Справа № 502/547/25
Суддя: Балан М. В.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 502/547/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Балан М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Урсул Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1

до

ІНФОРМАЦІЯ_1

про

скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови серії № 1310/845 від 25.02.2025 р. за якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень.

В позові позивач зазначив, що він є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку згідно електронного реєстру «Оберіг». У відповідності внесених змін до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та відомчих постанов КМУ, він своєчасно оновив свої військовооблікові дані. Порушень правил військового обліку не допускав. Також, позивачем було подано на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву про відстрочку, однак, відповіді на дану заяву на його адресу всупереч вимогам ПКМУ № 560 не надійшло. У зв`язку із чим, 21.02.2025 року позивач відвідав ІНФОРМАЦІЯ_2 , де йому було одразу ж повідомлено, що ним нібито було скоєно адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП, при цьому старшим офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ОСОБА_2 було складено протокол № 150 про адміністративне правопорушення від 21.02.2025 року.

В протоколі зокрема було зазначено, що згідно положень ПКМУ № 560 було згенеровано повістку № 1951914 про виклик ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 24.01.2025 року на 09:00 годину. При цьому в установчій частині протоколу офіцер в обґрунтування винуватості позивача зазначив, що повістка була направлена на адресу ОСОБА_3 , про якого позивач ніколи нічого де чув і в контакті з такою особою не перебував. Тобто співробітник ІНФОРМАЦІЯ_2 задокументував в протоколі, що виклик повісткою відбувався не відносно позивача, а якоїсь сторонньої особи, в той час як повістка мала б бути адресована йому. Зафіксовано в протоколі, що повістку повернуто в РТЦК персоналом AT «Укрпошта» без вручення з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Зазначено в протоколі, що своїми діями позивач порушив вимоги ч. 1, ч. 3, ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, але не деталізовано, що саме з перелічених в частинах 1, 3, 5 зазначеної норми права ним було порушено.

Протокол складався без участі позивача, що суперечить вимогам частини другої статті 254 КУпАП. Окрім того, позивачу усно повідомлено, що часом розгляду справи є 16:00 година 25.02.2025 року. У зв`язку із зазначеним, розуміючи, що йому не дають реалізувати своє право на захист, перешкоджають ознайомленню з доказами у справі - він зазначив в своїй ксерокопії протоколу клопотання про перенос розгляду справи. Аналогічний запис він вимагав аби йому дали можливість залишити в самому протоколі. На вимогу позивачу дали можливість записати в оригіналі протоколу.

На підставі вищевикладеного, позивач просить суд:

- поновити строк звернення до суду з позовом;

- визнати противоправною та скасувати постанову № 1310/845 від 25.02.2025 року, складену тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , підполковником ОСОБА_4 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень;

- стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору.

Ухвалою судді Кілійського районного суду Одеської області від 25.03.2025 відкрито провадження по справі.

22.04.2025 року до Кілійського районного суду Одеської області надійшов відзив, згідно якого встановлено, що згідно повістки сформованої за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів від 14.01.2025 року № 1951914, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернуто з відмітками повернення «адресат відсутній за вказаною адресою» - 28.01.2025 року. Отже, громадянина ОСОБА_1 , було належно оповіщено про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ОСОБА_5 ), а саме про необхідність з`явитися 24.01.2025 року о 09:00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_2 (Кілія). Згідно з п. 23 постанови № 560 поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форми власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк. Згідно з п. 24 постанови № 560 у разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Генерального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів. Виходячи із обставин у справі, позивач не прибув у строк, визначений у повістці без поважних причин. 21.02.2025 року під час дії особливого періоду, військового стану та мобілізації, до ІНФОРМАЦІЯ_2 прибув військовозобов`язаний ОСОБА_1 . Перевіркою було встановлено, що відповідно до п. 30, п. 30-1, п. 30-2, п. 30-3 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період», затвердженого постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 року, за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів було згенеровано повістку №1951914 про виклик ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 24.01.2025 року о 09 годині. Зазначена повістка була направлена адресату ОСОБА_1 , листом AT «УКРПОШТА» за його місцем проживання зазначеним в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів АДРЕСА_1 . Конверт з повісткою повернувся без вручення з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Отже відповідно до вимог ч. 2 п. 41 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період» вважається, що повістка була належним чином вручена ОСОБА_1 . Не зважаючи на вказані обставини ОСОБА_1 у зазначений у повістці час до ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув, а прибув лише 21.02.2025 року. Своїми діями останній порушив вимоги чим порушив пп.2 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП. Про що старшим офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ОСОБА_2 було складено протокол від 26 лютого 2025 року. На підставі вказаного протоколу, було розглянуто справу та винесено постанову, якою притягнуто позивача до відповідальності.

На підставі вищевикладеного, представник відповідача просив суд:

- відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, а постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності - залишити в силі.

25.04.2025 року від позивача ОСОБА_1 , надійшли письмові пояснення в яких зазначено, що відповідачем не спростовуються позиції позивача щодо відсутості долучення до матеріалів справи доказів винуватості заявника. Зокрема, позивачем зазначалося в позові, що до протоколу не було долучено відомості про надсилання повістки та неотримання позивачем. То ж докази під час розгляду справи не досліджувалися, оскільки не були до матеріалів справи долучені, про що свідчить зміст протоколу. При цьому відповідач стверджує, що посадовою особою було розглянуто справу в зазначений в протоколі час, але не наводить відомостей про дотримання ним процедури такого розгляду в т.ч. і щодо дослідження доказів у справі, а лише додає до матеріалів відзиву фотокопії документів, які раніше до справи не долучалися. Зокрема, у відзиві відповідач не зазначає, які інші докази досліджувалися посадовою особою, які з них було взято до уваги, оцінено, тощо, а лише зазначає, що якимось чином «було встановлено», а далі - лише на стадії судового оскарження - згадується номер поштового відправлення, відомості про довідку Укрпошти та рекомендоване повідомлення про вручення. Проте Відповідач не коментує в своєму Відзиві факт надходження на його адресу завчасно поданого клопотання позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку із незгодою та невизнанням факту вчинення правопорушення. Відповідач не надає відомостей про реакцію посадової особи на таке клопотання (ані та не, що було надіслано засобами поштового зв`язку, ані на те, що зазначено в Протоколі в графі «пояснення особи..»). Більше того - Відповідач у Відзиві повідомляє, що таке клопотання не надходило навіть попри очевидність такого клопотання, яке міститься в наданій Відповідачем копії Протоколу.

На підставі вищевикладеного, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.

Представник відповідача, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду адміністративної справи, в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття в судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи проводиться за відсутності учасників справи у порядку письмового провадження, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши додані до адміністративного позову докази, проаналізовавши релевантні положення законодавства, суд дійшов наступних висновків:

25.02.2025 року, тимчасово виконуючим обов`язки ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_6 , винесено постанову №1310/845, згідно якої вбачається, що відповідно до п. 30, п. 30-1, п. 30-2, п. 30-3 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період», затвердженого постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 року за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, було згенеровано повістку № 1951914 про виклик ОСОБА_1 , до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 24.01.2025 року на 09:00 годину. Зазначена повістка була направлена на адресу ОСОБА_3 . ОСОБА_1 листом АТ «Укрпошта» за його місцем проживання в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а саме: АДРЕСА_1 . Конверт з повісткою повернувся без вручення з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Отже, відповідно до вимог ч. 2 п. 41 «Порядку ведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період» вважається, що повістка була належним чином вручена ОСОБА_1 . Не зважаючи на вказані обставини, ОСОБА_1 у зазначений в повістці час до ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув, а прибув лише 21.02.2025 року. Своїми діями, ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 1, ч. 3, ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

При ухваленні рішення судом були застосовані наступні правові норми:

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, в межах даної справи суду належить здійснити перевірку рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності на предмет відповідності вимогам законності, верховенства права, правам, свободам та законним інтересам осіб, вимогам розумності, добросовісності, безсторонності (неупередженості).

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

У ч. 1 ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

У ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Відповідно до п. п. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період - належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Отже, матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у даному випадку повинні містити достатню сукупність належних, допустимих, достовірних доказів, з яких буде вбачатися, що військовозобов`язаний або резервіст, будучи належним чином повідомленим про необхідність явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або іншого визначеного законодавством органу влади, не прибув до відповідного органу влади у встановлені дату та час і у встановлений законом строк не повідомив відповідний орган влади про причини своєї неявки або вказані причини не підпадають під перелік законодавчо визначених поважних причин неявки за повісткою.

При цьому з огляду на презумпцію протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, що закріплена у ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок доведення вчинення особою відповідного правопорушення, а отже і обов`язок доведення правомірності власного рішення, покладається саме на суб`єкта владних повноважень.

Як свідчать обставини справи, відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення №150 від 21.02.2025 року та винесена постанова про притягнення до адміністративної відповідальності №1310/845 від 25.02.2025 року за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, в яких зазначено, що він не з`явився по повістці на 24.01.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно вказаного протоколу ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 1, ч. 3. ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Між тим, з матеріалів справи також неможливо встановити чи повідомлявся позивач належним чином про розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Наявна у матеріалах справи копія постанови від 25.02.2025 р. та її зміст дають можливість стверджувати, що розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП проводився без присутності позивача, з урахуванням того, що в протоколі про адміністративне правопорушення №150 від 21.02.2025 року, власноруч ОСОБА_1 міститься пояснення, що «з фактом правопорушення не згоден, прошу перенести на іншу дату» та ОСОБА_1 21.02.2025 року було подано клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату, яке було направлено на адресу відповідача засобами поштового зв`язку «Нова пошта» 21.02.2025 року, яке в свою чергу не було взято до уваги відповідачем під час винесення оскаржуваної постанови.

Разом з тим з протоколу про адміністративне правопорушення №150 від 21.02.2025 року та винесеної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності №1310/845 від 25.02.2025 року за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, неможливо чітко встановити кому саме була адресована та направлена повістка, так як що в протоколі, що в постанові зазначені дві особи « ОСОБА_3 ОСОБА_1 »

Таким чином, з наявних матеріалів справи підтверджується, що постанова, яка оскаржується позивачем, винесена з суттєвими порушеннями як матеріального (відсутні докази наявності у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП), так і процесуального законодавства (проведення розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, та за відсутності відомостей про її належне повідомлення про дату, час і місце розгляду).

Відповідачем не спростовано протиправність свого рішення.

За результатами розгляду справи та дослідження матеріалів справи суд вважає інкриміноване правопорушення необґрунтованим, оскільки надані суду матеріали справи про адміністративне правопорушення не дають можливості «поза розумним сумнівом» виключити можливість існування інших версій розвитку подій, про які зазначається у спірній постанові.

Тобто як факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, так і його вина у вчиненні правопорушення не доведені.

Відповідно за результатами перевірки рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення позивача до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, судом встановлено необґрунтованість та неправомірність такого рішення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Таким чином, оскільки копію постанови позивач отримав 13.03.2025 р. та звернувся до суду з адміністративним позовом про оскарження постанови 17.03.2025 р., тобто після закінчення десятиденного строку з дня її винесення, проте, до закінчення десятиденного строку з дня отримання її копії, строк на оскарження постанови підлягає поновленню, рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

У зв`язку із цим позовні вимоги слід задовольнити.

Щодо стягнення судових витрат.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З додатку до позовної заяви вбачається, що витрати сторони позивача складаються з витрат зі сплати судового збору (605,60 грн), суму якого слід стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 2, 8, 9, 77, 90, 139, 241-246, 268, 269, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 210, п. 1 ст. 247, ст. ст. 251, 283, 287, 288 КУпАП, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Поновити позивачу ОСОБА_1 пропущений строк на оскарження постанови № 1310/845 від 25.02.2025 року.

Скасувати постанову № 1310/845 від 25.02.2025 року, складену тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_6 про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за фактом вчинення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , Код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кілійського районного суду М. В. Балан