Справа № 240/30830/22
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2025-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

15 травня 2025 року м. Житомир справа № 240/30830/22

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 03.02.2023 позов ОСОБА_1 задоволено: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яка призвела до ненарахування та невиплати підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам, встановленим законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

На виконання вказаного рішення суду Житомирським окружним адміністративним судом було видано позивачу виконавчий лист.

В подальшому до суду від ОСОБА_1 надійшла заява у порядку, визначеному статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України, про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, у якій заявник просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо невизначення при перерахунку йому підвищення до пенсії з 01 січня 2025 року у розмірі 3200,00грн.; направити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області окрему ухвалу для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли викладеним в ній порушенням закону.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 зазначає, що розрахунок підвищення до пенсії їй як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, відповідач має здійснювати з урахуванням вимог Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", відповідно до яких для нарахування такого підвищення має застосовуватись прожитковий мінімум для працездатних осіб, зазначений в абзаці 9 ст. 7 названого Закону, у розмірі 1600,00 грн. Відповідно, підвищення до його пенсії має складати 3200,00 грн. Однак, як вказує заявник, з січня 2025 року доплата до пенсії у зазначеному розмірі пенсійним органом не здійснюється.

Вважає протиправним застосування пенсійним органом приписів ст. 45 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" при здійсненні перерахунку підвищення до пенсії.

Від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області заперечення на заяву не надходили.

Керуючись приписами частини дев`ятої статті 205 КАС України та частини п`ятої статті 383 КАС України, суд вважає за можливе розглянути заяву по суті без участі представників сторін в порядку письмового провадження та на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів.

Дослідивши матеріали справи та подану заяву, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.383 КАС України, особа - позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження №К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу, що, виходячи з визначення, яке містить Закон України від 09.07.2003 року №1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія є періодичним платежем, виплата якої, за загальним правилом, не обмежена у часі. З самого визначення поняття пенсія випливає, що щомісячні пенсійні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк; підвищення до пенсії, яке є додатковою виплатою особі, яка визнана такою, що має на нього право, нерозривно пов`язано з виплатою пенсії і також має не визначений у часі граничний термін виплати; виплату пенсії (підвищення до пенсії) не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання державної пенсії (підвищення до пенсії), яка має виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку її виплати; порядок та строки нарахування пенсій можуть бути змінені за умов іншого законодавчого регулювання.

Висновки аналогічного змісту викладені Верховним Судом у постанові від 18.09.2024 № 240/28481/23.

Отже, підвищення до пенсії, встановлене ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", має невизначений у часі граничний термін виплати, а порядок і строки його нарахування можуть бути змінені за умов іншого законодавчого регулювання.

Суд враховує, що 19.11.2024 прийнято Закон України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" (далі, - Закон №4059-IX), статтею 45 якого установлено:

"У 2025 році на період дії воєнного стану в Україні доплата непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення, встановлюється за умови, що такі особи проживали або працювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення, станом на 26 квітня 1986 року чи у період з 26 квітня 1986 року до 1 січня 1993 року, у зв`язку з чим особі надано статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Доплата за проживання на зазначених територіях встановлюється у розмірі 2361 гривня.

Особам, які після аварії на Чорнобильській АЕС (26 квітня 1986 року) самостійно або у встановленому законодавством порядку за направленнями обласних державних адміністрацій змінили місце проживання за межі зон безумовного (обов`язкового) відселення або гарантованого добровільного відселення та в подальшому повернулися на постійне місце проживання до цих зон, а також особам, які зареєстрували своє місце проживання чи переїхали на постійне місце проживання до зазначених зон після аварії на Чорнобильській АЕС, доплата за проживання в таких зонах не встановлюється (частина 2 ст. 45 Закону №4059-IX).

Виплата доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення непрацюючим пенсіонерам припиняється після залишення особою свого місця постійного проживання на зазначених територіях та декларування/реєстрації місця проживання за межами зон безумовного (обов`язкового) відселення та зон гарантованого добровільного відселення, що підтверджується відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів.

Для встановлення виплат, передбачених цією статтею, Пенсійному фонду України забезпечити звірення відомостей про постійне місце проживання одержувачів доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення із відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів для продовження чи припинення відповідних виплат, а також приведення розмірів доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення та пенсійних виплат у відповідність із цією статтею".

Іншими словами, з 01.01.2025 року змінено порядок нарахування і виплати підвищення до пенсії, визначеного ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зміст поданої заяви фактично зводиться до незгоди заявника з діями Пенсійного фонду України щодо припинення виплати йому підвищення до пенсії як непрацюючій особі, яка проживає на території радіоактивного забруднення, з 01.01.2025 у визначеному судовим рішенням розмірі, що обумовлено застосуванням відповідачем приписів ст. 45 Закону України "Про Державний бюджет на 2025 рік" та постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання здійснення у 2025 році на період воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення" від 27.12.2024 № 1524.

При цьому суд зауважує, що зазначені обставини свідчать про виникнення нових спірних правовідносин між сторонами, яким судом не надавалася правова оцінка в ході розгляду цієї справи.

Лист Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області від 07.03.2025, на який посилається ОСОБА_1 у своїй заяві як на доказ припинення виконання відповідачем судового рішення, не підтверджує зазначеної обставини.

Зважаючи на відсутність доказів на підтвердження того, що рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03.02.2023 у справі №240/30830/22 відповідачем протиправно не виконується, враховуючи, що припинення виплати підвищення до пенсії позивачу у визначеному судовим рішенням розмірі зумовлене зміною правового регулювання, суд дійшов висновку про виникнення між сторонами нових правовідносин, які не були предметом дослідження у справі №240/30830/22.

Суд зауважує, що незгода позивача із таким обмеженням є підставою для звернення в суд з новим позовом, а не застосування норм ст.383 КАС України у межах справи №240/30830/22.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у даній адміністративній справі, зобов`язання ГУ ПФУ в Житомирській області подати звіт про виконання судового рішення і також, як похідні від цієї вимоги, вимоги про накладення штрафу на керівника ГУ ПФУ в Житомирській області та приведення виплат та приведення виплат у відповідність до судового рішення.

Керуючись статтями 243, 248, 256, 382 -1, 383-1 КАС України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контрою за виконанням рішення суду в адміністративній справі №240/30830/22 -відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Г.В. Чернова