Справа № 300/232/25
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2025-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" травня 2025 р. справа № 300/232/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Микитюка Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Державної екологічної інспекції Карпатського округу до Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій
ВСТАНОВИВ:
Державна екологічна інспекція Карпатського округу (далі також позивач, Інспекція) звернулася до суду з адміністративним позовом до Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області (далі також відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, в якому просить суд:
- визнати протиправну бездіяльність відповідача стосовно невиконання пункту 5 припису Державної екологічної інспекції Карпатського округу №6 від 23.04.2024 щодо: незабезпечення розроблення проекту землеустрою щодо встановлення та винесення на місцевість меж прибережних захисних смуг річок, які протікають через територію селищної ради та позначення їх на місцевості інформаційними знаками та внесення відомостей про межі прибережних захисних смуг, пляжних зон до Державного земельного кадастру як відомостей про обмеження у використанні земель;
- зобов`язати відповідача виконати пункт 5 припису Державної екологічної інспекції Карпатського округу, а саме: забезпечити розроблення проекту землеустрою щодо встановлення та винесення на місцевість меж прибережних захисних смуг річок, які протікають через територію Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області та позначити їх на місцевості інформаційними знаками та внести відомості про межі прибережних захисних смуг, пляжних зон до Державного земельного кадастру як відомості про обмеження у використанні земель.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що за результатами державного нагляду (контролю) щодо виконання відповідачем припису №6 від 23.04.2024, складено акт №23/02.3 від 04.11.2024, в якому встановлено невиконання пункту 5 припису. Також листами відповідача від 18.07.2024 №1307/02-43, від 12.08.2024 №1307/02-43 та виконавчим комітетом відповідача проінформовано про часткове виконання пунктів припису. Звертає увагу, що під час проведення в період з 30.10.2024 по 04.11.2024 державного нагляду (контролю) щодо перевірки селищною радою вимог припису, відповідачем не представлено та не надано Інспекції жодних матеріалів чи матеріалів чи підтверджуючих документів стосовно виконання пункту 5 припису №6 від 23.04.2024. Таким чином, в повному обсязі обов`язковий до виконання припис №6 від 23.04.2024.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 65-66).
Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на позов, в якому проти задоволення позову заперечує, зокрема зазначає, що існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (ст. 30 ЗК України, ст. 88 ВК України). Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. Просить відмовити у задоволенні позову (а.с.71-73).
Позивач скористався своїм правом на подання відповіді на відзив, в якій. Зокрема зазначає, що відповідач, у порушення вимог пункту ї) ч.1 ст. 15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», пп.1), 9) п. б) ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вимог п. 1, п. 2 ст. 10, ст. 88 Водного кодексу України, ст. 60 Земельного кодексу України, Порядку №486, не виконав вимоги закону та п. 5 припису №6 від 23.04.2024 року, а також не виконав обов`язкову до виконання у визначені строки письмову вимогу посадової особи органу державного нагляду (контролю) щодо усунення порушень вимог законодавства. Відтак, селищною радою неналежним чином здійснюється контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища на підконтрольній території та подальше реагування на існуючі порушення (а.с.82-89).
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 262 КАС України, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, судом встановлено таке.
Відповідно до ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», Положення про Державну екологічну інспекцію Карпатського округу, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 20.02.2023 року №38, Переліку центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів, місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, які планується перевірити у 2024 році, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 05.12.2023 №159, Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.1999 №339 «Про затвердження Порядку контролю за здійсненням органами місцевого самоврядування делегованих повноважень органів виконання виконавчої влади» на підставі наказів Державної екологічної інспекції Карпатського округу від 08.04.2024 № 124/04.2-03, від 11.04.2024 № 138/04.2-03, направлення на проведення державного нагляду (контролю) від 08.04.2024 № 6, Інспекцією здійснено державний нагляд (контроль) за додержанням Солотвинською селищною радою Івано- Франківського району Івано-Франківської області делегованих повноважень органів виконання виконавчої влади у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів (а.с.22-30).
За результатами державного нагляду (контролю) за додержанням Солотвинською селищною радою Івано-Франківського району Івано-Франківської області делегованих повноважень органів виконання виконавчої влади у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів складено Акт №4/02.3 від 18.04.2024, в якому встановлено ряд порушень вимог природоохоронного законодавства (а.с.31-38).
На усунення виявлених у Акті №4/02.3 від 18.04.2024 порушень вимог природоохоронного законодавства, Інспекцією видано припис Солотвинській селищній раді №6 від 23.04.2024 (а.с.39-42).
Відповідно до ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», Положення про Державну екологічну інспекцію Карпатського округу, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 20.02.2023 №38, Постанови Кабінету міністрів України від 09.03.1999 №339 «Про затвердження Порядку контролю за здійсненням органами місцевого самоврядування делегованих повноважень органів виконання виконавчої влади» на підставі наказу Державної екологічної інспекції Карпатського округу від 29.10.2024 № 412/04.2-03 направлення на проведення державного нагляду (контролю) від 29.10.2024 № 40, Інспекцією проведено позапланову перевірку виконання припису №6 від 23.04.2024, виданого Солотвинській селищній раді Івано-Франківського району Івано-Франківської області (а.с.52-54).
За результатами державного нагляду (контролю) щодо виконання Солотвинською селищною радою Івано-Франківського району Івано-Франківської області припису №6 від 23.04.2024, складено Акт №23/02.3 від 04.11.2024, в якому встановлено невиконання пункту 5 припису (а.с.54-59).
Листами Солотвинської селищної ради від 18.07.2024 №1307/02-43, від 12.08.2024 №1307/02-43 та виконавчим комітетом Солотвинської селищної ради проінформовано про часткове виконання пунктів припису (а.с.43-50).
Позивач вважає протиправну бездіяльність відповідача стосовно невиконання пункту 5 припису Державної екологічної інспекції Карпатського округу №6 від 23.04.2024 року щодо: незабезпечення розроблення проекту землеустрою щодо встановлення та винесення на місцевість меж прибережних захисних смуг річок, які протікають через територію селищної ради та позначення їх на місцевості інформаційними знаками та внесення відомостей про межі прибережних захисних смуг, пляжних зон до Державного земельного кадастру як відомостей про обмеження у використанні земель, у зв`язку з цим, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу.
Завданням законодавства про охорону навколишнього природного середовища є регулювання відносин у галузі охорони, використання і відтворення природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки, запобігання і ліквідації негативного впливу господарської та іншої діяльності на навколишнє природне середовище, збереження природних ресурсів, генетичного фонду живої природи, ландшафтів та інших природних комплексів, унікальних територій та природних об`єктів, пов`язаних з історико-культурною спадщиною (ст. 1 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища).
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 140 Конституції України визначає, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР).
Згідно із ст. 2 Закону №280/97-ВР, місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
У відповідності до ст. 10 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Відповідно до п. «ї» ч. 1 ст. 15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Підпунктами 1, 9 п. «б» ч. 1 ст. 33 Закону №280/97-ВР визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить: здійснення контролю за додержанням природоохоронного законодавства, використанням і охороною природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів; організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою.
Згідно із п. 1, п. 2 ст. 10 Водного кодексу України до відання сільських, селищних, міських та районних у містах рад у галузі регулювання водних відносин на їх території належить: здійснення заходів щодо раціонального використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів; контроль за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів.
Відповідно до ст. 88 Водного кодексу України з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.
Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського і внутрішнього водного транспорту.
Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом.
У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.
Прибережні захисні смуги в межах населених пунктів встановлюються згідно з комплексними планами просторового розвитку територій територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, а в разі їх відсутності або якщо зазначеною містобудівною документацією межі таких смуг не встановлені, вони визначаються шириною 100 метрів від урізу води морів, морських заток і лиманів, а для інших водних об`єктів - згідно з частиною другою цієї статті. Межі прибережних захисних смуг, пляжних зон зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації та позначаються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування на місцевості інформаційними знаками. Відомості про межі прибережних захисних смуг, пляжних зон вносяться до Державного земельного кадастру як відомості про обмеження у використанні земель.
Згідно із ч. 1, ч. 3 ст. 60 Земельного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.
Межі прибережних захисних смуг, пляжних зон зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації на місцевому та регіональному рівнях та позначаються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування на місцевості інформаційними знаками. Відомості про межі прибережних захисних смуг, пляжних зон вносяться до Державного земельного кадастру як відомості про обмеження у використанні земель.
Згідно зі ст. 61 Земельного кодексу України та ст. 89 Водного кодексу України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.
Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються статтями 50 - 54 Закону України «Про землеустрій».
Відповідно до ст. 51 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб розробляються на підставі рішення відповідної сільської, селищної, міської ради або районної державної адміністрації.
Пунктом «г» ч. 4 ст. 51 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що у разі формування земельної ділянки проект землеустрою щодо впорядкування територій для містобудівних потреб також включає відомості про межі охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель, прибережних захисних смуг і пляжних зон (за наявності). Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 року №486 (далі - Порядок №486), встановлює єдиний правовий механізм визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них.
У межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та смуги відведення з особливим режимом їх використання відповідно до статей 88- 91Водного кодексу України (п. 4 Порядку №486).
Межі водоохоронних зон визначаються згідно з проектами землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико- культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів, крім випадків, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», та/або комплексними планами просторового розвитку територій територіальних громад, та/або генеральними планами населених пунктів, які розробляються в порядку, визначеному Земельним кодексом України, Законами України «Про землеустрій» і «Про регулювання містобудівної діяльності», зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації на місцевому та регіональному рівні.
Відомості про межі водоохоронних зон, прибережних захисних смуг та пляжних зон вносяться до Державного земельного кадастру як відомості про обмеження у використанні земель (п. 5 Порядку №486).
У межах населених пунктів водоохоронні зони, прибережні захисні смуги та пляжні зони встановлюються згідно з комплексними планами просторового розвитку територій територіальних громад та генеральними планами населених пунктів, а в разі їх відсутності або коли зазначеною містобудівною документацією межі таких смуг не встановлені:
прибережні захисні смуги визначаються шириною 100 метрів від урізу води морів, морських заток і лиманів і збігаються з пляжними зонами, а для інших водних об`єктів - згідно з частиною другою статті 88 Водного кодексу України;
водоохоронні зони визначаються за проектами землеустрою, зазначеними в пункті 5 цього Порядку.
У разі потреби межі водоохоронних зон, прибережних захисних смуг та пляжних зон можуть визначатися шляхом внесення змін до генеральних планів населених пунктів.
За межами населених пунктів межі водоохоронних зон визначаються згідно з проектами землеустрою, зазначеними в пункті 5 цього Порядку, та/або комплексними планами просторового розвитку територій територіальних громад (п. 10 Порядку №486).
Виконання водоохоронних та інших заходів щодо впорядкування водоохоронних зон, за винятком земель водного фонду, покладається на виконавчі комітети Рад, сільськогосподарські, водогосподарські, рибогосподарські підприємства, а також на інших власників і землекористувачів (п. 14 Порядку №486).
Контроль за створенням водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також за додержанням режиму використання їх територій здійснюється місцевими органами виконавчої влади, виконавчими комітетами рад, Держекоінспекцією та її територіальними органами (п. 15 Порядку №486).
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 2 Земельного кодексу України суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).
Пунктами «д», «к» ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: організація землеустрою; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
Згідно із ч. 1 ст. 79-1 Земельного Кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Відповідно до ч. 7 ст. 79-1 Земельного Кодексу України винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.
Згідно із ст. 1 Закону України «Про землеустрій» під проектом землеустрою розуміють сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.
Статтею 2 цього ж Закону передбачено, що землеустрій забезпечує встановлення і закріплення на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, меж земельних ділянок власників і землекористувачів.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про землеустрій» до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать організація та здійснення землеустрою, проведення інвентаризації земель та земельних ділянок усіх форм власності.
Згідно зі ст. 20 Закону України «Про землеустрій» землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі встановлення в натурі (на місцевості) меж земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельні сервітути).
Статтею 22 цього ж Закону передбачено, що підставою для здійснення землеустрою є рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою, укладені договори між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою, судові рішення. Згідно із ст. 25 Закону України «Про землеустрій» одним із видів документації із землеустрою є проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів.
У відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про землеустрій» замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи.
Статтею 47 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно- заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються з метою, зокрема: збереження природного різноманіття ландшафтів, охорони довкілля, підтримання екологічного балансу; визначення в натурі (на місцевості) меж охоронних зон та інших обмежень у використанні земель, встановлених законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, а також інформування про такі обмеження землевласників, землекористувачів, інших фізичних та юридичних осіб.
З огляду на вищенаведені нормативно-правові акти, межі прибережних захисних смуг, пляжних зон зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації на місцевому та регіональному рівнях та позначаються органами місцевого самоврядування на місцевості інформаційними знаками. Відомості про межі прибережних захисних смуг, пляжних зон вносяться до Державного земельного кадастру як відомості про обмеження у використанні земель.
Згідно із ч.7 ст. 87 Водного кодексу України виконавчі комітети місцевих Рад зобов`язані доводити до відома населення, всіх заінтересованих організацій рішення щодо меж водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також водоохоронного режиму, якій діє на цих територіях.
За змістом статей 88, 90 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення й засмічення та збереження їх водності. На цих смугах, як природоохоронних територіях, з вищезазначеною метою встановлюється режим обмеженої сільськогосподарської діяльності із забороною: застосування стійких та сильнодіючих пестицидів; влаштування полігонів побутових та промислових відходів і накопичувачів стічних вод; влаштування вигрібів для накопичення господарсько-побутових стічних вод обсягом більше 1 кубічного метра на добу; влаштування полів фільтрації та створення інших споруд для приймання і знезаражування рідких відходів.
Отже, законодавством визначено порядок розроблення, погодження та затвердження проекту визначення розмірів і меж водоохоронних зон, у межах яких виділяються землі прибережних захисних смуг.
Як встановлено матеріалами справи вище, за результатами державного нагляду (контролю) за додержанням Солотвинською селищною радою Івано-Франківського району Івано-Франківської області делегованих повноважень органів виконання виконавчої влади у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, Інспекцією складено Акт №4/02.3 від 18.04.2024 року (копія наявна в матеріалах справи як додаток №6 до Позовної заяви від 13.01.2025 року №07-07/207), в якому зафіксовано ряд порушень вимог природоохоронного законодавства, зокрема у в частині охорони водних ресурсів.
Актом №4/02.3 від 18.04.2024, у розділі здійснення контролю за додержанням природоохоронного законодавства, використанням і охороною природних ресурсів, в частині охорони водних ресурсів, встановлено таке.
Відповідно до вимог статті 88 Водного кодексу України, статті 60 Земельного кодексу України, у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.
Прибережні захисні смуги в межах населених пунктів встановлюються, зокрема, згідно з генеральними планами населених пунктів, а в разі їх відсутності або якщо зазначеною містобудівною документацією межі таких смуг не встановлені, згідно з частиною другою цієї статті (а.с.34).
Рішенням Солотвинської селищної ради від 26 січня 2024 року № 1578/30/2024 затверджено містобудівну документацію «Оновлення генерального плану села Пороги Солотвинської селищної ради ТГ Івано-Франківського району (колишнього Богородчанського) Івано-Франківської області». Також генеральними планами передбачено встановленння прибережних захисних смуг в межах населених пунктів, які розробляються по таких населених пунктах: смт. Солотвин, с. Манява та селище Бойки, с. Маркова та с. Пороги (а.с.51).

По території Солотвинської селищної ради протікає річка Бистриця Солотвинська з найбільшими притоками - Манявка, Кузменець Великий, Бистрик, Семятин, Рипне, Сумарин.

На усунення виявлених у Акті №4/02.3 від 18.04.2024 порушень вимог природоохоронного законодавства, Інспекцією видано припис Солотвинській селищній раді №6 від 23.04.2024 року (а.с.39-42).

Серед іншого, пунктом 5 припису Державної екологічної інспекції Карпатського округу №6 від 23.04.2024 селищну раду зобов`язано: забезпечити розроблення проекту землеустрою щодо встановлення та винесення на місцевість меж прибережних захисних смуг річок, які протікають через територію селищної ради та позначити їх на місцевості інформаційними знаками; відомості про межі прибережних захисних смуг, пляжних зон внести до Державного земельного кадастру як відомості про обмеження у використанні земель (термін виконання до 23.09.2024).

Державною екологічною інспекцією Карпатського округу, за результатами державного нагляду (контролю) щодо виконання Солотвинською селищною радою Івано-Франківського району Івано-Франківської області вимог припису №6 від 23.04.2024, складено Акт №23/02.3 від 04.11.2024 (а.с.54-58), в якому констатовано невиконання селищною радою вимог природоохоронного законодавства та невиконання Відповідачем пункту 5 припису№6 від 23.04.2024 року.

Отже, актом №23/02.3 від 04.11.2024 Інспекцією зафіксовано, що відповідачем в порушення вимог екологічного законодавства не забезпечено встановлення та винесення на місцевість меж прибережних захисних смуг річок, які протікають через територію селищної ради, а також не внесено до Державного земельного кадастру відомості про межі прибережних захисних смуг як відомості про обмеження у використанні земель.

Таким чином, відповідач всупереч вимогам п. 1, п. 2 ст. 10, ст. 88 Водного кодексу України, ст. 60 Земельного кодексу України, Порядку №486, пп. 1, 9 п. «б» ч. 1 ст. 33 Закону №280/97-ВР не виконав вимоги закону та п. 5 припису №6 від 23.04.2024 року, а також не виконав обов`язкову до виконання у визначені строки письмову вимогу посадової особи органу державного нагляду (контролю) щодо усунення порушень вимог законодавства.

Окрім того, 01.11.2024 під час проведення державного нагляду (контролю) щодо виконання Солотвинською селищною радою Івано-Франківського району Івано- Франківської області припису №6 від 23.04.2024 на начальника відділу земельних ресурсів та екології Солотвинської селищної ради Лесюк Любов Володимирівну складено протокол про адміністративне правопорушення №001181 та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №001181 за невиконання пункту №5 припису №6 від 23.04.2024, виданого до виконання Солотвинській селищній раді, відповідальність за яке передбачена ст.1885 КУпАП (а.с.59-60).

Суд зазначає, що зазначена сума штрафу на виконання постанови №001181 від 01.11.2024 добровільно сплачена посадовою особою селищної ради, що підтверджується платіжною інструкцією №0.0..1 (а.с.61).

Таким чином, у порушення вимог ст. 88 та ст. 89 Водного кодексу України, ст. 60 Земельного кодексу України, п.п.1) п. б) ч. 1. ст. 33 Закону №280/97-ВР, проекти землеустрою щодо встановлення та винесення на місцевість меж прибережних захисних смуг річки Бистриця Солотвинська з притоками відповідачем не розроблено, прибережні захисні смуги на місцевості інформаційними знаками селищною радою не позначено, відомості про межі прибережних захисних смуг органом місцевого самоврядування не внесено до Державного земельного кадастру як відомості про обмеження у використанні земель.

З огляду на зазначене, в порушення вимог п. ї) ч. 1 ст. 15 та ст. 35 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», п.п.1) п. б) ч. 1 ст. 33 Закону №280/97-ВР Солотвинською селищною радою неналежним чином здійснюється контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища на підконтрольній території та подальше реагування на існуючі порушення.

Окрім того, відповідно до п. 3.3. Протоколу наради у т.в.о. голови обласної державної адміністрації від 02.03.2020, виконкомам міських рад міст обласного значення, рад об`єднаних територіальних громад, міських рад міст районного значення, селищних та сільських рад, рекомендовано в термін до 30.04.2020: вжити заходів контролю за створенням водоохоронних зон і прибережних захисних смуг водних об`єктів та додержанням режиму використання їх територій (а.с.23-26).

Враховуючи протокол наради у т.в.о. голови обласної державної адміністрації від 02.03.2020, відповідач окрім іншого, ще до 30.04.2020 зобов`язаний вжити усіх належних заходів контролю за створенням водоохоронних зон і прибережних захисних смуг водних об`єктів та додержанням режиму використання їх територій, що свідчить про триваюче правопорушення у сфері охорони навколишнього природного середовища з боку Солотвинської селищної ради.

Однак, як свідчать результати державного нагляду (контролю), які проведені Інспекцією у 2024 році, то відповідачем так і не вжито належних заходів контролю за створенням водоохоронних зон і прибережних захисних смуг на території Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області.

Матеріалами справи констатовано, що селищною радою відповідна робота в цьому напрямі не ініціювалась та не проведена, а вимоги закону - не виконано.

Відтак, Солотвинська селищна рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області, не вжила жодних належних заходів щодо забезпечення розроблення проекту землеустрою стосовно встановлення та винесення на місцевість меж прибережних захисних смуг річок, які протікають через її територію та позначення їх на місцевості інформаційними знаками, а також щодо внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі прибережних захисних смуг, пляжних зон як відомості про обмеження у використанні земель.

Селищна рада з часу законодавчого регулювання та протягом тривалого часу не вжила жодних заходів щодо забезпечення розроблення проекту землеустрою стосовно встановлення та винесення на місцевість меж прибережних захисних смуг річок, які протікають через територію селищної ради та позначення їх на місцевості інформаційними знаками, а також внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі прибережних захисних смуг як відомостей про обмеження у використанні земель, що підтверджує бездіяльність Солотвинської селищної ради.

Триваюче правопорушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого вчинення особою протиправних дій, у зв`язку із чим, зазвичай, це не повинно вважатися пропуском встановленого законом строку звернення до адміністративного суду з позовом суб`єкта владних повноважень стосовно притягнення правопорушника до юридичної відповідальності і це, також, не може бути однозначною підставою для відмови у застосуванні державою примусових заходів, спрямованих на припинення такого правопорушення. Отже, триваючими визнаються правопорушення, які, почавшись з протиправної дії або бездіяльності, здійснюються безперервно. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його неповністю чи неналежним чином (постанова Верховного Суду від 04.05.2020 у справі № 1540/3613/18, від 30.04.2020 у справі № 461/6241/17). Таким чином, на дату звернення Інспекції до суду з даним позовом підстави для такого звернення об`єктивно продовжують існувати.

Солотвинська селищна рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області, маючи законодавчо встановлений обов`язок стосовно: розроблення проектів землеустрою щодо встановлення та винесення на місцевість меж прибережних захисних смуг річок, які протікають через територію селищної ради та позначення їх на місцевості інформаційними знаками; внесення відомостей про межі прибережних захисних смуг, пляжних зон до Державного земельного кадастру як відомості про обмеження у використанні земель протягом тривалого часу не виконує свої обов`язки і повноваження, які покладено на орган місцевого самоврядування нормами чинного законодавства, і як наслідок в даному випадку, як зазначалось вище, має місце триваюче правопорушення.

Суд зазначає, що недостатність коштів необхідних для розробки проекту землеустрою, щодо встановлення та винесення меж прибережних захисних смуг річок, які протікають через територію селищної ради і водночас невжиття жодних належних заходів в цьому напрямку, не звільняє Солотвинську селищну раду від обов`язку виконати вимоги закону та пункту №5 припису Інспекції №6 від 23.04.2024 і забезпечити розроблення проекту землеустрою щодо встановлення та винесення на місцевість меж прибережних захисних смуг річок, які протікають через територію селищної ради та позначити їх на місцевості інформаційними знаками, а також внесення до Державного земельного кадастру відомості про межі прибережних захисних смуг, пляжних зон як відомості про обмеження у використанні земель.

Отже, твердження відповідача стосовно недостатності коштів, необхідних для розробки проекту землеустрою щодо встановлення та винесення меж прибережних захисних смуг річок, які протікають через територію громади, спростовуються вищенаведеними нормами законодавства та наявними у справі доказами. Оскільки селищна рада протягом тривалого часу не спромоглася забезпечити виконання вимог природоохоронного законодавства, зокрема контролю за створенням водоохоронних зон і прибережних захисних смуг водних об`єктів та додержанням режиму використання їх територій.

Суд констатує, що відповідач лише 13 червня 2023 року прийняв рішення №1267/25/2023 «Про проведення інвентаризації земельних ділянок комунальної власності», проте жодних інших належних заходів у цьому напрямку, так і не вчинив обмежившись фразою - при наявності коштів буде розроблено документацію.

Також суд вважає недоречним та безпідставним посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №372/1684/14-ц, де судом зроблено висновок: «Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (ст. 60 ЗК України, ст. 88 ВК України). Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом».

Предметом судового контролю у справі №372/1684/14-ц є передача органом місцевого самоврядування земельних ділянок у власність із порушенням норм земельного законодавства. Оскільки сільська рада розпорядилася землями, які знаходяться поза її межами та є землями водного фонду.

У даному випадку у межах спірних відносин справи №300/232/25, судом досліджується питання щодо протиправної бездіяльності органу місцевого самоврядування, яка полягає у нерозроблені проекту землеустрою щодо встановлення та винесення на місцевість меж прибережно захисних смуг річок, які протікають через територію Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, непозначені меж прибережно захисних смуг на місцевості інформаційними знаками та невнесені до Державного земельного кадастру відомостей про межі прибережних захисних смуг, пляжних зон як відомостей про обмеження у використанні земель. Тобто відповідач протягом тривалого часу не виконує свої повноваження та обов`язки, покладені на нього нормами екологічного законодавства та порушує вимоги закону і пункту 5 припису Державної екологічної інспекції Карпатського округу №6 від 23.04.2024.

Відтак, у спірних відносинах не постає питання відсутності чи наявності прибережної захисної смуги та її розмірів на території Солотвинської селищної ради. Адже судом у даній справі досліджується питання саме відсутності розробленого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги, непозначення меж прибережно захисних смуг на місцевості інформаційними знаками та невнесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі прибережних захисних смуг як відомостей про обмеження у використанні земель, що прямо суперечить вимогам ст. 88 та ст. 89 Водного кодексу України, ст. 60 Земельного кодексу України, п.п.1) п. б) ч. 1. ст. 33 Закону №280/97-ВР.

Суд погоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №372/1684/14-ц про те, що відсутність проекту землеустрою не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги. Отже, згаданий висновок Великої Палати Верховного Суду не свідчить про відсутність обов`язку органу місцевого самоврядування, закріпленого законом щодо забезпечення розроблення проекту землеустрою стосовно встановлення та винесення на місцевість меж прибережних захисних смуг річок, які протікають через територію селищної ради та позначення їх на місцевості інформаційними знаками, а також внесення до Державного земельного кадастру відомості про межі прибережних захисних смуг, пляжних зон як відомостей про обмеження у використанні земель, як вважає відповідач.

Суд звертає увагу на те, що Інспекція виносячи п. 5 припису №6 від 23.04.2024 в першу чергу дбає про навколишнє природне середовище та захищає прибережні захисні смуги, розміщенні на території селищної ради та які перебувають під посиленою правовою охороною держави від будь-якого втручання з боку фізичних та юридичних осіб. Позивач, який виступає від імені держави захищає загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні природних ресурсів не на шкоду природі, людині та суспільству та попередженню шкідливих негативних наслідків, що можуть виникнути у майбутньому.

Тобто Інспекція як орган державної влади, переслідує виключно легітимну мету у збереженні прибережних захисних смуг на території Солотвинської селищної ради, у недопущенні їх передання у приватну власність усупереч чинному законодавству та у недопущенні маніпуляцій із наданням та зміни цільового призначення земель водного фонду, що є важливим як для суспільства та територіальної громади, так і держави загалом.

Зважаючи на допущені та встановлені порушення у сфері охорони навколишнього природного середовища, Солотвинською селищною радою як уповноваженим законом органом ігноруються норми екологічного законодавства, чим порушуються інтереси територіальної громади, оскільки незадовільний стан вод та водних ресурсів становить реальну небезпеку не лише для довкілля, а насамперед, для населення, що проживає на цій території.

Суд зазначає, що порушення вимог природоохоронного законодавства з боку селищної ради, які протягом тривалого часу не усунуті та продовжують тривати, чим беззаперечно порушуються інтереси держави.

Такі протиправні дії та бездіяльність органу місцевого самоврядування, який порушує вимоги екологічного законодавства у сфері охорони і раціонального використання вод та відтворення водних ресурсів в подальшому призведе до погіршення стану навколишнього природного середовища на території Соловинської селищної ради.

У зв`язку із чим, невиконання законних вимог та бездіяльність органу місцевого самоврядування та його посадових осіб у сфері додержання вимог природоохоронного законодавства, як наслідок, призведе до негативного впливу на навколишнє природне середовища, або ж такого порушення, яке істотно знижує ефективність гарантій від негативного впливу на навколишнє природне середовище чи життя і здоров`я людини.

Збереження довкілля та створення повноцінного життєвого середовища є одним з основних завдань людства. Для реалізації повинно бути докладено великих зусиль, у тому числі з боку судової гілки влади. Судова влада повинна забезпечити ефективне судочинство в справах щодо захисту довкілля та екологічних прав.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» визначено, що Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду.

Відповідно до Європейської хартії місцевого самоврядування (ратифікована відповідно до Закону України від 15 липня 1997року № 452/97-ВР):

місцеве самоврядування означає право і спроможність органів місцевого самоврядування в межах закону здійснювати регулювання та управління суттєвою часткою публічних справ, під власну відповідальність, в інтересах місцевого населення (частина перша статті 3);

органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене зі сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу (частина друга статті 4);

повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними; вони не можуть скасовуватися чи обмежуватися іншим центральним або регіональним органом, якщо це не передбачено законом (частина четверта статті4).

Аналогічні за суттю гарантії місцевого самоврядування також містяться у Всесвітній декларації місцевого самоврядування (прийнята XXVII Конгресом Міжнародного союзу місцевої влади (International Union ofLocalAuthorities; IULA) 26 вересня 1985 року у м. Ріо-де-Жанейро (Бразилія), а також Європейській Хартії міст(аіІе urbaine europeenne) (прийнята Постійною конференцією місцевих і регіональних органів влади Європи Ради Європи (Congress of Local and Regional Authorities; CLRA) 18 березня 1992рокуум. Страсбург (Франція).

Крім того, згідно із зобов`язаннями, які взяті відповідно до статей 4, 6 та 14 Угоди про Асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (ратифікована згідно із Законом України № 1678-VII від 16 вересня 2014 року), Україна прагне зміцнення поваги до демократичних принципів, верховенства права та доброго врядування; забезпечує стабільність і дієвість демократичних інституцій; гарантує права людини і основоположні свободи, а також дбає про зміцнення судової влади та підвищення її ефективності.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно правової позиції ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04), у пункті 70 якого підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] заява N 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП], заява N48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», заява N21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі», заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див, наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії», заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008року) і сприятимуть юридичній визначеностіу цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішенняу справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», п. 128, та «Беєлер проти Італії», п. 119).

У пункті 71 вказаного рішення ЄСПЛ зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії», п. 74).

Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою і це закріплено у статті 1 Конституції України.

Основний Закон України у ч. 1 ст. 8 проголошує й те, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у підпункті 4.1 пункту 4 мотивувальної частини рішення у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) від 02.11.2004 №15-рп/2004 охарактеризував верховенство права як панування права в суспільстві. Конституційний Суд України зазначив, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Беручи до уваги наведені вище положення законодавства, практику ЄСПЛ, висновується, що в Україні, як у правовій державі, де на конституційному рівні визнається і діє принцип верховенства права, не може бути неврегульованих правом суспільних відносин, а органи місцевого самоврядування, повинні вчасно, в належний і якомога послідовніший спосіб здійснювати свої повноваження на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, мають працювати над досягненням конкретних, вимірюваних цілей, тобто ефективно.

В той же час, встановлені законом повноваження не повинні сприйматись абстрактно, мати суто формальний, декларативний характер, а органи місцевого самоврядування не можуть відмовлятись від виконання тих чи інших юридично значимих і обов`язкових до виконання дій, які зафіксовані у законодавстві правовою процедурою їх реалізації.

Органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти з метою захисту навколишнього природного середовища. Правозастосовча діяльність органів місцевого самоврядування і посадових осіб повинні здійснюватися на виконання відповідних приписів права, у тому числі й у сфері контролю, коли ця сфера законодавчо регулюється державою.

Таким чином, жоден орган місцевого самоврядування не може формально самоусунутись від наданих йому повноважень та обов`язків у сфері охорони навколишнього природного середовища. Солотвинська селищна рада як орган місцевого самоврядування, що представляє відповідну територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, Законом №280/97-ВР та іншими законодавчими актами, на якого покладено повноваження та обов`язок щодо розроблення проекту землеустрою стосовно встановлення та винесення на місцевість меж прибережних захисних смуг річок, які протікають через територію селищної ради, позначення їх на місцевості інформаційними знаками та внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі прибережних захисних смуг як відомості про обмеження у використанні земель, зобов`язана вживати усіх необхідних заходів з метою недопущення порушення вимог природоохоронного законодавства на підконтрольній території.

Відтак, у межах спірних правовідносин позивачем належними засобами доказування доведено протиправну бездіяльність відповідача, яка полягає у нерозроблені проекту землеустрою щодо встановлення та винесення на місцевість меж прибережно захисних смуг річок, які протікають через територію Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, непозначені меж прибережно захисних смуг на місцевості інформаційними знаками та невнесені до Державного земельного кадастру відомостей про межі прибережних захисних смуг, пляжних зон як відомостей про обмеження у використанні земель.

Суд зазначає, що відповідачем не спростовано вчиненні порушення та недотримання вимог природоохоронного законодавства на підконтрольній території.

З огляду на вищезазначене відповідач, у порушення вимог пункту ї) ч.1 ст. 15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», пп.1), 9) п. б) ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вимог п. 1, п. 2 ст. 10, ст. 88 Водного кодексу України, ст. 60 Земельного кодексу України, Порядку №486, не виконав вимоги закону та п. 5 припису №6 від 23.04.2024, а також не виконав обов`язкову до виконання у визначені строки письмову вимогу посадової особи органу державного нагляду (контролю) щодо усунення порушень вимог законодавства. Відтак, селищною радою неналежним чином здійснюється контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища на підконтрольній території та подальше реагування на існуючі порушення.

Крім того, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, які спростовували б твердження позивача.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позовну заяву Державної екологічної інспекції Карпатського округу (код ЄДРПОУ - 42702233, вул. Ак. Сахарова, 23-А, м. Івано-Франківськ, 76014) до Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області (код ЄДРПОУ - 04357041, вул. Чорновола, 7А, смт. Солотвин, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область, 77753) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, - задовольнити.

Визнати протиправну бездіяльність Солотвинської селищної ради Івано- Франківського району Івано-Франківської області стосовно невиконання пункту 5 припису Державної екологічної інспекції Карпатського округу №6 від 23.04.2024 щодо: незабезпечення розроблення проекту землеустрою щодо встановлення та винесення на місцевість меж прибережних захисних смуг річок, які протікають через територію селищної ради та позначення їх на місцевості інформаційними знаками та внесення відомостей про межі прибережних захисних смуг, пляжних зон до Державного земельного кадастру як відомостей про обмеження у використанні земель.

Зобов`язати Солотвинську селищну раду Івано-Франківського району Івано- Франківської області (код ЄДРПОУ - 04357041, вул. Чорновола, 7А, смт. Солотвин, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область, 77753) виконати пункт 5 припису Державної екологічної інспекції Карпатського округу (код ЄДРПОУ - 42702233, вул. Ак. Сахарова, 23-А, м. Івано-Франківськ, 76014) №6 від 23.04.2024, а саме: забезпечити розроблення проекту землеустрою щодо встановлення та винесення на місцевість меж прибережних захисних смуг річок, які протікають через територію Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області та позначити їх на місцевості інформаційними знаками та внести відомості про межі прибережних захисних смуг, пляжних зон до Державного земельного кадастру як відомості про обмеження у використанні земель.

Сторонам рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Микитюк Р.В.