Справа № 240/25539/23
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року м. Житомир справа № 240/25539/23

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, стягнення середнього заробітку,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо невчасної виплати позивачу індексації грошового забезпечення в сумі 77 935,19грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 26.08.2022 до 19.08.2023 року в сумі 136104,42грн.;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України від 19.10.2000 року №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" за період з 01.01.2016 року по 19.08.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що його було звільнено з військової служби та виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення з 27.08.2019 року, однак відповідач протиправно не виплатив належну позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 28.02.2018, в зв`язку з чим останній звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Позивач стверджує, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21.04.2023 року у справі №240/1374/23 відповідач сплатив належну позивачу індексацію грошового забезпечення 19.08.2023 року в сумі 77 935,19 грн. Тому позивач вважає, що має право на виплату середнього заробітку за увесь період затримки розрахунку індексації грошового забезпечення при звільненні.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 06.09.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду з постановленням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні.

Вказує, що Житомирським окружним адміністративним судом були розглянуті декілька спорів у справах №№240/12093/19, 240/645/20, 240/9150/20, 240/20311/21, 240/5915/21, 240/1374/23 й у справах №№ 240/20311/21, 240/1374/23 та у цій справі, що розглядається, зміст позовних вимог є однаковим в частині виплати компенсації втрати частини доходів.

Відповідач звертає увагу, що позивач неодноразово звертався до суду щодо нарахування та виплати йому середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку при звільненні у справах №№240/12093/19, 240/9150/20, 240/5915/21, тому між сторонами не виник новий спір, а має місце спір між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, в зв`язку з чим необхідно було відмовити у відкритті провадження у цій справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.

Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до Витягу з наказу від 27.08.2019 року № 200 командира військової частини НОМЕР_1 звільненого наказом Командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України позивача виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення з 27.08.2019 року.

При цьому звільнення позивача зі служби відбулося без проведення з ним остаточного розрахунку.

Так, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28.01.2020 року у справі № 240/12093/19, яке набрало законної сили, було задоволено позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та визнано протиправними дії відповідача щодо несвоєчасної виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 41 885,50 грн.; стягнуто з останньої на користь позивача середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 28 серпня по 28 листопада 2019 року в сумі 59 331, 21 грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 у справі № 240/9150/20, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії відповідача щодо невчасної виплати на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій в сумі 43987,69 грн. (з урахуванням стягнутих податків, зборів); стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 28.08.2019 року до 20.03.2020 року в сумі 43 986,88 гривень.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 у справі № 240/20311/21, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з несвоєчасною виплатою індексації за період з 01.01.2016 по 28.02.2018; зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-111 "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" за період з 01.01.2016 по дату фактичної виплати індексації.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 у справі № 240/5915/21, яке набрало законної сили, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток в розмірі 58597,85грн. за затримку повного розрахунку при звільненні (невиплата матеріальної допомоги вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік в сумі 9425,94 гривень та грошового забезпечення у розмірі 49171,91 гривень).

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 03.04.2020 у справі № 240/645/20, яке набрало законної сили, зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018.

Як стверджує позивач, на виконання зазначеного рішення, 24.09.2020 відповідач перерахував йому індексацію грошового забезпечення у сумі 4435,66 грн., що, на думку позивача, не відповідало вимогам законодавства й стало приводом для звернення за судовим захистом своїх прав та інтересів.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 21.04.2023 у справі № 240/1374/23, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо незастосування позивачу при нарахуванні індексації коефіцієнтів індексації, що відповідають місяцю підвищення тарифної ставки (окладу) січень 2008 року за період з 01.01.2016 по 28.02.2018; зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із встановленням базового місяця січень 2008 року з урахуванням раніше виплачених сум.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами у справі, на виконання цього рішення відповідач 19.08.2023 року сплатив позивачеві 77 935,19 грн.

Отже, повідомленням про надходження коштів підтверджено факт несвоєчасного остаточного розрахунку з позивачем при звільненні, що, в свою чергу, стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

При цьому, позивач самостійно визначив періодом затримки розрахунків, за який він просить стягнути з відповідача середній заробіток за невчасну виплату відповідачем індексації грошового забезпечення, період з 26.08.2022 до 19.08.2023, але не більш як за шість місяців. Обґрунтовуючи межі періоду позивач зазначив, що 26.08.2022 він звернувся до відповідача із заявою щодо перерахунку індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року, яка залишена без задоволення. Відтак, на думку позивача, саме з 26.08.2022 року він має право на виплату середнього заробітку.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 1-1 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Разом з тим, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення)) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що встановлює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. Такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню відповідні положення Кодексу законів про працю України. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 13.02.2020р. у справі №813/356/16.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України, у редакції, що була чинною станом на час звільнення позивача, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України (у редакції Закону № 2352-ІХ, чинної на час виплати позивачу індексації грошового забезпечення) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже, після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Матеріалами справи підтверджено, що позивача виключено з особового складу Військової частини НОМЕР_1 з 27.08.2019, остаточний розрахунок з позивачем виплат з індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, які мали були виплачені позивачу, проведено 19.08.2023.

Таким чином, непроведення з вини відповідача розрахунку з позивачем у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України.

Беручи до уваги межі заявлених позивачем вимог, враховуючи приписи статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати середнього заробітку працівникові шістьма місяцями, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 26.08.2022 до 19.08.2023 лише в межах шести місяців, тобто за 183 календарних дні, як заявлено позивачем у позові.

Середній заробіток працівника визначається за правилами, закріпленими у "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі по тексту - Порядок №100), чинність якого згідно з пунктом 2 поширюється на підприємства, установи і організації незалежно від форми власності, а також на фізичних осіб - підприємців та фізичних осіб, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників

Пунктом 5 Порядку № 100 передбачено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Зважаючи на приписи "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №26, при обчисленні середньої заробітної плати військовослужбовцям слід враховувати число календарних днів.

Відповідно до п. 8 Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Згідно з довідкою відповідача від 18.06.2019 № 2374 розмір грошового забезпечення за червень 2019 року становив 22 684,13 грн., за липень 2019 року 22 684,13 грн.

Отже, середньоденній заробіток позивача складає 743,74 грн. ((22 684,13+22 684,13):61).

Надана відповідачем довідка від 13.12.2023 № 133/10327, де середньоденний розмір грошового забезпечення позивача за останні два місяці перед звільнення складає 627,51грн., судом до уваги не береться, оскільки відповідач, розраховуючи таку величину, врахував не усі види додаткового грошового забезпечення, які зазначені ним у довідці від 18.06.2019.

Отже, беручи до уваги наведене вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо нарахування та виплати відповідачем середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, виходячи з нормативної формули положень ст. 117 КЗпП України та приписів постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, у спосіб множення показника середньоденного грошового забезпечення за два останні місяці перед звільненням на кількість днів затримки розрахунку - 183 днів (з урахуванням обмежень, встановлених ст. 117 КЗпП України).

Відтак, розмір середнього заробітку, який підлягає виплаті на користь позивача у даному спорі, становить 136 104,42 грн. (743,74 грн. х 183 календарних дні).

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) врегульовано, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За змістом статті 2 вказаної статті Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі-компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Статтею 3 Закону № 2050-ІІІ передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

При цьому, використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання стосовно того, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Відповідно до статті 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону №2050-ІІІ постановою Кабінету Міністрів України 21.02.2001 № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (надалі - Порядок №159).

Пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Згідно з абзацом 1 пункту 4 Порядку №159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11.07.2017 №21-2003а16, Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №810/1092/17, від 13.01.2020 у справі №803/203/17 та від 15.10.2020 у справі №240/11882/19.

При цьому, використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання стосовно того, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №810/1092/17, від 13.01.2020 у справі №803/203/17, від 29.10.2020 у справі №280/729/19, від 29.04.2021 у справі №240/6583/20.

Отже, у випадку бездіяльності роботодавця щодо нарахування та виплати працівнику грошового забезпечення, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому, донарахування належних громадянину сум компенсації втрати доходів має здійснюватися до дня фактичної виплати заборгованості, щодо якої порушені строки виплати.

Зважаючи на те, що в рамках розгляду даної справи встановлено наявність факту несвоєчасної виплати позивачу сум індексації грошового забезпечення, останній має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Як свідчать матеріали справи, остаточна виплата позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року відбулася 19.08.2023.

Під час судового розгляду вказаної категорії справ суд застосовує правову позицію, викладену Верховним Судом у своїх постановах, зокрема від 19.05.2022 у справі №200/3859/21, від 24.01.2023 у справі №200/10176/19-а.

Так, Верховний Суд дійшов висновку про те, що основними умовами для виплати суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Таким чином, обов`язок з виплати компенсації виникає у випадку порушення строків виплати доходів та виплати нарахованих доходів.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати грошового забезпечення, а саме - 19.08.2023 року включно.

Згідно зі статтею 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

А згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведена правомірність відмови щодо виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Доводи відповідача про те, що нарахування середнього заробітку вже було предметом судового розгляду в інших справах, у яких Житомирським окружним адміністративним судом до відкриття провадження у цій справі були прийняті рішення,до уваги судом не беруться, оскільки розрахунок заробітку як майнової втрати позивача у цьому спорі здійснюється після запровадження правового регулювання, яке обмежує виплату середнього заробітку шістьма місяцями без врахування критеріїв пропорційності наслідкам правоворушення.

За змістом частини 1 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Підсумовуючи наведені вище висновки суду, останній дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України з відповідача не стягується.

Керуючись статтями 9, 72, 77, 143, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстрований АДРЕСА_1 , фактичне проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікацій номер НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними, зобов`язати вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невчасної виплати позивачу сум, належних при звільненні (індексації грошового забезпечення).

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 26.08.2022 до 19.08.2023, але не більш як за шість місяців, в сумі 136 104,42 грн.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати грошового забезпечення, а саме - 19.08.2023 року включно, відповідно до Закону України від 19.10.2000 року №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко

16.05.25