Справа № 380/22122/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/22122/24 пров. № А/857/9542/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання: Прачук І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року у справі №380/22122/24 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови (головуючий суддя першої інстанції Ланкевич А.З., час ухвалення - у письмовому провадженні, місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту 16.12.2024),-

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулося з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови відповідача від 10.10.2024 року ВП 75236424 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 року у справі №380/14826/23, яке набрало законної сили 15.02.2024 року, є виконаним у повному обсязі. Вказує, що з 01.04.2024 року загальний розмір пенсійної виплати становить 16510,06 грн; крім того, доплата пенсії, обчислена на виконання судового рішення за період з 01.01.2016 року по 31.03.2024 року, становить 49303,58 грн та буде виплачена після виділення додаткових кошів з Державного бюджету України. Втім, незважаючи на це, 10.10.2024 року відповідач виніс постанову про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн з підстав невиконання рішення суду зобов`язального характеру. За таких обставин, вважає, що спірна постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Просить позов задовольнити повністю.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про накладення штрафу ВП 75236424 від 10.10.2024 року.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що є стягувачем у виконавчому провадженні ВП 75236424 щодо виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від

15.01.2024 у справі № 380/14826/23, у межах якого була винесена спірна постанова ВП 75236424 від 10.10.2024 року про накладення штрафу.

Участі у розгляді даної справи не брав, однак висновки, зроблені судом при розгляді справи, впливають на його права, що змушує звернутись з апеляційною скаргою на дане судове рішення.

Апелянт зазначає, що при розгляді даної справи суд проігнорував зобов`язання, яке покладено на боржника рішенням суду, та яке зазначено у виконавчому листі, на підставі якого було відкрито виконавче провадження ВП 75236424, і, виходячи за межі своїх повноважень, надав власну переоцінку спірним відносинам, яким була надана оцінка у рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 у справі № 380/14826/23. Шляхом переоцінки спірних відносин, суд помилково дійшов висновку, що перерахунку підлягає пенсія позивача, яка виплачувалась у період дії постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», тобто з 01.01.2016 по 30.11.2019. Як наслідок - зробив хибний висновок про належне виконання рішення суду.

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення. Водночас поважними, в розумінні наведених норм Закону, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Рішення у справі № 380/14826/23 є чітким і зрозумілим. Суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 року, виходячи з відсоткового значення 74% грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум. У боржника (позивача у даній справі), не було жодних перешкод для його належного виконання в частині проведення перерахунку пенсії у розмірі 74% грошового забезпечення. Причину невиконання рішення суду у справі № 380/14826/23 боржник пояснює власним, явно надуманим трактуванням цього рішення.

Ухвалюючи рішення про визнання протиправною та скасування постанови ВП 75236424 від 10.10.2024 року про накладення штрафу, суд безпідставно зазначив, що рішенням у справі №380/14826/23 було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 01.01.2016 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 у порядку і розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова №103).

Звертає увагу, що на відповідача у справі №380/14826/23 таке зобов`язання не покладалось і дане виконавче провадження стосується іншого зобов`язання, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП 75236424 від 120.06.2024 р.

З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Учасники справи правом подання відзиву не скористались.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання.

Відповідно до статті 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

З врахуванням вищенаведеного, та у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 року у справі №380/14826/23 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 року, виходячи з відсоткового значення 74% грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перерахувати і виплатити ОСОБА_1 пенсію з 01.08.2022 року з врахуванням щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» від 14.07.2021 року №713, з урахуванням раніше виплачених сум.

15.05.2024 року Львівським окружним судом видано виконавчий лист №380/14826/23 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 року, виходячи з відсоткового значення 74% грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.

20.06.2024 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження ВП 75236424 з примусового виконання виконавчого листа №380/14826/23 від 15.05.2024 року. Згідно п.2 постанови, боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

20.06.2024 року державним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП 75236424.

20.06.2024 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП 75236424.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 19.08.2024 року повідомлено державного виконавця, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 року у справі №380/14826/23, яке набрало законної сили 15.02.2024 року, виконано. Проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 року, виходячи з відсоткового значення 74% грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум. З 01.04.2024 року загальний розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 становить 16510,06 грн. Доплата пенсії по рішенню суду за період з 01.01.2016 року по 31.03.2024 року становить 49303,58 грн. Щодо виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 року у справі №380/14826/23 в частині здійснення виплати доплати за період з 01.01.2016 року по 31.03.2024 року у сумі 49303,58 грн повідомлено, що відповідно до ст.8 Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст.23, п.п.20, 29 ч.1 ст.116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюється лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства. Таким чином, виплата коштів, нарахованих на виконання рішення суду, буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України. Станом на сьогодні в Головному управлінні проведено виплату заборгованості, яка виникла внаслідок виконання судових рішень, які набрали законної сили до 19.09.2020 року.

23.09.2024 року на адресу відповідача надійшов лист ОСОБА_1 , в якому останній повідомив, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 року у справі №380/14826/23 не виконано: основний розмір пенсії розраховано як 70% грошового забезпечення, а не 74%, як того вимагає рішення суду. Перерахунок пенсії з 01.01.2016 року також належним чином не здійснено, заборгованість не погашена. У зв`язку із цим, просив вжити заходів до примусового виконання та притягнути посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до передбаченої законом відповідальності.

10.10.2024 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про накладення штрафу ВП 75236424, згідно якої за невиконання без поважних причин рішення суду, що зобов`язує боржника виконати певні дії, накладено на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області штраф на користь держави у розмірі 5100,00 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач оскаржив її до суду.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови належним чином не перевірила як факт виконання/невиконання судового рішення боржником на момент винесення спірної постанови, так і не дослідила поважності причин такого невиконання рішення суду в повному обсязі, тобто належним чином не скористалася законодавчо закріпленими повноваженнями.

Апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ст.3 Закону №1404-VIII, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин першої третьої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Статтею 75 Закону №1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Аналізуючи наведені положення Закону №1404-VIII, суд зазначає, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону №1404-VIII. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону №1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення. Водночас поважними, в розумінні наведених норм Закону №1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Суд встановив, що підставою для прийняття спірної постанови про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн є встановлення державним виконавцем станом на 10.10.2024 року факту невиконання виконавчого документа (виконавчого листа №380/14826/23, виданого 15.05.2024 року) без поважних причин.

Згідно постанови про накладення штрафу ВП 75236424 від 10.10.2024 року, боржника (Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області) було зобов`язано здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 року, виходячи з відсоткового значення 74% грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 року у справі №380/14826/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області надано розрахунок на доплату, з якого видно, що перерахунок пенсії ОСОБА_1 , виходячи з відсоткового значення 74% грошового забезпечення, проведено у період з 01.01.2016 року по 30.11.2019 року. Сума, яку належить доплатити позивачеві на виконання судового рішення, становить 49303,58 грн.

Обґрунтовуючи такі дії, позивач посилається на те, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 року у справі №380/14826/23 на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не покладено зобов`язань щодо перерахунку пенсії з 01.12.2019 року відповідно до довідки від 16.12.2021 року №3829, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 74% сум грошового забезпечення.

Водночас рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 року у справі № 380/1666/22 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області що полягає у не проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки від 16.12.2021 №3829, виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки від 16.12.2021 №3829, виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області», та виплатити перераховану пенсію, з урахуванням раніше виплачених сум. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Тобто відсутнє зобов`язання про перерахунок пенсії виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 74% сум грошового забезпечення, оскільки щодо вимог які стосуються виплати пенсії з 01 грудня 2019 року з врахування відсоткового значення розміру пенсії 74% суми грошового забезпечення судом відмволено.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що рішенням у справі №380/14826/23 було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 01.01.2016 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 у порядку і розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова №103).

Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2019 року у справі №826/12704/18 визнано протиправним та скасовано п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Тобто з 19.11.2019 року вказана норма Постанови №103 втратила чинність та не підлягала застосуванню.

З урахуванням того, що оскільки предметом розгляду у справі №380/14826/23 не був перерахунок пенсії відповідно до довідки від 16.12.2021 року №3829 у розмірі 74% сум грошового забезпечення, тому підстав для такого перерахунку немає.

Крім цього, листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 19.08.2024 року було повідомлено відповідача про виконання рішення у справі №380/14826/23 і такий лист отримано останнім 19.08.2024 року.

Водночас у оскарженій постанові про накладення штрафу відсутні покликання державного виконавця на вказаний лист та його врахування при винесенні постанови, а навпаки вказано на відсутність будь-яких відомостей щодо виконання боржником рішення суду.

Щодо виплати заборгованих на виконання рішення суду коштів.

Згідно зі ст. 8 Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Частинами 1, 2 ст.23, ст.116 Бюджетного кодексу України визначено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 року №1279 «Деякі питання організації виплати пенсій та грошової допомоги», яка набрала чинності з 01.04.2021 року, впроваджено централізоване фінансування виплати пенсій.

Таким чином, фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення органом Пенсійного фонду України можливе за умови наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України.

З цього приводу Верховним Судом неодноразово висловлювалась правова позиція, відповідно до якої невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності фінансового забезпечення боржника на проведення таких виплат, яке здійснюється Пенсійним фондом України (головним розпорядником бюджетних коштів), не може вважатися невиконанням рішення без поважних причин. У такому випадку накладення штрафу жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів (постанова від 24.01.2018 року у справі №405/3663/13-а).

Суд першої інстанції вірно висновував, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови належним чином не перевірив як факт виконання/невиконання судового рішення боржником на момент винесення спірної постанови, так і не дослідив поважності причин такого невиконання рішення суду в повному обсязі, тобто належним чином не скористався законодавчо закріпленими повноваженнями.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд приходить висновку, що спірне рішення відповідача про накладення штрафу ВП №75236424 від 10.10.2024 року не відповідає критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, адже прийняте не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією та Законом України «Про виконавче провадження», та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а відтак порушує права та законні інтереси позивача.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява №65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), Проніна проти України (заява №63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява №4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року у справі №380/22122/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 16.05.2025