Справа № 640/3942/22
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2025 рокуСправа №640/3942/22

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України, Інформаційного центру, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо ненарахування та невиплати позивачеві грошової компенсації за невидане речове майно відповідно до пункту 18 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 № 1444;
- зобов`язати відповідачів здійснити позивачу нарахування та виплату грошової компенсації за невидане речове майно відповідно до пункту 18 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 № 1444.
Позивач стверджує, що на момент звільнення з військової служби не був забезпечений речовим майном. Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у невиданні відповідного наказу та нездійсненні нарахування та виплати грошової компенсації вартості речового майна, яке неотримане під час проходження військової служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2022 відкрито провадження в адміністративній справі № 640/3942/22 та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
На виконання пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вчинити дії передано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.02.2025 справу №640/3942/22 прийнято до провадження суддею Букіною Л.Є. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.
Відповідачі правом на надання відзиву на заявлений позов не скористались.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , спеціальний кореспондент - заступник начальника відділу збору, аналізу та обробки інформації проходив військову службу у Центральному друкованому органі Міністерства оборони України «Народна армія» (далі - ЦДО МОУ).
Відповідно до вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 29.08.2018 №Д-322/1/14дск Центральний друкований орган Міністерства оборони України «Народна армія» був розформований, а правонаступником стало Інформаційне агентство.
01.04.2015 наказом Міністра оборони України №217 (по особовому складу), позивача увільнено від займаної посади, припинено дію контрактів про проходження військової служби у Збройних Силах України, виключено зі списків особового складу Збройних Сил України та направлено для подальшого проходження військової служби до Державної прикордонної служби України.
Всупереч абз.2 п.18 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 р. №1444 (далі - Положення) за попереднім місцем служби позивачу не здійснена виплата грошової компенсація за не видане під час проходження військової служби в Збройних сил України речове майно.
У серпні 2015 року позивачем подана заява до Центру з клопотанням здійснити нарахування та виплату грошової компенсація за не видане під час проходження військової служби у Збройних Силах України речове майно.
27.08.2015 начальник Центру надав відповідь №292/3143, якою було відмовлено проведенні запитуваних нарахувань та здійсненні виплати, оскільки ЦДО МОУ не перебував на речовому забезпеченні у Центрі.
16.11.2015 та 08.04.2016 були надані аналогічні відповіді начальником Центру №292/1340.
27.08.2018 позивач звернувся з заявою до Міністерства оборони України, в якій просив призначити службове розслідування по факту не проведення розрахунку з ним по неотриманому речовому майну і не видачі відповідної довідки.
Відповіддю від 08.09.2018 тво начальника Тилу Збройних Сил України позивачеві відмовлено у проведенні виплати грошової компенсації, оскільки я не перебував на речовому забезпеченні у Центрі.
У квітні 2021 року позивач звернувся з заявою до Міністра оборони України з проханням надати довідку про вартість неотриманого речового майна та здійснити розрахунок по неотриманому речовому майну за час служби в Збройних Силах України.
Заява була направлена на розгляд до Центру. 26.04.2021 тимчасово виконуючий обов`язки начальника Центру відмовив у наданні запитуваної інформації та проведенню виплати у зв`язку з тим, що позивача не було зараховано на речове забезпечення в Центр.
26.07.2021 представником ОСОБА_1 направлений адвокатський запит до Міністра оборони з клопотанням надати копії документів.
У відповідь тимчасово виконуючий обов`язки Начальника Тилу ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено у наданні запитуваної інформації у зв`язку з відсутністю відомостей про перебування позивача на речовому забезпеченні у Центрі (відповідь від 18.08.2021 №370/6/4/1320). При цьому, даною відповіддю було підтверджено, що забезпечення речовим майном військовослужбовці, які проходили службу в ЦДО МОУ здійснювалось Центром.
21.12.2021 року позивачем подана заява до Державного бюро розслідувань щодо зловживань службовим становищем посадовими особами Міністерства оборони України у зв`язку з порушенням прав, гарантованих ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в частині не забезпечення речовим майном, ненаданням довідок про вартість неотриманого під час проходження військової служби речового майна та не виплатою відповідної компенсації.
Відповіді позивачем не отримано.
Бездіяльність відповідачів слугувала підставою звернення позивача до суду.
При вирішені спору суд виходить із того, що відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Спеціальним законом, який, відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII).
Відповідно до ст. 1 Закону № 2011-XIІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі ст. 1-2 Закону № 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону № 2011-XII).
Згідно з ч. 1 ст. 9-1 Закону № 2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (Порядок № 178), пунктами 2, 3 якого визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
З вищенаведених законодавчих приписів слідує, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.
Застосовування в пункті 3 Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).
Таким чином, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
Крім того, в пункті 4 Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.
За таких обставин, доводи відповідача про відсутність підстав для виплати позивачеві грошової компенсації за неотримане речове майно є необґрунтованими.
Дана позиція підтримана та доповнена у постанові Верховного Суду від 23.08.2019 у справі №2040/7697/18 наступними висновками.
У разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).
Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку №178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.
При цьому, суд враховує, що позивач перебував на речовому забезпеченні в Центрі забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, враховуючи вказане позовні вимоги до Генерального штабу Збройних Сил України задоволенню не підлягають.
Отже, з метою повного та ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи викладене у сукупності, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невидане речове майно відповідно до пункту 18 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 № 1444.
Зобов`язати Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генеральний штаб Збройних Сил України здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату грошової компенсації за не видане речове майно відповідно до пункту 18 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 № 1444.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна