Справа № 734/3668/23
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 734/3668/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження клопотання Військової частини НОМЕР_1 про поновлення процесуального строку у справі № 734/3668/23 за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до Козелецького районного суду Чернігівської області звернулась Військова частина НОМЕР_1 до ОСОБА_1 за результатом якого просить:

стягнути з ОСОБА_1 , який завдав шкоду, на користь військовій частині НОМЕР_1 відшкодування внаслідок виявлення нестачі матеріальних засобів служби ракетно-артилерійського озброєння в розмірі 53307,72 грн. (п`ятдесят три тисячі триста сім гривень сімдесят дві копійки).

Заочним рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 18.12.2023 року по справі № 734/3668/23 стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харцизька Донецької області, реєстраційний номер облікової картки -платника податків НОМЕР_2 , на користь Військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) завдану шкоду в розмірі 53307 (п`ятдесят три тисячі триста сім) гривень 72 копійки, як нестачу матеріальних засобів служби ракетно-артилерійського озброєння. Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харцизька Донецької області, реєстраційний номер облікової картки -платника податків НОМЕР_2 , на користь Військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) грошові кошти в сумі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривень 00 копійок судового збору.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 16.09.2024 року по справі № 734/3668/23 позов Військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди залишити без задоволення.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 17.02.2025 року по справі №734/3668/23 рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2024 року скасовано. Провадження у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди закрито. Роз`яснено Військовій частині НОМЕР_1 , що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду. Роз`яснено Військовій частині НОМЕР_1 її право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутись до Чернігівського апеляційного суду із заявою про направлення даної справи за встановленою юрисдикцією.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 24.02.2025 року по справі №734/3668/23 передано справу № 734/3668/23 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди до Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 року по справі №734/3668/23 прийнято до свого провадження та відкрити провадження по справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про відшкодування шкоди.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02.05.2025 року залишено без руху адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

13.05.2025 року до суду надійшло клопотання Військової частини НОМЕР_1 про поновлення процесуального строку в якій позивач просить поновити військовій частині НОМЕР_1 строки для подачі адміністративного позову.

В обґрунтування зазначеної заяви вказано, що 09 червня 2020 року командиру військової частини НОМЕР_4 за вих.№1534 від 04.06.2020 (поштове відправлення №998) було надіслано запит про надання інформації відносно ОСОБА_1 .

16 липня 2020 року командиру військової частини НОМЕР_4 за вих.№1832 від 13.07.2020 (поштове відправлення №111) було надіслано звернення про надання інформації відносно ОСОБА_1 .

Відповідь від військової частини НОМЕР_4 разом з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 18.06.2019 №126 надійшла до військової частини НОМЕР_1 11.08.2020 за вх.№9184.

Крім цього, військовою частиною НОМЕР_1 направлялися запити в інші установи, з метою отримання інформації щодо місця реєстрації/проживання ОСОБА_1 . Тобто, позивачем вживалися дії направленні на здобуття інформації відносно відповідача.

Позивач зазначає, що відлік строку позовної давності для звернення до суду за стягненням збитків завданих державі, повинен відраховуватися з дня, коли Позивач дізнався про звільнення Відповідача, саме 11 серпня 2020 року. Тобто, строк закінчення подачі позовної заяви до суду з метою стягнення збитків завданих державі з ОСОБА_1 мав би закінчитися 11 листопада 2020 року.

Позов військовою частиною НОМЕР_1 було надіслано до Козелецького районного суду Чернігівської області 09.08.2023 за вих. №1577 (фіскальний чек №240 від 10 серпня 2023 року), тобто через один місяць і 10 днів після відміни карантину, встановленого з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Розглянувши зазначене клопотання суд зазначає наступне.

Судом з матеріалів справи встановлено, що Відповідно до Витяту із наказу командира НОМЕР_5 навчального механізованого полку НОМЕР_6 навчального центру Сухопутних військ Збройних Сил України ОСОБА_2 (по особовому складу) № 24-ПМ від 26 червня 2014 року, сержанта ОСОБА_1 призначено на посаду начальника складу взводу матеріального забезпечений НОМЕР_5 навчального механізованого полку НОМЕР_6 навчального центру Сухопутних військ Збройних Сил України.

Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_7 №751 від 19.03.2015 було призначено комісію для приймання та здавання посади начальника складу ракетно-артилерійського озброєння військової частини польова пошта НОМЕР_7 .

Згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_7 №1056 від 12.03.2016 відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_7 від 19.03.2015 №751 комісією частини в період з 04.03.2016 по 09.03.2016 проведено прийом-передачу тари та гільз від боєприпасів, а також будівельних матеріалів складів боєприпасів ракетно-артилерійського озброєння частини.

Згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_7 №1056 від 12.03.2016 в ході прийому-передачі тари та гільз від боєприпасів, а також будівельних матеріалів складів боєприпасів ракетно-артилерійського озброєння частини виявлено нестачу: тара від 30 мм пострілів до 2А42-24 шт.; тара від 30 мм пострілів до АГС-17-21 шт.; гільза від 73 мм пострілів СПГ- 9 -364 шт.; гільза з під РПГ-22 - 41 шт.; гільза з під 14,5 мм набоїв (латунна)- 45 шт.; гільза з під 14,5 мм набоїв (стальна)-1054 шт.; цемент ПЦ/А-Ш500(Д20) 50 кг.

Згідно з книгою обліку втрат військового майна служби ракетно-артилерійського озброєння військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_7 ) вартість майна складає: тара від 30 мм пострілів до 2442, в кількості 24 шт., - 355.11 гривень; тара від 30 мм пострілів до АГС-17, в кількості 21 шт., 310.72 гривень; гільза від 73 мм пострілів СПГ- 9, в кількості 364 шт., - 45081.05 гривня; гільза з-під РПГ-22, в кількості 41 шт., - 6002.18 гривні; гільза з-під 14,5 мм набоїв (латунна), в кількості 45 шт., 64.78 гривні; гільза з-під 14,5 мм набоїв (стальна), в кількості 1054 шт. 1419.03 гривень; цемент ПЦ/А-Ш500(Д20) 50 кг, 74.85 гривень. Всього збитків завдано державі на загальну суму 53307.72 гривень.

Внаслідок нестачі, що виявлена комісією військової частини, в період із 04 березня 2016 року до 09 березня 2016 року під час прийому-передачі тари та гільз від боєприпасів, а також будівельних матеріалів складів боєприпасів ракетно-артилерійського озброєння частини, що проведена згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_7 від 19 березня 2015 року № 751, старший сержант ОСОБА_1 порушив покладені на нього обов`язки згідно п.5 Розділу І наказу МО України № 359 від 29 червня 2005 року «Про затвердження Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України».

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_7 (по стройовій частині) № 65 від 16 березня 2016 року старший сержант ОСОБА_1 справи та посаду здав і вибув для подальшого проходження служби у розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_8 АДРЕСА_2 . 16 березня 2016 року старший сержант ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_7 та всіх забезпечень.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) № 126 від 18 червня 2019 року ОСОБА_1 , командира взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_4 , звільненого (демобілізованого) наказом командира НОМЕР_9 окремого батальйону охорони та обслуговування (по особовому складу) № 27-РС від 13 червня 2019 року, у запас за підпунктом «а» пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінчення строку контракту), вважати, що справи та посаду здав, із 14 червня 2019 року виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направити на облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як зазначає позивач, станом на 09 серпня 2023 року зазначена шкода не відшкодована відповідачем ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою-розрахунком нестачі військового майна служби ракетно-артилерійського озброєння, що виявлена при здаванні посади начальника складу РАО в/ч НОМЕР_1 старшим сержантом ОСОБА_1 .

В свою чергу в клопотання позивачем зазначено, що до звільнення Відповідача з військової служби стягнення шкоди повинно було проводитись з грошового забезпечення ОСОБА_1 за місцем проходження служби. Військова частина НОМЕР_4 не здійснювала стягнення шкоди з невідомих причин.

Тобто, позивачем підтверджено про обізнаність щодо наявної матеріальної шкоди завданої діями відповідача.

Доводи позивача про те, що військова частина НОМЕР_1 дізналася про порушення своїх майнових інтересів саме 11 серпня 2020 року, коли супровідний лист із витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) № 126 від 18 червня 2019 року (щодо звільнення ОСОБА_1 ) надійшов до військової частини НОМЕР_1 за вх. № 9184 від 11 серпня 2020 року, не є підтвердженими.

Військова частина НОМЕР_1 дізналася 12 березня 2016 року про порушення цивільного права та інтересу, а 09 серпня 2023 року звернулася у Козелецький районний суд Чернігівської області із указаним позовом до відповідача ОСОБА_1 . Докази про поважність причин пропущення позовної давності позивачем не надані.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» переведення особи до іншого місця служби чи звільнення її з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього ж Закону у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Проте позивачем не надано жодного доказу того, що в період між звільненням позивача з військової служби 18 червня 2019 року та зверненням позивача до Козелецький районного суду Чернігівської області 09 серпня 2023 року вживались будь які дії щодо стягнення з відповідача завданої шкоди.

Тобто будучи обізнаним про порушення його прав, позивач у встановлений законодавством строк до суду не звернувся, доказів наявності обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та були пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення нею до суду з цим позовом, суду не надав.

Той факт про який, представник позивач вказує у заяві про поновлення строку, не є непереборною обставино з підстав якої позивач не міг звернутись до суду в межах встановленого строку КАС України.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оціночні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час спливу строків звернення до суду.

Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо об`єктивно йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив через можливі власні недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до свого права на звернення до суду.

Зазначена позиція суду також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права та свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, рішення "Девеер проти Бельгії", "Голдер проти Сполученого Королівства").

Крім того, кажучи про принцип рівності сторін, Європейський Суд з прав людини зазначає, що кожній стороні мають бути надані рівні можливості щодо представлення справи у такому вигляді, якій не ставить її у невигідне становище стосовно свого противника (рішення у справі "Бацаніна проти Росії" від 26.05.2009 року). Вказані принципи допомагають зрозуміти деякі важливі елементи справедливого суду. При цьому, й саме питання застосування строку звернення до суду тісно пов`язано з їх реалізацією.

У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Європейський Суд з прав людини послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Отже, суд зазначає, що жодних належних та допустимих доказів щодо причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом із зазначеними позовними вимогами, із змісту заяви на усунення недоліків позовної заяви не вбачається, позивачем не зазначено, а судом не встановлено.

Згідно із ч.1 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч.4 ст.123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З огляду на зазначені обставини суд дійшов висновку, що Військова частина НОМЕР_1 пропустила передбачений Кодексом адміністративного судочинства України строк звернення до суду. При цьому позивачем на виконання ухвали суду про залишення адміністративного позову без руху не надано доказів поважності причин пропуску цього строку, а тому заява представника позивача про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом у справі №734/3668/23, як необґрунтована, задоволенню не підлягає, а адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 160, 161, 169, 171, 243, 248 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника Військової частини НОМЕР_1 про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 (смт Десна, Чернігівський район, Чернігівська область, 17024) про відшкодування шкоди - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя К.С. Єфіменко