Справа № 160/12813/25
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
Дніпропетровський окружний адміністративний суд
Головуючого судді Горбалінського В.В.
при секретарі судового засідання Філіпенко А.С.
представника позивача Лосєв Д.М.
представника відповідача Колодка Б.О.
представника відповідача Єгоров А.Є.
представника відповідача Басан О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про забезпечення позову,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платника податків, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії посадових осіб Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків щодо включення до оперативного обліку інтегрованої картки платника Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» донарахованих сум за податковим повідомленням-рішенням форми «Д» №318/32-00-23-32/00191000 від 25.04.2023 року;
- зобов`язати Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків відкоригувати показники в інтегрованій картці платника Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» шляхом виключення неправомірно нарахованих і відображених сум у розмірі 4 632 159 325,98 грн., що складаються: з податку на прибуток у розмірі 2 980 084 234,00 грн.; застосованої штрафної санкції в розмірі 745 021 059,00 грн.; нарахованої пені в сумі 908 613 131,75 грн.
07.05.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Також 07.05.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду заяву Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про забезпечення позову повернуто заявнику без розгляду.
09.05.2025 року Акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії посадових осіб Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків щодо включення до оперативного обліку інтегрованої картки платника Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» донарахованих сум за податковим повідомленням-рішенням форми «Д» №318/32-00-23-32/00191000 від 25.04.2023 року;
- зобов`язати Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків відкоригувати показники в інтегрованій картці платника Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» шляхом виключення неправомірно нарахованих і відображених сум у розмірі 4 632 159 325,98 грн., що складаються з: податку на прибуток у розмірі 2 980 084 234,00 грн.; застосованої штрафної санкції в розмірі 745 021 059,00 грн.; нарахованої пені в сумі 908 613 131,75 грн.;
- визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу №8/32-00-13-11 від 01.05.2025 року.
Також 09.05.2025 року Акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову, в якій позивач просить:
1) встановлення заборони на вчинення Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків дій зі стягнення податкового боргу з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», а саме: донарахованих сум за податковим повідомленням-рішенням форми «Д» №318/32-00-23-32/00191000 від 25.04.2023 року;
2) зупинення дії рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №8/32-00-13-11 від 01.05.2025 року про опис майна у податкову заставу, що перебуває у власності платника податків Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»;
12.05.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду призначено підготовче засідання на 15.05.2025 року для вирішення заяв Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про збільшення розміру позовних вимог та про забезпечення позову.
В судовому засіданні 15.05.2025 року ухвалою суду, зазначеною в протоколі судового засідання, суд прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог.
12.05.2025 року Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на заяву позивача про забезпечення позову.
Вирішуючи заяву позивача про забезпечення позову суд виходить з наступного.
25.04.2023 року Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків прийнято податкове повідомлення-рішення №318/32-00-23-32/00191000, яким Акціонерному товариству «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб в загальній сумі 3 725 105 293,00 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням в сумі 2 980 084 234,00 грн. та штрафними санкціями 745 021 059,00 грн.
21.04.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії посадових осіб Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків з прийняття податкового повідомлення-рішення форми «Д» №318/32-00-23-32/00191000 від 25.04.2023 року;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління по роботі з великими платниками податків №318/32-00-23-32/00191000 від 25.04.2023 року.
В інтегрованій картці платника Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» 01.05.2025 року відповідачем станом на вказану дату відображено податковий борг у розмірі 4 632 159 325,98 грн., що складаються: з податку на прибуток у розмірі 2 980 084 234,00 грн.; застосованої штрафної санкції в розмірі 745 021 059,00 грн.; нарахованої пені в сумі 908 613 131,75 грн.
01.05.2025 року Східним міжрегіональним управлінням по роботі з великими платниками податків прийнято рішення про опис майна у податкову заставу №8/32-00-13-11, яким здійснено опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) платника податків Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат».
01.05.2025 року Східним міжрегіональним управлінням по роботі з великими платниками податків складено акт опису майна № 13/32-00-13-13.
Відповідно до ч.1 ст.154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Частиною 1, 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути забезпечено, зокрема:
- зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
- забороною відповідачу вчиняти певні дії;
- забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
- зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.
При цьому, суд зазначає, що співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках та за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.
Враховуючи викладене, застосування таких заходів є виправданим лише у разі, якщо наявне достатньо обґрунтоване припущення суду, що їх невжиття може у подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Вказані обставини мають бути доведені позивачем.
Подаючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, заявником в підтвердження наявності обставин, що свідчать про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, зазначено, що застосування контролюючим органом дій щодо примусового погашення податкового боргу до вирішення заявленого позивачем позову по суті призведе до негативних наслідків. Так, господарська діяльність позивача буде повністю паралізована, позивач не зможе виплачувати заробітну плату більш ніж 5,5 тис. працівникам, не зможе виробляти продукцію, виплачувати кредити, виконувати свої зобов`язання, зокрема, щодо сплати до бюджетів усіх рівнів податків, зборів та обов`язкових платежів, що в свою чергу призведе до банкрутства та ліквідації комбінату. Зважаючи, що позивач є одним із бюджетоутворюючих підприємств для громади, його зупинення призведе до недофінансування бюджетних організацій, таких як школи, дитячі садочки, лікарні і таке інше, що може відобразитися на житті всієї громади. Відсутня буде й можливість реалізовувати програму допомоги Збройним силам України, територіальній обороні, переселенцям тощо.
Суд зазначає, що незважаючи на різну мету позивача та відповідача під час розгляду вказаного клопотання та прагнення досягти протилежних результатів, їх доводи зводяться до оцінки одних і тих самих обставин та норм права, що дозволяє суду оцінити обґрунтованість заяви про забезпечення позову у сукупності всіх аргументів.
Перший довод учасників справи зводиться до наявності/відсутності підстав для забезпечення позову, передбачених статтею 150 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суд зазначає, що дійсно ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає чіткі підстави забезпечення позову, а саме якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Вирішуючи вказане питання суд звертає увагу відповідача на позовні вимоги, які заявлені позивачем і мають такий зміст:
- визнати протиправними дії посадових осіб Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків щодо включення до оперативного обліку інтегрованої картки платника Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» донарахованих сум за податковим повідомленням-рішенням форми «Д» №318/32-00-23-32/00191000 від 25.04.2023 року;
- зобов`язати Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків відкоригувати показники в інтегрованій картці платника Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» шляхом виключення неправомірно нарахованих і відображених сум у розмірі 4 632 159 325,98 грн., що складаються з: податку на прибуток у розмірі 2 980 084 234,00 грн.; застосованої штрафної санкції в розмірі 745 021 059,00 грн.; нарахованої пені в сумі 908 613 131,75 грн.;
- визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу №8/32-00-13-11 від 01.05.2025 року.
При цьому важливим є правильне визначення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Необхідно розуміти, що незважаючи на нерозривний зв`язок між позовними вимогами, як предметом позову, і правами та інтересами, за захистом яких звернувся позивач, ці категорії мають певні відмінності, оскільки право та інтерес це фактично мотиви звернення до суду, а позовні вимоги це спосіб захисту порушеного права. І не можна звужувати зміст прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, до змісту позовних вимог.
Суд зазначає, що звертаючись до суду з зазначеними вище позовними вимогами, позивач звернувся до суду саме за захистом своїх прав в частині належного з боку відповідача адміністрування податків, необґрунтованого формування податкового боргу, забезпечення права на майнову недоторканість та забезпечення права розпоряджатися майном, а також на право на справедливу процедуру стягнення коштів або погашення податкового боргу.
Фактично, звертаючись до суду з наведеною вище заявою про вжиття заходів забезпечення позову, позивач прагне створити таке становище, коли до розгляду справи по суті та набрання рішенням законної сили, дії або рішення відповідача не призведуть ще до більшого звуження зазначених вище прав позивача. При цьому таке звуження або їх порушення фактично неможливо буде відновити, оскільки протягом розгляду та вирішення справи позивач буде перебувати в умовах обмеженого і підконтрольного з боку податкового органу становища.
Не є спірним в даному випадку той факт, що Податковий кодекс України відповідно до статті 91 та Порядок призначення та звільнення податкового керуючого з визначенням його функцій та повноважень, затверджений наказом Міністерства фінансів України №529 від 25.05.2017 року, визначають широке коло повноважень податкового керуючого для вжиття заходів стягнення грошових коштів, які податковий орган вважає податковим боргом.
Так, згідно Податкового кодексу України податковий керуючий описує майно платника податків, що має податковий борг, в податкову заставу, здійснює перевірку стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі, проводить опис майна, на яке поширюється право податкової застави, для його продажу у випадках, передбачених цим Кодексом, одержує від боржника інформацію про операції із заставленим майном, а в разі його відчуження без згоди контролюючого органу (за умови, коли наявність такої згоди має бути обов`язковою згідно з вимогами цього Кодексу) вимагає пояснення від платника податків або його службових (посадових) осіб, здійснює підготовку документів для звернення до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника за межі України. У разі продажу в рахунок погашення податкового боргу майна платника податків, на яке поширюється право податкової застави, податковий керуючий має право отримувати від такого платника податків документи, що засвідчують право власності на зазначене майно.
Більш детально вказані функції та повноваження визначені вказаним вище Порядком і їх обсяг дозволяє дійти висновок, що застосування таких функцій та повноважень не обмежені 30 денним строком після винесення податкової вимог, про що також наполягав відповідач, та можуть створити умови повної залежності позивача від рішень податкового органу, що в подальшому, навіть при задоволенні позову, не призведе до відновлення порушених прав в частині належного адміністрування податків, обґрунтованості формування податкового боргу, забезпечення права на майнову недоторканість та забезпечення права розпоряджатися майном та на справедливу процедуру стягнення коштів або погашення податкового боргу
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.
Водночас, вказаний аналіз та висновки за його результатами зроблені в контексті наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову та підтвердження або спростування доводів сторін, і не направлені на вирішення спору по суті.
Суд не може ігнорувати очевидні факти та не звертати на них увагу на цій стадії судового розгляду справи.
Пунктом. 56.18. статті 56 Податкового кодексу України встановлено, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Суд акцентує увагу відповідача, і з цим погодився представник податкового органу в судовому засіданні, що пункт 56.18 статті 56 Податкового кодексу України не містить жодних застережень від кількості судових справ, в яких оспорюються нараховані податкові зобов`язання, або черговості їх відкриття та розгляду. Єдиною умовою узгодження таких зобов`язань є набрання рішенням законної сили та відсутність інших судових спорів з цього питання.
Таким чином, суд зазначає про безпідставність доводів представника податкового органу, що оспорювані у цій справі рішення та дії вчинені на виконання рішення Верховного Суду, оскільки вказане рішення не містить жодних положень зобов`язального характеру.
В судовому засіданні представник відповідача змінив вказані доводи і погодився, що рішення і дії податкового органу вчинені не на виконання вимог рішення Верховного Суду, а вимог Податкового кодексу України, які стали можливими внаслідок прийняття Верховним судом вказаного рішення.
Суд погоджується з вказаною тезою та водночас звертає увагу, що дії відповідача відповідно до ст.19 Конституції України, повинні бути законними і не порушувати або, принаймні, не суперечити Податковому кодексу України.
Отже доводи представника відповідача в цій частині також не знайшли свого підтвердження.
Відносно інших доводів відповідача суд зазначає, що відповідно до пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо:
- сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення;
- контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу;
- контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі;
- рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі;
- рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.
Згідно вимог статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Суд зазначає, що дійсно положення пункту 60.1 ст.60 ПКУ передбачають відкликання податкової вимоги у випадку скасування судом податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги.
Проте в контексті даного питання податкова вимога станом на момент розгляду заяви про забезпечення позову не є відкликаною та в порядку ст.95 Податкового кодексу України контролюючий орган наділений широким колом функцій щодо спонукання платника податків до погашення податкової заборгованості до спливу 30 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, що також обумовлює потребу платника податків у вжитті заходів забезпечення позову в наведений ним способи.
Отже невжиття заходів забезпечення позову в даному випадку не зумовлює відсутність підстав та можливості у контролюючого органу для стягнення з позивача спірного грошового зобов`язання. Таким чином, в даному випадку, контролюючий орган не обмежений у своїх діях щодо стягнення цього зобов`язання з позивача під час розгляду даної справи по суті.
З огляду на наведене суд також доходить висновку, що вказані доводи відповідача не обґрунтовують відсутність негативного впливу на позивача у випадку невжиття заходів забезпечення позову.
Щодо доводів відповідача, що позивач наводить припущення, а не конкретні доводи щодо реального порушення прав, суд зазначає, що інститут забезпечення позову направлений на захист прав та інтересів позивача від негативних наслідків рішення суб`єкта владних повноважень, яке оспорюється позивачем.
При цьому існування негативних наслідків станом на момент розгляду заяви про забезпечення позову не є обов`язковим, оскільки такі наслідки в даному випадку можуть настати після початку вчинення відповідачем дій, направлених на стягнення грошового зобов`язання. Значний розмір грошового зобов`язання, дії по стягненню якого є предметом розгляду у вказаній справі, та наслідки таких дій в даному випадку є фактично непередбачуваними.
Також суд зазначає, що відповідач, заперечуючи проти вжиття заходів забезпечення позову, жодним чином не спростовує по суті наведені позивачем негативні наслідки та не аргументує, що вказані наслідки не можуть нести негативний вплив на позивача та інших осіб.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повторно зазначає, що суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Таким чином суд доходить висновку, що вказані доводи відповідача не обґрунтовують відсутність підстав для забезпечення позову.
З метою уникнення настання обставин ініціювання контролюючим органом процедури стягнення податкового боргу, правомірність нарахування якого має бути перевірена під час дослідження спірного податкового повідомлення-рішення в межах адміністративної справи, суд вбачає наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом:
1) встановлення заборони на вчинення Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків дій зі стягнення податкового боргу з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», а саме: донарахованих сум за податковим повідомленням-рішенням форми «Д» №318/32-00-23-32/00191000 від 25.04.2023 року;
2) зупинення дії рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №8/32-00-13-11 від 01.05.2025 року про опис майна у податкову заставу, що перебуває у власності платника податків Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»;
В розрізі наведеного варто зауважити, що при вирішенні процесуального питання «заходів забезпечення позову» суд враховує Рекомендації N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийняті Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, відповідно до яких рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.
Крім того, згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, у рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
Право на захист власності викладено у ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст. 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини також вказує на необхідність справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, як приклад наводяться рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.
Суд акцентує увагу, що заходи забезпечення адміністративного позову, про які у своїй заяві просить заявник, відповідають предмету позову, в той же час, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, адже у випадку визнання судом податкового повідомлення-рішення правомірним та обґрунтованим, відповідач не позбавлений можливості стягнути борг за рахунок майна позивача.
В той же час, вирішуючи подану заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд враховує, що задоволення такої заяви не призведе до порушення прав та інтересів, як Держави в цілому, так і окремих фізичних осіб, зокрема, та приходить до переконання про відсутність об`єктивних припущень щодо порушення таких прав до вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.
З аналізу викладених обставин справи, вказаних нормативних положень, керуючись наведеними позиціями Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про забезпечення позову.
Керуючись ст.150, 154, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-
Заяву Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про забезпечення позову задовольнити.
Заборонити Східному міжрегіональному управлінню ДПС по роботі з великими платниками податків вчиняти дії зі стягнення податкового боргу з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», а саме: донарахованих сум за податковим повідомленням-рішенням форми «Д» №318/32-00-23-32/00191000 від 25.04.2023 року.
Зупинити дію рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №8/32-00-13-11 від 01.05.2025 року про опис майна у податкову заставу, що перебуває у власності платника податків Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат».
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Стягувач: Акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (50026, м. Кривий Ріг, ).

Боржник: Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платника податків (49600, м. Дніпро, пр. Олександра Поля, 57, 8).

Строк пред`явлення даної ухвали суду до виконання становить три роки з дня набрання нею законної сили, тобто до 15.05.2028 року.

Ухвала набирає законної сили у порядку та у строки, встановлені ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складений 19.05.2025 року, відповідно до ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський