Справа № 260/1579/25
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 травня 2025 рокум. Ужгород№ 260/1579/25

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Маєцької Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , в якому просить: 1) Визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не направлення рапорту ОСОБА_1 щодо звільнення його з військової служби на підставі абзацу другого підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за станом здоров`я (за наявності інвалідності) з додатками до нього до Військової частини НОМЕР_2 для розгляду та прийняття рішення по суті протиправною; 2) Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 направити рапорт ОСОБА_1 від 01.11.2024 року щодо звільнення його з військової служби на підставі абзацу другого підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за станом здоров`я (за наявності інвалідності) з додатками до нього до Військової частини НОМЕР_2 для розгляду та прийняття рішення по суті. 3) Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 01.11.2024 року щодо звільнення його з військової служби на підставі абзацу другого підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за станом здоров`я (за наявності інвалідності) з додатками до нього та звільнити його з військової служби.

Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 19 травня 2025 року в задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без руху, про повернення позовної заяви, про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

Ухвалою суду від 19 травня 2025 року у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про витребування доказів відмовлено.

Ухвалою суду від 19 травня 2025 року в задоволенні клопотання позивача про застосування заходів процесуального примусу та винесення окремої ухвали в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 листопада 2024 року позивач звернувся із рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби на підставі абзацу другого підпункту «б» пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я за наявності інвалідності. Такий рапорт був зареєстрований у військовій частині НОМЕР_1 лише 08.11.2024 року. Листом від 26 січня 2025 року військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про те, що його рапорт розглянутий не був, у зв`язку з тим, що позивач, нібито самовільно залишив військову частину. Позивач зазначає, що має безумовне право на звільнення, підтверджене медичними документами, однак відповідач 1 не вчинив жодних дій щодо формування та надіслання до військової частини НОМЕР_2 клопотання про звільнення позивача.

Відповідач -1 надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, в зв`язку з тим, що позивач отримав припис на вибуття до місця тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , однак не прибув, жодних повідомлень про місце перебування позивача не було. На час отримання та реєстрації рапорту позивач, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 перебував у статусі військовослужбовця, що самовільно залишив військову частину, у зв`язку з неприбуттям відповідно до наказу до місця тимчасової дислокації. Можливості щодо змінення статусу самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з неприбуттям відповідно до припису та наказу командира військової частини НОМЕР_1 до місця тимчасової дислокації позивач не використав.

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що відповідач 1 не довів наявності об`єктивних обставин, що перешкоджали йому здійснити дії, передбачені п. 229 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України .

Відповідач -1 надав до суду заперечення, в яких зазначив, що посилання представника позивача на зафіксовані факти протиправної поведінки стосовно порушення права на звільнення з військової служби не відповідають дійсності.

Відповідач -2 відзив на позовну заяву не подав.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом, встановлено, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18 грудня 2023 року № 373 сержант призваний по мобілізації ОСОБА_1 , стрілець 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , призначений наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 18 грудня 2023 року ОСОБА_1 вважається таким, що з 18 грудня 2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15 липня 2024 року № 212 , в зв`язку з надходженням переліку змін до штату сержанта призваного по мобілізації ОСОБА_1 , командира 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини, увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05 листопада 2024 року № 329 сержант, призваний по мобілізації ОСОБА_1 , який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , який не прибув до тимчасового місця дислокації військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , ввжається таким, що перебуває в самовільному залишенні військової частини НОМЕР_1 з 05 листопада 2024 року. Вказаним наказом призупинено виплату грошового забезпечення з 05 листопада 2024 року.

Позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом від 01 листопада 2024 року, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі абзацу другого підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Додатками до рапорту вказано: нотаріально посвідчену копію довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії ААГ № 895739, копію паспорту та копію ідентифікаційного коду.

Вищевказаний рапорт зареєстрований у військовій частини НОМЕР_1 08 листопада 2024 року (вх. № 1471/760), що підтверджується відповідною відміткою на копії вказаного рапорту.

Військова частина НОМЕР_1 листом від 14 листопада 2024 року № 1471/2132 повідомила позивача, що він знаходиться у статусі самовільного залишення частини з 06.11.2024 року. Клопотання на звільнення з військової служби буде сформовано і надіслано до військової частини НОМЕР_2 після прибуття до тимчасового місця дислокації військової частини НОМЕР_1 .

Військова частина НОМЕР_1 листом від 26 січня 2025 року № 1471/376, у відповідь на адвокатський запит адвоката Пересоляка О. від 09.01.2025 року, повідомила, що сержант ОСОБА_1 перебуває в самовільному залишенні частини з 05 листопада 2024 року. Рапорти, які подав ОСОБА_1 в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 були скеровані для прийняття рішення до пункту тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 для розгляду, так як частина перебуває на виконанні бойових завдань за межами ППД. ОСОБА_2 було доведено про необхідність прибути до ТДП для здачі майна, яке рахується за ним, проходження обхідного листа, здачі справ та посади для подальшого звільнення з військової служби. 02.11.2024 року сержант ОСОБА_1 вибув з ППД до ТДП, але станом на 05.11.2024 року він до ТДП не прибув, на телефонні дзвінки не відповідав. У вищевказаному листі зазначено, що вищезгадані рапорти отримані та зареєстровані в ТДП 08 листопада 2024 року за вх. № 1471/760 від 08.11.2024 року. Оскільки станом на 08.11.2024 року ОСОБА_1 вже перебував у СЗЧ, тому рішення про розгляд вказаного рапорту буде прийнято після повернення до ТДП з СЗЧ сержанта ОСОБА_1 . Для звільнення з військової служби сержану ОСОБА_1 необхідно прибути до ТДП (щоб не перебувати у СЗЧ), подати рапорт про звільнення повторно.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

За змістом ч. 1 та ч. 3 ст. 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною 6 ст. 2 Закону №2232-XII визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону №2232-XII).

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

За змістом підпункту «б» пункту 2 частини 4 ст. 26 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану за станом здоров`я: за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Частиною 7 ст. 26 Закону №2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (пункт 1).

Згідно з п.12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, переведення військовослужбовців строкової військової служби на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано п.225 цього Положення. Так, пп.2 п.225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»:

- у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

- у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Наказом Міністерства оборони України №531 від 06.08.2024 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.08.2024 року за №1214/42559, затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (далі - Порядок №531), який набрав чинності 08.08.2024. Цей Порядок визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту.

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №531 з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання, - до наступного прямого командира (начальника).

За правилами пунктів 1, 2 розділу ІІ Порядку №531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.

Усні рапорти розглядаються негайно, але не пізніше ніж у строки, для розгляду рапортів у паперовій формі, визначені пунктом 9 розділу III цього Порядку.

Особливості подання та розгляду рапортів у паперовій формі регламентовані розділом ІІІ Порядку №531.

Так, згідно з пункту 1 розділу ІІІ Порядку №531 у паперовому рапорті військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок "Рапорт"; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Порядку №531 командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.

Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №531 непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку.

Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Порядку №531, якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.

Отже, з аналізу вищенаведеного слідує, що за результатами розгляду рапорту командир (начальник) або інша посадова особа, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання приймає рішення по суті рапорту, при цьому відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170.

Відповідно до пункту 12.11 розділу XIІ Інструкції перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Згідно вказаного додатку звільнення з військової служби за станом здоров`я подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; висновок (постанова) військово-лікарської комісії або копія акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формоюпервинної облікової документації № 157/о, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я від 30 липня 2012 року № 577, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 вересня 2012 року за № 1509/21821, або копія посвідчення особи з інвалідністю, або копія пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або копію довідки для отримання пільг інвалідами, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу за формою, затвердженою наказом Міністерства соціальної політики України від 21 вересня 2015 року № 946, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 жовтня 2015 року за № 1198/27643 (у разі звільнення з військової служби за підставами, передбаченими абзацом третім підпункту «б» пункту 2 частини четвертої або абзацом третім підпункту «б» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - за наявності інвалідності); копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Як вже встановлено судом, позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом від 01 листопада 2024 року, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі абзацу другого підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Матеріалами справи підтверджується, що вищевказаний рапорт зареєстрований у військовій частини НОМЕР_1 08 листопада 2024 року (вх. № 1471/760).

В той же час, судом встановлено, що за наслідками розгляду рапорту позивача рішення по суті питання прийняте не було, належних доказів на підтвердження протилежного суду не надано.

Військова частина НОМЕР_1 листом від 14 листопада 2024 року № 1471/2132 повідомила позивача, що він знаходиться у статусі самовільного залишення частини з 06.11.2024 року. Клопотання на звільнення з військової служби буде сформовано і надіслано до військової частини НОМЕР_2 після прибуття до тимчасового місця дислокації військової частини НОМЕР_1 .

Суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.24 Закону №2232-ХІІ військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

В той же час, відповідачем -1 не надано доказів, що відносно позивача внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань станом на день звернення позивача з рапортом про звільнення.

Матеріалами справи підтверджується отримання військовою частиною НОМЕР_1 рапорту позивача про звільнення 08 листопада 2024 року.

Однак, військова частина НОМЕР_1 листом від 14 листопада 2024 року повідомила позивача, що він перебуває в статусі самовільного залишення частини та клопотання на звільнення з військової служби буде сформовано та надіслано до військової частини НОМЕР_2 після його прибуття до тимчасового місця дислокації військової частини НОМЕР_1 .

Разом з тим, суд вважає, неприйнятними посилання відповідача 1 на відсутність підстав для розгляду рапорту позивача з підстави самовільного залишення ним місця несення служби, оскільки ця обставина не звільняє командира військової частини від обов`язку розглянути рапорти військовослужбовців та вирішити порушені у них питання відповідно до вимог чинного законодавства.

Крім того, як вже зазначалося судом, відповідачем не надано доказів про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за фактом самовільного залишення позивачем військової частини.

Відтак, на переконання суду, відповідач -1 не довів наявність законодавчих підстав, які дозволяють йому не розглядати звернення позивача (звільняють від обов`язку розглянути звернення військовослужбовця).

Враховуючи вищенаведене, на переконання суду відповідачем -1 допущено протиправну бездіяльність щодо не направлення рапорту ОСОБА_1 щодо звільнення його з військової служби на підставі абзацу другого підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за станом здоров`я (за наявності інвалідності) з додатками до нього до Військової частини НОМЕР_2 для розгляду та прийняття рішення по суті.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що необхідно зобов`язати військову частину НОМЕР_1 направити рапорт ОСОБА_1 від 01.11.2024 року щодо звільнення його з військової служби на підставі абзацу другого підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за станом здоров`я (за наявності інвалідності) з додатками до нього до Військової частини НОМЕР_2 для розгляду та прийняття рішення по суті.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_2 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 01.11.2024 року щодо звільнення його з військової служби на підставі абзацу другого підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за станом здоров`я (за наявності інвалідності) з додатками до нього та звільнити його з військової служби.

Як вже встановлено судом, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15 липня 2024 року № 212, в зв`язку з надходженням переліку змін до штату сержанта призваного по мобілізації ОСОБА_1 , командира 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини, увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 .

В силу статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", Указу Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 "Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" та Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України за № 170 від 10.04.2009, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

Як випливає зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Верховний Суд також висловив свою правову позицію стосовно поняття «дискреційні повноваження». Так у постанові №825/2228/18 від 02.07.2020 Верховний Суд зазначив, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за встановленими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

При цьому, вирішуючи вимоги зобов`язального характеру, суд враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №342/158/17, де суд зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Відтак, оскільки за результатами розгляду рапорту позивача, не було прийнято юридично значиме рішення, яким надана оцінка підставам для звільнення позивача з військової служби, то дискреційні повноваження відповідачів в частині розгляду рапорту не є використаними, у зв`язку з чим, суд вважає, що необхідно зобов`язати військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт позивача про звільнення з військової служби, у визначений законом спосіб та прийняти рішення по суті питання відповідно до вимог закону.

Відтак, позовні вимоги необхідно задовольнити частково.

При цьому, при вирішенні справи суд не вдається до оцінки доводів позивача щодо перебування у слідчому відділі Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області матеріалів кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0002357 від 25.12.2024 року за ознаками вчинення посадовими особами відповідача 1 кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України та доводів відповідача -1 про те що матеріали службового розслідування стосовно позивача були скеровані до установ Військової служби правопорядку, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську та щодо наданих відповідачем -1 документів, що стосуються бездіяльності посадових осіб, оскільки такі виходяь за межі розгляду справи та предмету доказування в ній.

В той же час, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи зазначену позицію Європейського суду з прав людини, суд надав відповідь на всі аргументи сторін, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд , -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не направлення рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі абзацу другого підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за станом здоров`я (за наявності інвалідності), з додатками до нього, до військової частини НОМЕР_2 для розгляду та прийняття рішення по суті.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 направити рапорт ОСОБА_1 від 01.11.2024 року про звільнення з військової служби на підставі абзацу другого підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за станом здоров`я (за наявності інвалідності), з додатками до нього, до військової частини НОМЕР_2 для розгляду та прийняття рішення по суті.

4. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 01.11.2024 року на підставі абзацу другого підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за станом здоров`я (за наявності інвалідності), у визначений законом спосіб та прийняти рішення по суті питання відповідно до вимог закону.

5. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяН.Д. Маєцька