Справа № 640/6761/22
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2025-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 року м. Київ справа №640/6761/22

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просила суд:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у місті Києві, яка полягає у нездійсненні заходів щодо списання безнадійного податкового боргу у сумі 22 429,80 грн та пені із штрафними санкціями, нарахованими на цей борг, по відношенню до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління ДПС у місті Києві списати податковий борг фізичної особи підприємця ОСОБА_1 в сумі 22429,80 грн та пені із штрафними санкціями, нарахованими як безнадійний податковий борг, та відобразити це в інтегрованій картці платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 звернулася до ГУ ДПС у м. Києві із заявою про списання податкового боргу як безнадійного. Проте, листом від 06.10.2021 № 92846/6/26-15-13-06-21 позивачу відмовлено у списанні податкового боргу з податку на додану вартість в сумі 22 429,80 грн оскільки відсутні правові підстави. Вважає бездіяльність податкового органу щодо нездійснення заходів по списанню безнадійного податкового боргу у сумі 22 429,80 грн та пені із штрафними санкціями нарахованими на цей борг протиправною. Просить суд задовольнити позов.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києві від 22.04.2022 відкрито провадження у справі.

Відповідно до Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 №2825-ІХ ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва; утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві; визначено територіальну юрисдикцію Київського міського окружного адміністративного суду, яка поширюється на місто Київ.

Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ установлено, що з дня набрання чинності цим Законом: до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом

На виконання положень пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, справа надіслана до Київського окружного адміністративного суду за належністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2024 справа розподілена судді Жуковій Є.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.05.2024 прийнято справу №640/6761/22 до провадження судді Жукової Є.О.

Відповідно до довідок про доставку електронного листа, документ в електронному вигляді «Ухвала про прийняття адміністративної справи до провадження» від 16 травня 2024 року по справі №640/6761/21 доставлено до електронного кабінету представника позивача адвоката Гошка В.І. та Головного управління ДПС у м. Києві 17 травня 2024 року.

Відповідач правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався, хоча про відкриття провадження у справі був повідомлений у відповідності до положень КАС України. У зв`язку із зазначеним, суд, керуючись положеннями частини шостої статті 162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами.

З метою додержання розумного строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд визнав за можливе розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 №057764 ОСОБА_1 зареєстровано в якості фізичної особи-підприємця (а.с.16).

23 жовтня 2017 року ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким ОСОБА_1 збільшено податкове зобов`язання зі сплати штрафних санкцій з податку на додану вартість у розмірі 96,50грн (а.с.12).

06 грудня 2017 року ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким ОСОБА_1 збільшено податкове зобов`язання зі сплати штрафних санкцій з податку на додану вартість у розмірі 585,50грн (а.с.11).

31 січня 2018 року ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким ОСОБА_1 збільшено податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість у розмірі 1461грн, з яких: 974грн сума основного зобов`язання, 487 сума штрафних (фінансових) санкцій (а.с.9).

02 березня 2018 року ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким ОСОБА_1 збільшено податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість у розмірі 4487,50грн, з яких: 2925грн сума основного зобов`язання, 1462,50 сума штрафних (фінансових) санкцій (а.с.10).

19 березня 2018 року ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким ОСОБА_1 збільшено податкове зобов`язання зі сплати штрафних санкцій з податку на додану вартість у розмірі 298,63грн (а.с.13).

19 березня 2018 року ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким ОСОБА_1 збільшено податкове зобов`язання зі сплати штрафних санкцій з податку на додану вартість у розмірі 145грн(а.с.14).

03 липня 2019 року ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким ОСОБА_1 збільшено податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість у розмірі 14769грн, з яких: 9846грн сума основного зобов`язання, 4923 сума штрафних (фінансових) санкцій (а.с.15).

Вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивачу визначено податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість у розмірі 21 843,13грн.

20 вересня 2021 року позивачка звернулася до Головного управління ДПС у м. Києві із заявою про списання безнадійного податкового боргу, визначеного податковими повідомленнями-рішеннями: від 23.10.2017 №; від 06.12.2017 №; від 31.01.2018 №; від 02.03.2018 №; від 19.03.2018 №; від 19.03.2018 №; від 03.07.2018 № (а.с.7).

Листом Головного управління ДПС у м. Києві №92846/6/26-15-13-06-21 позивачку повідомлено про відсутність підстав для списання податкового боргу (а.с.8).

Вважаючи бездіяльність Головного управління ДПС у м. Києві, яка полягає у нездійсненні заходів щодо списання безнадійного податкового боргу у сумі 22 429,80 грн та пені із штрафними санкціями, нарахованими на цей борг, по відношенню до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , позивачка звернулася із цим адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України, в редакції, чинній на момент проведення перевірки).

За правилами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Як визначено підпунктом 14.1.39. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, грошове зобов`язання платника податків- сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Так, податкові повідомлення-рішення від 23.10.2017 №, від 06.12.2017 №, від 31.01.2018 №, від 02.03.2018 №, від 19.03.2018 №, від 19.03.2018 №, від 03.07.2018 №, яким ФОП ОСОБА_1 якими визначено податкові зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 21 843,13 грн, були вручені позивачу.

Зазначені податкові повідомлення-рішення позивачем в адміністративному або судовому порядку не оскаржувались.

Таким чином, податкові зобов`язання, визначені вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, набули статусу податкового боргу.

Пунктом 102.4 статті 102 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Станом на час розгляду справи, позивач жодних дій, спрямованих на погашення податкового боргу, а відповідач дій, спрямованих на стягнення з позивача податкового боргу, не здійснювали.

Отже, на час звернення позивача до Головного управління ДПС у м. Києві області із заявою про списання безнадійного боргу, минув строк позовної давності встановлений пунктом 102.4 статті 102 Податкового кодексу України 1095 днів.

Підпунктом «а» підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що безнадійна заборгованість - заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Відповідно до приписів статті 101 Податкового кодексу України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

За змістом підпункту 101.2.3 пункту 101.2 статті 101 Податкового кодексу України, під терміном «безнадійний» розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом.

Контролюючі органи, згідно з пунктом 101.5 статті 101 Податкового кодексу України, щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Так, наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 №577 затверджений Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків (далі - Порядок № 577).

У підпункті 3 пункту 2.1 Порядку № 577 визначено, що безнадійним податковим боргом є, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 3.1 Порядку № 577, визначення сум безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню органами доходів і зборів, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

Пунктом 3.2 Порядку № 577 визначено, що днем виникнення безнадійного податкового боргу вважається: у випадку, визначеному в підпункті 3 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, - дата прийняття рішення керівника контролюючого органу.

Згідно пунктів 4.3-4.5 Порядку № 577 у випадках, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу. Структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий) квартал. Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до ІС не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.

Отже, вказаними нормами Порядку № 577 чітко визначено, що списання безнадійного податкового боргу, яким є податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

Звернення платника податків про списання безнадійного податкового боргу є обов`язковим лише у випадку, якщо такий податковий борг виник внаслідок непереборної сили (форс-мажорних обставин) (пункт 4.1 Порядку №577). В усіх інших випадках розгляд питання про списання безнадійного податкового боргу ініціюється контролюючими органами щоквартально та проводиться автоматично, без участі платника податків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 813/4430/16.

Отже, зі спливом строку давності податковий орган мав визнати не стягнений та не погашений податковий борг безнадійним і прийняти рішення про його списання.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності щодо нездійснення заходів щодо списання безнадійного податкового боргу у сумі 21 843,13 грн, а не 22 429,80 грн, як помилково вважає позивач, по відношенню до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та зобов`язати його списати.

Позовні вимоги щодо списання пені із штрафними санкціями, нарахованими на цей борг задоволенню не підлягають з огляду на передчасність, оскільки позивач в заяві про списання податкового боргу від 20.09.2020 не ставила питання щодо списання пені та штрафних санкцій. Крім того, матеріали справи не містять відповідних відомостей про таке нарахування податковим органом.

В силу вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно з статтею 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням встановлених судом обставин, оцінивши докази у справі, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2 270 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 01.02.2022.

Враховуючи задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2 270 грн, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ГУ ДПС у м. Києві.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 200 грн.

Вирішуючи питання про стягнення відповідних судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положенням частини першої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з пункту 1 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

З наведеної норми вбачається, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Відповідно до положень частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною шостою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу наведених положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний з позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.09.2018 у справі №810/4749/15 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 76397938).

Водночас, з імперативних положень частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що зменшити розмір витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність суд може виключно у разі наявності відповідного клопотання іншої сторони про це. Отже, за відсутності такого клопотання суд не може надавати оцінку співмірності витрат на правничу допомогу за власною ініціативою, а лише перевіряє, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.12.2019 у справі №520/1849/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 86504176).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону №5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункту 6 частини першої статті 1 Закону №5076).

Статтею 19 Закону №5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом встановлено, що 16.02.2022 між позивачем та адвокатом Гошко Віктором Івановичем було укладено договір №16 про надання правової допомоги, предметом якого є представництво інтересів позивача, пов`язаних із зі справою, за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві щодо списання податкового боргу в сумі 22 429,80грн з податку на додану вартість як безнадійного.

16 лютого 2022 року між сторонами складено та підписано акт №1 виконаних робіт щодо підготовки позовної заяви вартістю 5 200грн.

На підтвердження здійснення позивачем оплати за надані послуги матеріали справи містять квитанцію до прибуткового касового ордера №16 від 16.02.2022 на суму 5 200 грн.

Відповідач заперечень проти клопотання позивача про стягнення витрат на правничу допомогу не надав.

Дослідивши надані позивачем документи, враховуючи наведені норми права та задоволення позовних вимог, приймаючи до уваги відсутність заперечень відповідача щодо співмірності витрат, суд дійшов висновку, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 5 200 грн підлягають компенсації за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у справі.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у місті Києві, яка полягає у нездійсненні заходів щодо списання безнадійного податкового боргу у сумі 21 843,13 грн по відношенню до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління ДПС у місті Києві списати податковий борг фізичної особи підприємця ОСОБА_1 в сумі 21 843,13 грн як безнадійний податковий борг, та відобразити це в інтегрованій картці платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5 200 (п`ять тисяч двісті) гривень за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у м. Києві.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.