Справа № 398/1540/25
Суддя: Стручкова Л. І.
Дата ухвалення: 2025-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 398/1540/25
Провадження №: 2-а/398/54/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"08" травня 2025 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Стручкової Л.І.,

з участю секретаря судового засідання Дудченко О.Ю.,

позивача Кузьменка В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ГУНП в Кіровоградській області, в якому просить скасувати постанову Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області серії ЕНА №4270076 від 14.03.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст121 КУпАП та закрити провадження в справі.

На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що згідно оскаржуваної постанови його притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 14.03.2025 року о 15:09 год., по пр. Соборному 98, в м. Олександрії, він керував транспортним засобом, обладнаним засобами пасивної безпеки, та перевозив пасажира, який був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.2.3 в ПДР України. Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. Вважає постанову працівника поліції протиправною, оскільки вона не ґрунтується на вимогах закону і належних та допустимих доказах, а тому підлягає скасуванню. Працівником поліції не дотримано вимог закону щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, не пред`явлено належних доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, не досліджувалися та не надавалися позивачеві для ознайомлення. Враховуючи викладене, просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 26.03.2025 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

03.04.2025 року на адресу суду надійшов DVD-диск з відеозаписом щодо складення адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1

16.04.2025 року до суду надійшов відзив відповідача в якому зазначено, що вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, поліцейський оцінив всі встановлені обставини справи, докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Стягнення застосоване без порушення, в межах санкції ч.5 ст.121 КУпАП, за якими позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, постанова винесена уповноваженою особою з дотриманням правил чинного законодавства.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав викладених в позові. Суду пояснив, що під час руху автомобілю під його керуванням, поліцейський на просвіт, через скло, помітив, що у пасажира, який сидів поруч з ним на передньому пасажирському сидінні не натягнутий ремінь безпеки. Через це, поліцейський дійшов висновку, що він перевозить пасажира, який не пристебнутий ременем безпеки. Після зупинки автомобілю поліцейський повідомив причину зупинки та показав фото, на якому не видно натягнутого ременя безпеки (трикутника) з боку пасажира та склали оскаржувану постанову. Пасажир його запевнив, що під час руху автомобіля був пристебнутий ременем безпеки. Він особисто, під час руху автомобіля і одразу після зупинки його працівниками поліції, на цьому свою увагу не сфокусував.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у задоволенні позову просить відмовити з підстав викладених у відзиві.

Згідно з ч.3 ст.205 КАС України, неявка учасника справи належним чином повідомленого про судове засідання не є перешкодою у розгляді справи.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданнями адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2 ст.6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом встановлено, що 14.03.2025 року інспектором Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, серії «ЕНА» №4270076, про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП.

З оскаржуваної постанови вбачається, що 14.03.2024 року о 15:09 год., по пр. Соборному, 98 в м. Олександрії, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ВАЗ 2103, днз. НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки, перевозив пасажира, який був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.п. «в» п.2.3 в ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.121 КУпАП.

Згідно пп. «в» п. 2.3 ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

Даючи оцінку аргументам позивача щодо правомірності зупинки транспортного засобу під його керуванням, суд зазначає наступне.

Так, за змістом п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015року №580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

У відповідності до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У позовній заяві позивач вказував на те, що його було безпідставно зупинено працівниками поліції. Після зупинки поліцейський повідомив, що підставою зупинки є порушення позивачем Правил дорожнього руху, зокрема позивач перевозив пасажира, який не був пристебнутий ременем безпеки.

Положеннями ч.3 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Згідно п. 1 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показань свідків.

За визначенням ст.ст. 73, 74 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно приписів ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Ремінь безпеки засіб пасивної безпеки, призначений для утримання пасажира (водія) автомобіля (чи іншого транспортного засобу) на місці у випадку аварії або раптової зупинки.

На сьогоднішній день існує цілий ряд видів ременів безпеки, що відрізняються за принципом дії механізму або кількості кріпильних точок.

Основні види ременів безпеки за принципом дії пристрою:

- статичний (механізм з ручним регулюванням довжини стрічки);

- динамічний (стрічка підлаштовується під рух людини, автоматично подовжуючись і змотуючись, спрацьовуючи при різких гальмуваннях фіксатор зупиняє рух стрічки, притискаючи тіло до спинки сидіння);

- випереджаючий (ремені безпеки взаємодіють з системою SRS, механізм працює на випередження, і, отримавши сигнал від датчика удару, встигає натягнути лямки ще до того, як тіло за інерцією почне рухатися назустріч небезпеці.

За кількістю точок кріплення ремені безпеки діляться на такі види:

- двох точкові ( стрічка має всього 2 кріплення, складно використовувати, і вона не може забезпечити якісну підтримку);

- 3-х точкові ( діагонально - поясні ), універсальний пристрій, що застосовується в більшості автомобілів. Утримує одночасно грудну і поперекову зону, і має високий рівень комфорту і захисту;

- та інші, більш складної конструкції.

Вказана інформація є загальновідомою, знаходиться у вільному доступі в мережі Інтернет, в багатьох посібниках для студентів автошкіл та водіїв, сайтах виробників автотранспорту.

Згідно інформації, розміщеної зокрема на сайті НПУ та її структурних підрозділах, пристебнутий ремінь безпеки не повинен заважати і тиснути, а також обмежувати рухів. Правильно пристебнутий ремінь безпеки:

- проходить через середину плеча (верхній), а не шию, та над стегнами (нижній);

- сидить туго, але так, щоб між ременем і грудьми можна було просунути руку;

- може бути відрегульований (водій може підлаштувати висоту свого сидіння чи висоту кріплення ременя на стійці).

Представником відповідача надано суду DVD-диск з відеозаписом щодо складення адміністративних матеріалів від 14.03.2025 року який досліджено в судовому засіданні.

Як вбачається з вказаного відеозапису, поліцейський зупинивши позивача повідомив йому причину зупинки, зокрема те, що позивач, керуючи транспортним засобом, перевозив пасажира який не був пристебнутий ременем безпеки. Також поліцейський продемонстрував позивачу доказ допущеного ним порушення та запропонував спростувати його. На що, позивач відмовився.

Згодом, позивач відзняв відео (а.с.14), згідно якого автомобіль ВАЗ 2103, днз. НОМЕР_1 біля переднього пасажирського сидіння обладнаний статичним ременем безпеки.

Вказаний ремінь не обладнаний інерційною котушкою натягу, тому при його використанні він самостійно не натягується, а вільно спадає вздовж стійки (місця його кріплення).

На переконання суду, при використанні такого виду ременя безпеки людиною худорлявої статури, як пасажир якого ОСОБА_1 перевозив 14.03.2025 року, саме останній, як водій повинен був вручну відрегулювати довжину стрічки ременя безпеки. Оскільки закон саме на нього покладає відповідальність за перевезення пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

Як вже зазначалося судом, поліцейський запропонував позивачу до винесення постанови спростувати продемонстрований доказ допущеного порушення ПДР. Від чого позивач свідомо відмовився.

При наданні пояснень в судовому засіданні не зміг з твердою впевненістю стверджувати, що пасажир під час руху автомобіля був пристебнутий ременем безпеки.

За ч.5 ст.121 КУпАП, передбачена відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої Палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі №2816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року по справі «Руїз Торіха проти Іспанії», згідно з установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на вищенаведене, оскільки стягнення на позивача було накладено з урахуванням положення ч. 2 ст. 36 КпАП України в межах санкції, встановленої ч.5 ст. 121 КпАП України, за якою позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для зміни застосованого заходу стягнення.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст.121, 126, 222, 251, 283 КУпАП, ст.ст.2, 8, 9, 72-77, 78, 205, 241-246, 250, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 13.05.2025 року.

Суддя Л.І. Стручкова