Справа № 640/20886/21
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2025 рокусправа № 640/20886/21
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гулкевич І.З., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправними та скасування рішення,-

встановив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, в якому просить суд:

- рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області від 04.06.2021 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області від 04.06.2021 №3755 про скасування посвідки на постійне проживання громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є громадянином Російської Федерації. 19.03.2021 документовано посвідкою на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 , дата закінчення строку дії 19.03.2031. 04.06.2021 відповідачем прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну та рішення про скасування посвідки на постійне проживання. Вважаючи такі рішення протиправними позивач звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.09.2021 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги заперечує повністю, зазначив про правомірність прийнятих ним рішень та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач, зокрема, вказує, що підставою для прийняття відповідачем оскаржуваних рішень про скасування дозволу на імміграцію в Україні та скасування посвідки на постійне проживання стало грубе порушення вимог статей 4 та 9 Закону України Про імміграцію, що призвело до прийняття рішення без наявних на те підстав та документів, які ці підстави повинні підтверджувати.

На виконання Закону України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399 передано судові справи Львівському окружному адміністративному суду

За результатами автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Львівського окружного адміністративного суду Гулкевич І.З.

Ухвалою суду від 06.03.2025 прийнято справу до провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

Представником відповідача подано додаткові пояснення, в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач, ОСОБА_1 , є громадянином Російської Федерації, що підтверджується паспортом № НОМЕР_2 .

На підставі заяви позивача, результатів здійснених перевірок, 05 березня 2021 року Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області прийнято рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на імміграцію на підставі пункту другого частини другої статті 4 Закону України Про імміграцію.

19.03.2021 ОСОБА_1 був документований посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 .

Однак, рішенням ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області №0077 від 04.06.2021 Про скасування дозволу на імміграцію в Україну позивачу на підставі пункту шостого частини першої статті 12 Закону України Про імміграцію скасований дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 05.03.2021 та скасовано посвідку на постійне проживання від 19.03.2021 №900052348.

Вважаючи рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.

Правовідносини між позивачем та міграційним органом України на момент звернення позивача за отриманням дозволу на імміграцію та надання компетентним органом такого дозволу з видачею посвідки на проживання в Україні регулювалися Законом України Про правовий статус іноземців № 3929-ХІІ від 04.12.1994, а також Законом України Про імміграцію № 2491-ІІІ від 07.06.2001.

Згідно статті 2 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, інших обставин.

Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України №2491-ІІІ від 07.06.2001 Про імміграцію.

Відповідно до абзаців першого і четвертого частини першої статті 1 Закону №2491-ІІІ імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до статті 4 Закону України Про імміграцію дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів:

1) діячі науки та культури, імміграція яких відповідає інтересам України;

2) висококваліфіковані спеціалісти і робітники, гостра потреба в яких є відчутною для економіки України;

3) особи, які здійснили іноземну інвестицію в економіку України іноземною конвертованою валютою на суму не менше 100 (ста) тисяч доларів США;

4) особи, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України;

5) особи, які раніше перебували в громадянстві України;

6) батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти;

8) особи, які безперервно проживали на території України протягом трьох років з дня встановлення їм статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми;

9) особи, які прослужили у Збройних Силах України три і більше років.

Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається:

1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України;

2) особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України;

3) особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням;

4) особам, імміграція яких становить державний інтерес для України;

5) закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в`їзду та перебування на території України.

Статтею 6 Закону № 2491-ІІІ визначено повноваження спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції і підпорядкованих йому органів.

Особи, яким надано дозвіл на імміграцію, зобов`язані протягом періоду дії дозволу звернутися до територіального підрозділу за місцем проживання із заявою про видачу посвідки на постійне проживання, якщо вони перебувають на законних підставах в Україні.

З викладеного слідує, що прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. Рішення про надання дозволу на імміграцію є підставою для отримання посвідки на постійне проживання.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, Позивач отримав дозвіл на імміграцію та посвідку на постійне проживання саме на підставі п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону №2491.

Відповідач стверджує, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 431-р Про встановлення квоти імміграції на 2020 рік не було встановлено квоти для Київської області за категорією висококваліфіковані спеціалісти і робітники, гостра потреба в яких є відчутною для економіки України.

Суд зазначає, що встановлення квоти імміграції є прерогативою Кабінету Міністрів України. Якщо така квота для відповідної категорії осіб та відповідного регіону на відповідний рік не була встановлена, то надання дозволу на імміграцію за цією категорією в межах квоти є неможливим. Лист Департаменту соціального захисту населення Київської ОДА від 23.12.2020 № 9261/02-07.1-15 щодо підтримки клопотання Позивача не може підміняти собою акт Кабінету Міністрів України про встановлення квоти. Отже, у Відповідача були відсутні правові підстави для надання Позивачу дозволу на імміграцію в межах квоти за зазначеною категорією, якщо така квота не була встановлена для Київської області.

Крім того, п. 2 ч. 7 ст. 9 Закону №2491 вимагає від осіб, зазначених у п. 2 ч. 2 ст. 4 цього Закону (висококваліфіковані спеціалісти), подання копій документів, що підтверджують відповідність рівня кваліфікації спеціаліста або робітника вимогам, передбаченим у переліку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері праці. Відповідач стверджує, що Позивач таких документів не надав. Позивач у позовній заяві цей факт не спростовує, а лише зазначає, що здійснює професійну діяльність в ТОВ БРЕНД ТЕХНОСТАР на посаді директора та що дані, на підставі яких надавався дозвіл, не змінилися. Однак, здійснення діяльності на посаді директора саме по собі не є тотожним наданню документів, що підтверджують кваліфікацію відповідно до затвердженого переліку.

Також Відповідач вказує на порушення абз. 12 п. 11 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою КМУ від 26.12.2002 № 1983, згідно з яким документи, відомості за якими можуть змінюватися (у даному випадку довідка про реєстрацію місця проживання), можуть бути подані протягом шести місяців від дня їх видачі. Позивач подав 28.12.2020 довідку про реєстрацію місця проживання, видану у лютому 2019 року, тобто з простроченням встановленого строку.

Статтею 12 Закону №2491 визначено підстави для скасування дозволу на імміграцію. Зокрема, дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

в інших випадках, передбачених законами України.

Враховуючи вищезазначені обставини (відсутність встановленої квоти для відповідної категорії та регіону, ненадання документів, що підтверджують кваліфікацію відповідно до переліку, подання простроченої довідки про реєстрацію місця проживання), Відповідач мав підстави вважати, що дозвіл на імміграцію було надано з порушенням вимог законодавства, зокрема, на підставі неповного пакету документів та/або документів, що не відповідали вимогам чинності, та за відсутності встановленої квоти, що може кваліфікуватися як інші випадки, передбачені законами України (п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону №2491), або ж як надання дозволу на підставі документів, що не надавали такого права за існуючих умов (що близько до п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону №2491, якщо розглядати відсутність квоти як обставину, що робить подані документи недостатніми для отримання дозволу).

Скасування дозволу на імміграцію є підставою для скасування посвідки на постійне проживання. Відповідно до пп. 1 п. 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321, посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію. Таким чином, рішення Відповідача від 04.06.2021 №3755 про скасування посвідки на постійне проживання є похідним від рішення про скасування дозволу на імміграцію.

Щодо доводів Позивача про процедурні порушення. Позивач зазначає, що його не було повідомлено про рішення про скасування дозволу на імміграцію належним чином та не запрошено для надання пояснень.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону №2491, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення. Аналогічна норма міститься в абз. 3 п. 23 Порядку №1983.

Пунктом 66 Порядку №321 встановлено, що копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається їм рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття.

Як встановлено судом з матеріалів справи, позивач дізнався про скасування посвідки 13.07.2021 у Коломийському РВ ДМС. З позовною заявою до суду він звернувся 23.07.2021. Дійсно, право особи бути вислуханою є важливою гарантією адміністративної процедури. Абзац 1 п. 23 Порядку №1983 передбачає, що ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію та у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів. Однак, навіть якщо припустити наявність певних процедурних порушень з боку Відповідача (наприклад, щодо строків повідомлення або незапрошення для надання пояснень), такі порушення самі по собі не можуть бути безумовною підставою для скасування оскаржуваних рішень, якщо по суті підстави для їх прийняття існували. Суд оцінює, чи призвели процедурні порушення до прийняття неправильного рішення по суті. В даному випадку, як встановлено вище, існували обґрунтовані підстави для скасування дозволу на імміграцію, пов`язані з недотриманням Позивачем вимог законодавства при його отриманні (відсутність квоти, ненадання всіх необхідних документів, подання прострочених документів). Ці обставини мають матеріально-правовий характер і не залежать від того, чи був Позивач запрошений для надання пояснень. Пояснення Позивача не могли б змінити факт відсутності встановленої квоти імміграції або факт ненадання документів, передбачених законом. Доводи Позивача про те, що він працює директором ТОВ БРЕНД ТЕХНОСТАР та має намір одружитися з громадянкою України, не спростовують встановлених Відповідачем порушень при отриманні дозволу на імміграцію за категорією висококваліфікований спеціаліст. Інші підстави для отримання дозволу на імміграцію (наприклад, у зв`язку з працевлаштуванням на конкретному підприємстві чи шлюбом з громадянкою України) в даному позові не розглядаються, оскільки оскаржуються рішення про скасування дозволу, отриманого саме як висококваліфікований спеціаліст.

З огляду на встановлені під час розгляду справи обставини, суд не вбачає підстав для скасування рішення від 04.06.2021 про скасування дозволу на імміграцію в Україну та рішення №3755 від 04.06.2021 про скасування посвідки на постійне проживання.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяГулкевич Ірена Зіновіївна