправно перенесли черговість позивача на отримання житла, не розглянули його кандидатуру для розприділення однокімнатної квартири на спільному засіданні командування та житлово-побутової комісії та, як наслідок, неправомірно розподілили квартиру наступному черговику шляхом прийняття оскаржуваного рішення цієї комісії, оформлене Протоколом.

Вказує, що у відповідачів були відсутні правові підстави застосовувати по відношенню до позивача перенесення його черговості на отримання житла. Суд першої інстанції не звернув увагу, що законодавчими положеннями передбачено перенесення черговості тільки на один рік. В той час, як відповідачі всупереч цих норм, на власний розсуд та безпідставно вирішили перенести черговість позивача шляхом зміщення строків постановки його на квартирний облік.

Крім цього, законодавство не допускає перегляду вже прийнятого рішення про постановку на квартирний облік в частині зміни календарної дати такої постановки вже після того, як особа тривалий час перебуває на такому обліку.

Також зазначає, що позивач особисто своє право на приватизацію житлового фонду не використовував та судом першої інстанції не було враховано факт того, що позивач є ветераном війни - учасником бойових дій, а також є особою з інвалідністю 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни.

З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Відповідач подав заяву про розгляд справи у відсутності його представника та вказав, що покладається на рішення суду.

Відзив подані третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник апелянта апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених у скарзі, просила рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нову постанову, якою позов задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не прибули, хоча наведеним чином були повідомлені про дату судового засідання.

У відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України, апеляційний суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи у відсутності інших учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що позивач перебував на квартирному обліку при в/ч НОМЕР_1 зі складом сім`ї одна особа з 27.08.2004, а в списках першої черги з 30.04.2015 та в списках позачергового отримання житла з 26.10.2018 (т.1, а.с. 34, 36, 106, 114 на звороті).

Відповідно до п. 1.1. протоколу засідання житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 від 04.10.2023 №22 було вирішено не брати на квартирний облік для одержання житлового приміщення з моменту погіршення житлових умов з 04.03.2011 по 04.03.2016, у зв`язку із виявленням штучного погіршення умов шляхом відчуження частини квартири на підставі договору купівлі-продажу від 04.03.2011 ВРІ №474923. При цьому, вирішено на квартирний облік військової частини НОМЕР_1 капітана запасу ОСОБА_1 рахувати складом сім`ї 1 особа із врахуванням перенесення черговості на одержання житлового приміщення в черзі на загальних підставах з 04.03.2016 та в списках позачергового отримання житла з 26.10.2018 (т.1, а.с. 23-31).

Не погоджуючись з рішенням відповідача про перенесення дати перебування на квартирному обліку та з метою зобов`язання переглянути рішення щодо його кандидатури в якості черговика, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив тих підстав, що оскільки позивач штучно погіршив свої умови, то він не мав законних підстав, починаючи з 04.03.2011 (дата відчуження частки квартири) перебувати на обліку потребуючих поліпшення житлових умов протягом п`яти років, про що й було ухвалено рішення відповідачем-2.

Проте, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції невірними з огляду на наступне.

Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких громадянин має змогу побудувати житло, придбати його у власність, або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступною платою відповідно до закону.

Спірні правовідносини регулюються нормами Житлового кодексу України, Законом України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Україні, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 №470, Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 1 частини 1статті 34 Житлового кодексу України, потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, зокрема, забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному цим Кодексом та іншими актами законодавства України.

Пунктом 1 частини 2статті 40 Житлового кодексу України громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Законом України від 24.06.2004 №1865-IV «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який набрав чинності 01.01.2005, стаття 12 вказаного Закону викладена в новій редакції.

Відповідно до ч. 1ст. 12 цього Закону в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 за №1081було затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.

Відповідно до пункту 24 цього Порядку датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.

Пунктом 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Аналогічні приписи закріплені й в пункті 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.

Дія пункту 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» безпосередньо пов`язується із тим, з якої саме з підстав, зазначених у частині 6статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовець звільнений у запас чи у відставку.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Крім того, даний Порядок передбачає і випадки, коли військовослужбовці знімаються з обліку, а саме у разі: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2) засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3)звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 4)подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 5) в інших випадках, передбачених законодавством (п.30 Порядку).

Пунктом 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до пункту 53 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 №470, жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті.

Згідно з підпунктом 1 пункту 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Україні, затверджених Постановою Ради Міністрів України і Укрпрофради від 11.12.1984 №470 (далі - Правила №470), потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок.

Постановою виконавчого комітету обласної Ради народних депутатів та президії обласної ради професійних спілок від 07.01.1985 №2 передбачено, що для мешканців м. Івано-Франківська та області розмір житлової площі для постановки на квартирний облік визначено 6 кв.м. на одну особу, для одержання житлової площі становить 8 кв.м.

Відповідно до пп. 5 п. 26 Правил №470 громадяни знімаються з квартирного обліку у випадках подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.

Згідно з пунктом 3.14 Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень (далі - Інструкція) щороку у військових частинах, де самостійно провадиться квартирний облік, у період з 1 жовтня до 31 грудня відбувається перереєстрація осіб, які перебувають на квартирному обліку, в ході якої перевіряються їх облікові дані. Виявлені зміни вносяться в облікові справи військовослужбовців.

Абзацом 2 пункту 3.15 Інструкції визначено, що військовослужбовці знімаються з квартирного обліку в разі подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік.

Житлово-побутова комісія може переглянути своє рішення про надання житлових приміщень до видачі ордерів, якщо з`ясуються обставини, які не були раніше відомі і могли вплинути на зазначене рішення. Якщо ж такі обставини стають відомими після видачі ордера, то рішення про надання житлового приміщення переглядається в судовому порядку (п. 4.10 Інструкції).

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що в ході перевірки житлово-побутовою комісією, на підставі листа Копиченської міської ради Чортківського району Тернопільської області від 07.08.2023 №507, виявлено, що при постановці на квартирний облік в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 в рапорті не вказав та не надав інформації про зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна в розмірі 7.025 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 та перебував на квартирному обліку з порушенням чинного законодавства (т.1, а.с.24).

Наведене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.11.2024 №403846699, відповідно до якого виявлено, що ОСОБА_1 на праві власності належала 1/4 квартири загальною площею 49.4 кв.м., житловою площею 28.1 кв.м., яку було відчужено (т.1, а.с. 229-230) та довідкою КП «Бюро технічної інвентаризації» Гусятинської селищної ради, в якій вказано, що позивачу належала 1/4 частина квартири АДРЕСА_3 , яка продана на підставі договору купівлі-продажу від 04.03.2011 за Р №388 (а.с. 71 на звороті).

Також наявний рапорт ОСОБА_1 , в якому, зокрема, в графі категорія площі, приватна квартира, гуртожиток, ж. пл. в квартирі спільній, окрема дер. квартира, кооперативна квартира, будинок в особистому користуванні містяться прочерк (т.1, а.с. 115 на звороті).

У довідці заяві ОСОБА_1 в графі - чи має заявитель, його дружина, батьки, діти житлову площу в даному населеному пункті, або за його межами, не зазначено жодної інформації про наявність житлової площі (т.1, а.с. 116 на звороті).

Відповідно до списку працівників в/ч НОМЕР_1 ВВ МВС України, прийнятих на облік, від 07.09.2004, підставою для взяття на облік позивача вказано відсутність житла (т.1, а.с.115).

Ураховуючи наведені вище докази, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що встановлені обставини свідчать про те, що при постановці на квартирний облік, позивачем не надано повної інформації про наявність зареєстрованого права власності на 1/4 об`єкта нерухомого майна, а саме 7,025 кв.м. квартири за вказаною вище аресою у м. Копичинці, що відповідно свідчить про те, що позивач, при зарахуванні на квартирний облік для покращення житлових умов, був забезпечений житловою площею в розмірі 7,025 кв.м. на одну особу, що є більшим за мінімальний розмір визначений для постановки на квартирний облік, та крім цього відчуживши 1/4 частки житлової площі, позивач фактично погіршив свої житлові умови.

З цього приводу колегія суддів апеляційного суду висновує наступне.

Так, вірно відповідно до вимог статті 35 ЖК України громадяни, які штучно погіршили житлові умови шляхом обміну займаного жилого приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання жилого будинку (частини будинку), а також громадяни, у яких потреба в поліпшенні житлових умов виникла внаслідок вилучення жилого приміщення, використовуваного для одержання нетрудових доходів (стаття 96), не беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов протягом п`яти років з моменту погіршення житлових умов.

Наведені приписи корелюються з положеннями, встановленими пунктом17 Правил №470, яким визначено, що громадяни, які штучно погіршили житлові умови шляхом обміну займаного жилого приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання жилого будинку (частини будинку), квартири, а також громадяни, у яких потреба в поліпшенні житлових умов виникла внаслідок вилучення жилого приміщення, використовуваного для одержання нетрудових доходів, не беруться на квартирний облік протягом п`яти років з моменту погіршення житлових умов.

Водночас, наведеними вище нормами визначено відстави не взяття на обліг громадян за певних обставин та відповідно дія наведених вище норм не поширюється на відносини, що виникли після того, як особа тривалий час перебуває на черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Як уже зазначалось вище, позивач ОСОБА_1 , уже перебував на обліку з 27.08.2004 року, а в списках позачергового отримання житла - з 26.10.2018 року.

Процедура перенесення черговості на одержання квартири була визначена статтею 44 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) та пунктом 43 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених постановою РМ УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року №470 (далі - Правил обліку).

Так, відповідно до ст. 44 ЖК України громадянинові, який перебуває на обліку потребуючих поліпшення житлових умов за місцем роботи, черговість на одержання жилого приміщення може бути перенесено на рік, якщо протягом попереднього року за систематичне порушення трудової дисципліни, пияцтво, хуліганство, розкрадання державного або громадського майна до нього застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського впливу або заходи адміністративного стягнення чи кримінального покарання. за винятком випадку, передбаченого пунктом 4 статті 40 цього Кодексу. Черговість може бути перенесено і в інших випадках, передбачених законодавством України. Рішення про перенесення черговості приймається органами, які винесли рішення про взяття громадянина на облік потребуючих поліпшення житлових умов.

Пунктом 43 Правил обліку перебачено, що громадянинові, який перебуває на квартирному обліку за місцем роботи, черговість на одержання жилого приміщення може бути перенесено на рік, якщо протягом попереднього року за систематичне порушення трудової дисципліни, пияцтво, хуліганство, розкрадання державного або громадського майна до нього застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського впливу, або заходи адміністративного стягнення чи кримінального покарання, за винятком випадку, передбаченого підпунктом 4 пункту 26 цих Правил. Перенесення черговості на одержання жилого приміщення на рік може бути застосоване також до громадянина, який безпідставно відмовився від наданого жилого приміщення, шо відповідає встановленим вимогам і розміру. Черговість може бути перенесено і в інших випадках, передбачених законодавством Союзу PCP і Української PCP. Рішення про перенесення черговості приймається органами, які винесли рішення про взяття громадянина на квартирний облік. Про перенесення черговості громадяни повідомляються в письмовій формі у 15-денний строк із зазначенням підстав прийнятого рішення.

Відповідачем не надано та матеріали справи не місять доказів того, що з моменту постановки позивача на квартирний облік, він не притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності за вище зазначені дії.

Також, позивач був звільнений із військової служби із даної військової частини 12.10.2018 року, а тому, він не міг порушити службову чи трудову дисципліну впродовж минулого року.

Окрім того, позивач не відмовлявся від наданого йому відповідачем приміщення, оскільки таке йому не надавалося.

Таким чином, у відповідачів були відсутні підстави застосовувати по відношенню до позивача положення даних нормативно-правових актів та переносити його черговість на отримання житла.

Також апеляційний суд зауважує, що законодавчими положеннями передбачено перенесення черговості тільки на один рік. В той час, як відповідачі всупереч цих норм, на власний розсуд вирішили перенести черговість позивача шляхом зміщення строків постановки його на квартирний облік.

Фактично позивач перебуває на квартирному обліку в списках загальної черги з 27.08.2004 року, а в списках позачергового отримання житла - з 26.10.2018 року. Однак, відповідачі вирішили вважати, що датою постановки позивача на загальну чергу має бути 04.03.2016 року, а в списках поза чергою - 26.10.2018 року.

Тобто, відповідачі вважають, що саме в такий спосіб повинне відбутися «перенесення» черговості позивача на отримання житла, ураховуючи дату відчуження належної йому частки квартири у м. Копичинці.

Щодо покликання суду першої інстанції на приписи п.43 Правил №470, відповідно до яких черговість може бути перенесено і в інших випадках, передбачених законодавством, таких випадків судом не встановлено та в оскаржуваному рішенні житлової комісії відповідачем таких також наведено.

Щодо висновків суду першої інстанції про забезпеченість позивача житлом на момент постановки на квартирний облік, то апеляційний суд висновує наступне.

Висновок відповідача про забезпеченість позивача жилою площею ґрунтується на тому, що він начебто брав участь у приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 49,4 кв.м., житловою площею 28,1 кв.м., оскільки в матеріалах особової справи наявні відомості про договір купівлі-продажу ВРІ № 474923 від 04.03.2011 року, яким дану квартиру відчужено стороннім особам.

Проте, зі змісту пункту 1.2. Договору купівлі-продажу ВРІ № 474923 від 04.03.2011 слідує, що ця квартира, станом на момент його укладення, належала продавцям (тобто, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 ) в рівних частках на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 08.06.1994 року Чортківським міжрайонним бюро технічної інвентаризації згідно з розпорядженням № 70 від 08.06.1994 року.

Крім цього, посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим ГУ Національної гвардії України 30.03.2015 року підтверджується факт того, що ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни - учасників бойових лій. Дане посвідчення є безтерміновим та дійсним на всій території України.

Відтак, сам по собі факт належності позивача до учасників бойових дій та до осіб з інвалідністю внаслідок війни, а також відсутності в нього житла - є самостійною та достатньою підставою вважати його потребуючим поліпшення житлових умов.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Апеляційний суд зазначає, що у цій справі, судом надається оцінка оскаржуваному рішенню відповідача, яке прийняте останнім саме з тих мотивів, що були предметом перевірки на підставі досліджених у справі доказів та з урахуванням доводів та заперечень сторін саме щодо цих доказів та обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є контроль за законністю прийняття рішень.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши правомірність прийнятого відповідачем рішення згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що рішення Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в особі Житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке прийняте на засіданні цієї комісії та оформлене пунктом 1.1. протоколу №22 від 04.10.2023 в частині перенесення черговості на одержання житлового приміщення в черзі на загальних підставах з 04.03.2016 та в списках позачергового отримання житла з 26.10.2018 щодо капітана ОСОБА_1 вказаним вище критеріям не відповідає, тому є протиправним та підлягає скасуванню, а адміністративний позов в цій частині задоволенню.

Відповідно як похідна підлягає задоволенню позовна вимога про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України в особі командування цієї частини та Житлово-побутової комісії Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 переглянути рішення оформлене у формі Протоколу №22 від 04.10.2023 та повторно розглянути кандидатуру черговика, капітана запасу ОСОБА_1 для розподілу вільної однокімнатної квартири АДРЕСА_1 на наступному спільному засіданні командування та житлово-побутової комісії, яке відбудеться після набрання рішенням суду законної сили.

Вказані вище обставини є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Судом також враховано, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).

У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15.11.2007, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Крім того, згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження та спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття нової постанови про задоволення позову повністю з наведених вище підстав.

Судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Греська Василя Васильовича задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року у справі №300/7617/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в особі Житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке прийняте на засіданні цієї комісії та оформлене пунктом 1.1. протоколу №22 від 04.10.2023 в частині перенесення черговості на одержання житлового приміщення в черзі на загальних підставах з 04.03.2016 та в списках позачергового отримання житла з 26.10.2018 щодо капітана ОСОБА_1 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України в особі командування цієї частини та Житлово-побутової комісії Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 переглянути рішення оформлене у формі Протоколу №22 від 04.10.2023 та повторно розглянути кандидатуру черговика, капітана запасу ОСОБА_1 для розподілу вільної однокімнатної квартири АДРЕСА_1 на наступному спільному засіданні командування та житлово-побутової комісії, яке відбудеться після набрання рішенням суду законної сили.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 16.05.2025