Справа № 462/1742/25
Суддя: Гедз Б. М.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 462/1742/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова

в складі головуючої судді Гедз Б.М.

за участю секретаря судових засідань Ясниської В.Я.

розглянувши клопотання ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністратвине правопорушення, -

встановив:

На розгляді Залізничного районного суду м. Львова знаходилась справа за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністратвине правопорушення.

Рішенням суду від 05.05.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністратвине правопорушення задоволено частково.

Ухвалено постанову по справі про адміністративне правопорушення № 3Х/ЛВ/32652/283/НП/ПТ/ПС від 29 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасувати, а справунадіслати на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи) Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень - Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праціна користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн.

07.05.2025 ОСОБА_1 подав до суду письмове клопотання про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення із Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці судових витрат понесених позивачем у зв`язку із розглядом справи, а саме витрат на оформлення довіреності на представництво інтересів ОСОБА_1 у суді на суму 834 грн.

Вивчивши зміст клопотання про ухвалення додаткового рішення та додані до нього документи, оцінивши їх на відповідність вимогам ст. 167, ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до частини 3 статті 166 КАС України заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 167 КАС України визначено загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення.

Відповідно до частини 1 статті 167 КАС України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити, зокрема, інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.

Частиною 3 статті 143 КАС України передбачено, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частин 8, 9 статті 79 КАС України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Однак, як вбачається із матеріалів клопотання ОСОБА_1 , всупереч вказаним вище правовим нормам станом на час винесення вказаної ухвали не надав суду доказів надіслання клопотання (заяви) про ухвалення додаткового судового рішення у справі та доданих до нього доказів відповідачу. А отже, подані докази на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у цій справі, не можуть бути взяті судом до уваги.

Слід зауважити, що оскільки нормами Кодексу адміністративного судочинства України передбачений обмежений десятиденний строк для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, необхідною передумовою дотримання судом основних засад адміністративного судочинства під час розгляду зазначеної категорії заяв є направлення заявником учасникам справи тексту самої заяви та доказів на підтвердження викладених в ній обставин, позаяк сторони у справі повинні бути заздалегідь повідомлені про таку заяву для надання їм достатнього часу для ознайомлення зі змістом доказів, поданих на підтвердження розміру понесених судових витрат, та можливості підготувати свої пояснення (заперечення) на відповідну заяву.

Отже, неотримання учасником справи - відповідачем копії заяви про стягнення судових витрат та доказів на їх підтвердження порушує визначені законом засади змагальності, рівності учасників процесу перед законом і судом, а також позбавляє його можливості своєчасно ознайомитись з відповідними матеріалами, надати свої доводи і заперечення.

Конституційний Суд України у рішенні від 12 червня 2007 року №2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття обмеження основоположних прав і свобод від прийнятого у законотворчій практиці поняття фіксація меж самої сутності прав і свобод шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини). При цьому, як слідує зі змісту рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Відтак, зазначені вимоги до заяв, передбачені КАС України, носять не формальний характер, а є обов`язковими для осіб, що звертаються до суду за захистом своїх порушених прав, недотримання яких, відповідно, тягне за собою її повернення.

Окрім того, суд звертає увагу також на таке.

Питання щодо судових витрат вирішується судом у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Відповідно до вимог статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За частиною четвертою статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Разом з тим, за приписами частини 3 статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У цьому випадку суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу (частина 5 цієї статті).

Тобто, за загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі.

Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви про це до закінчення судових дебатів.

Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 зауважила, що вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Проте, підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати.

Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 26 липня 2023 року, справа № 160/16902/20, адміністративне провадження № К/9901/24445/21).

Суд зазначає, що заява про вирішення питання щодо відшкодування витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, а також докази на їх підтвердження не були подані в межах строку, встановленого частиною сьомою статті 139 КАС України.

Положення частини сьомої статті 139, частини третьої статті 143 КАС України треба розуміти так, що сторона має заявити суду про необхідність розподілу витрат, пов`язаних, зокрема з наданням правничої допомоги адвоката, до ухвалення цим судом остаточного судового рішення. У такому випадку докази, які підтверджують ці витрати (які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи), можуть бути надані суду для ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат (протягом п`яти днів після ухвалення рішення по суті), а саме докази понесення яких не могли бути надані суду до ухвалення рішення.

При цьому, ч. 7 ст. 143 КАС України наголошує, що такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Верховний Суд у постанові від 26 липня 2023 року (справа №160/16902/20, адміністративне провадження № К/9901/24445/21) вказав, що зазначення ж у прохальній частині адміністративного позову узагальненої вимоги про стягнення судових витрат за результатами вирішення спору не може розцінюватись як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу прохальної частини, без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення та розмір.

У даному випадку, клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу, а також документи, які підтверджують понесені витрати, позивач подав до суду лише після того, як суд ухвалив рішення по справі.

Судом встановлено, що у тексті позовної заяви позивач при зверненні до суду із позовом не наводив попереднього орієнтовного розрахунку судових витрат, які він поніс або очікує понести у зв`язку із розглядом вказаної позовної заяви. Прохальна частина позову містить вимогу щодо вирішення питання сплаченого позивачем судового збору, що і було вирішено судом при постановленні рішення суду від 05.05.2025.

Під час судового розгляду справи, до видалення суду у нарадчу кімнату та ухвалення рішення, позивачем не було заявлено суду про подання відповідних доказів понесення судових витрат для вирішення судом у порядку, передбаченому шляхом ухвалення додаткового рішення.

Як зазначалося вище, суд може розглянути питання щодо розподілу судових витрат і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви про це до закінчення розгляду справи.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідні докази на підтвердження витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи на оформлення нотаріально посвідченої довіреності на представництво у суді, могли бути надані до ухвалення рішення по суті, а у разі дійсної неможливості - із попереднім зазначенням про це стороною позивача до початку судових дебатів у справі, однак вказаних умов позивачем не було дотримано.

Згідно ч.2 ст.167, ч. 7 ст. 143 КАС України, якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною з огляду на відсутність відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 139, 143, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Клопотання (заяву) ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністратвине правопорушення повернути без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя: (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно.

Оригінал ухвали у справі № 462/1742/25

Суддя Б.М.Гедз