Справа № 320/19171/23
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2025-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2025 року м. Київ № 320/19171/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Відділу державного нагляду (контролю) за безпекою на транспорті у м.Києві Державної служби України з безпеки на транспорті

про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

I. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в особі відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно- господарського штрафу від 23.05.2023 року № 011961, винесену відділом державного нагляду (контролю) у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не є перевізником, тому відповідно до вимог Закону України « Про автомобільний транспорт» на нього не може бути накладено штраф.

Відповідач своїм правом на відзив не скористався.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 07.06.2023 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

01.04.2023 співробітниками Відділу державного нагляду (контролю) в Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті було складено Акт №354456 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

08.05.2023 на адресу позивача надійшов супровідний лист № 29809/28/24-23 від

01.05.2023 (що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №

149), до якого було додано копію акту № 354456 та повідомлено, що розгляд справи про порушення вимог законодавства, норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом по акту № 354456 відбудеться 23.05.2023 з 10:00 до 15:00 год.

10.05.2023 року позивачем було направлено на адресу відповідача заяву про надання пояснень по акту № 354456 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 01.04.2023, що підтверджується фіскальним чеком № 120. Вказана заява була отримана відповідачем 11.05.2023, що підтверджується витягом з сайтуhttps://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.htmlщодо трекінгу поштового відправлення № 120.

За результатами розгляду вказаного акту, 23.05.2023 Відділом державного нагляду (контролю) у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті було прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 011961, якою постановлено стягнути з ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у сумі 17 000 грн.

04.11.2024 року до суду звернулася позивач з заявою про зміну прізвища в зв`язку з присвоєнням їй прізвища після реєстрації шлюбу на ОСОБА_2 . Провадження у справі відкрито за позовом ОСОБА_1 , під час розгляду справи позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 26.03.2024 року актовим записом № 271, після державної реєстрації шлюбу їй присвоєне прізвище ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 .

V. Норми права, які застосував суд

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин сьомої, чотирнадцятої статті 6 Закону України від 05 квітня 2001 року №2344-ІII «Про автомобільний транспорт» (далі Закон №2344-ІII) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті. Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з пунктом 1, абзацом першим пункту 8 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103 (далі - Положення), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Отже, здійснення державного нагляду і контролю за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства є повноваженнями відповідача.

Закон України «Про автомобільний транспорт» регламентує також загальні положення щодо перевезення пасажирів (глава 7 цього Закону), загальні положення щодо перевезення вантажів (глава 8 цього Закону), положення про міжнародні перевезення пасажирів і вантажів (розділ ІV цього Закону).

Розділом V Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено відповідальність перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідальність на підставі ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" при перевезенні вантажу покладається на перевізника.

Приписами пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку № 363 від 14 жовтня1997 року, визначено:

Перевізник - фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Статтею 60 Закону №2344-III визначена відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт у вигляді адміністративно-господарських штрафів, які застосовуються до автомобільних перевізників.

Враховуючи, що спірною постановою позивача було притягнуто до відповідальності у вигляді адміністративно-господарського штрафу на підставі абз.3 ч.1 ст.60 Закону №2344-III, то одним з ключових питань, на які повинен дати відповідь суд при вирішенні даного спору, чи є позивач автомобільним перевізником в розумінні Закону №2344-III.

Відповідно до ст.1 Закону №2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач не є перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», а є лише власником транспортного засобу Mercedes-Benz,реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Натомість, в акті № 354456 та в постанові №011961 відповідач дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 є перевізником, однак доказів вказаного відповідачем до суду не надано.

Вказаний транспортний засіб було надано ОСОБА_4 (надалі-водій) для користування в особистих потребах, що підтверджується заявами та поясненнями, наданими позивачем, а також відсутністю ознак здійснення комерційного перевезення.

Суд звертає увагу, що жодних доказів, що свідчать про здійснення позивачем перевезення вантажів або пасажирів, а також про надання послуг автомобільного транспорту, відповідачем не надано.

Під час перевірки та складання акту №354456 відповідач не встановив фактичного автомобільного перевізника, не дослідив документально підтверджену мету перевезення, не витребував від водія відповідні документи, які могли би свідчити про участь у господарській діяльності позивача.

Суд зазначає, що пунктом 2.1. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 встановлено, що водій повинен мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс ОСЦПВ.

Оскільки в даному випадку товар перевозився для особистих потреб, то наявність інших документів, ніж ті, що передбачені п.2.1. ПДР, не вимагаються.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 19.10.2023 року по справі №640/27759/21:

« 51. В контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити з того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

В цьому контексті основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

Натомість, нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися з розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.

Тільки такий підхід забезпечить дотримання принципу належного виконання учасниками спірних правовідносин вимог законодавства, яке регулює перевезення пасажирів та вантажів, та реалізацію принципу правової визначеності у спорах щодо встановлення дійсного автомобільного перевізника компетентним органом, який контролює дотримання державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.».

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постановах від 22.02.2023 року у справі №240/22448/20, від 06.07.2022 року у справі №560/514/22, Верховний Суд констатує, що положення статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовуються виключно до автомобільного перевізника і не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт.

З огляду на зазначене, посадові особи Укртрансбезпеки повинні забезпечити відповідні вимоги Закону України «Про автомобільний транспорт» про те, що понести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт повинен дійсний автомобільний перевізник, тобто особа, яка в момент перевірки здійснювала автомобільне перевезення, при цьому була зобов`язана дотримуватись вимог указаного Закону і, серед іншого, забезпечити водія (та/або іншу уповноважену особу, присутню при перевірці) відповідною документацією, яка є необхідною для повното та всебічного встановлення усіх обставин, які були предметом перевірки.

Неправильне визначення Укртрансбезпекою дійсного автомобільного перевізника та застосування адміністративної відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт до особи, яка не здійснювала спірного автомобільного перевезення є самостійною підставою для висновку про протиправність оскаржуваної постанови та її скасування.

Обов`язок із встановлення дійсного автомобільного перевізника має Укртрансбезпека, яка, у випадку встановлення порушення законодавства про автомобільний транспорт, зобов`язана притягнути до адміністративної відповідальності лише винну в указаних порушеннях особу. При цьому притягнення до відповідальності особи, яка не була в момент перевізника автомобільним перевізником є недопустимою, а тягар наслідків у такому випадку несе компетентний контролюючий орган - Укртрансбезпека.

Аналогічна позиція висловлена у постанові ВС 22.02.2023 року у справі №240/22448/20, від 22.12.2021 року у справі №420/3371/21, від 06.07.2023 року по справі №640/39442/21, від 28.12.2023 року по справі №300/4673/22.

З огляду на встановлені під час розгляду справи обставини, враховуючи те, що позивач є лише власником транспортного засобу та не є перевізником у розумінні вимог Закону України «Про автомобільний транспорт», постанова про застосування адміністративно- господарського штрафу від 23.05.2023 року № 011961 є протиправною і підлягає скасуванню.

VII. Висновок суду

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

VIII. Розподіл судових витрат

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією від 31.05.2023.

В зв`язку із задоволенням позовних вимог, на користь позивача необхідно стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно- господарського штрафу від 23.05.2023 року № 011961, винесену відділом державного нагляду (контролю) у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті.

Стягнути на користь ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 (одна тисяча сімдесят три грн 60 коп) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (, місцезнаходження: 02000, м. Київ, вул. Фізкультури 9 ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.