Справа № 607/5295/25
Суддя: Багрій Т. Я.
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.05.2025 Справа №607/5295/25 Провадження №2-а/607/267/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Багрія Т.Я., з участю секретаря судового засідання Новосад С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження (ч.3 ст.194 КАС України) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, в якій просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №4204749 від 05 березня 2025 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що після зупинки транспортного засобу та під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 повідомила їх про те, що перед початком руху вона переконалась у справності світлових приладів автомобіля. Вийшовши з автомобіля вона побачила, що справді не працює права фара, після чого попросила вибачення і повідомила працівника поліції, що фара вийшла з ладу під час руху транспортного засобу. Незважаючи на вказані пояснення, працівник поліції склав відносно неї постанову про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.121 КУпАП. Позивач вказану постанову вважає незаконною та такою, що винесена безпідставно, оскільки згідно ч.1 ст.121 КУпАП, передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має технічні несправності, зокрема несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби). При цьому, відповідно до п.31.4.3 ПДР України, несправність лампи правої фари в режимі ближнього світла не віднесена до переліку несправностей, за умови наявності яких забороняється експлуатація таких транспортних засобів згідно із законодавством. У разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил. За умови несправності лампи правої фари в режимі ближнього світла, позивач мала право продовжити рух до місця стоянки або ремонту. Вказана обставина не забороняє подальший рух транспортного засобу відповідно до п.31.6 ПДР, оскільки подальший рух транспортних засобів забороняється лише за умови несправності ламп обох фар чи задніх габаритних ліхтарів.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що 05 березня 2025 року близько 21:00 год. позивачка рухаючись по вул. Степана Будного в м. Тернопіль, на своєму автомобілі марки «Ford», моделі «Focus» із д.н.з. НОМЕР_1 , де була зупинена працівниками поліції, а саме інспектором відділення поліції № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області Касімовим Василем Володимировичем через те, що допустила порушення норм п. 31.4.3 ПДР України, яким передбачено заборону керування транспортним засобом, що має технічні несправності зовнішніх освітлювальних приладів, а саме керування транспортним засобом із технічно несправною передньою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби. Даний факт являється порушенням норм п. 31.4.3 ПДР котрим регламентується технічний стан автомобілів, в тому числі зовнішніх освітлювальних приладів та норм ч.1 ст.121 КУпАП. Інспектором відділення поліції № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області Касімовим Василем Володимировичем на основі викладеного було винесено на позивачку постанову серії ЕНА № 04204749 за ч.1 ст.121 КУпАП згідно з якою позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Відповідно до чинного законодавства автомобіль, транспортний засіб, є джерелом підвищеної небезпеки. Згідно ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що покладає на водіїв та власників транспортних засобів посилену відповідальність за їх справний стан перед виїздом на автошляхи. Тому вся відповідальність за експлуатацію транспортного засобу та її наслідки лежить на водію автомобіля. Матеріали справи містять належні докази у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Позивачем було вчинено порушення ч.1 ст.121 КУпАП через недодержання вимог ПДР України. Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог Закону «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. На відеозаписі " export-8u4s1 позивачка (00:56 хв.) підходить з інспектором відділення поліції № 1 (м. Тернопіль) до автомобіля, та звертає увагу на технічну несправність. У результаті із вказаного відеозапису простежується, що позивачці є відомо про технічну несправність транспортного засобу, та вона допускає здійснення експлуатації автомобіля не усуваючи такої несправності. Також на місці зупинки позивачкою не було усунуто виявленої несправності, що підтверджується матеріалом вище вказаного відеозапису. Враховуючи наведене поліцейським законно та обґрунтовано прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду із клопотанням про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача Головного управління національної поліції в Тернопільській області, будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, та не повідомив суду причини своєї неявки. У відзиві на позовну заяву представник відповідача Поважна Г.В. просить розглядати справу за її відсутності, у зв`язку із службовою зайнятістю.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази та враховуючи норми чинного законодавства, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

В оскаржуваній постанові серії ЕНА №4204749 від 05 березня 2025 року зазначено, що ОСОБА_1 05 березня 2025 року о 20 год. 53 хв. в м.Тернопіль по вул.С.Будного, керуючи транспортним засобом марки Ford Focus, номерний знак НОМЕР_2 , в якого у темну пору доби не працювала фара в режимі ближнього світла, чим порушила вимоги п.31.4.3 ПДР України керування водієм ТЗ, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), з якими відповідно до встановлених правил експлуатація забороняється, переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.121 КУпАП.

Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до вимог ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст.121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Порядок дорожнього руху на території України регулюється Законом України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху України та іншими нормативними актами.

Згідно з пунктом 1.1 Правил дорожнього руху України вони, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до пункту 1.9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Частиною 1 ст.90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Представником відповідача до відзиву на позов долучено відеозапис під назвою export-8u4s1, що міститься на оптичному диску DVD-R, з якого вбачається, що підійшовши до транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , працівник поліції пояснив позивачу причину зупинки, а саме: непрацююча лампа правої фари в режимі ближнього світла в темну пору доби. Під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 повідомила їх про те, що цього не може бути, оскільки перед початком руху вона переконалась у справності світлових приладів автомобіля. Вийшовши з автомобіля вона побачила, що справді не працює права фара в режимі ближнього світла, після чого повідомила працівника поліції, що фара вийшла з ладу під час руху транспортного засобу.

Диспозиція частини першої статті 121 КУпАП передбачає відповідальність водія за керування транспортним засобом, що має несправності: системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

З наведеного слідує, що адміністративна відповідальність передбачена не за керування водієм транспортним засобом, що має будь-які несправності зовнішніх світлових приладів у темну пору доби, а лише ті, за наявності яких відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється.

Вичерпний перелік несправностей зовнішніх світлових приладів транспортних засобів, за наявності яких згідно із законодавством забороняється їх експлуатація, наведений у пункті 31.4.3. розділу 31 ПДР: а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу;

б) порушено регулювання фар;

в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла;

г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу;

ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

Таку несправність зовнішніх світлових приладів транспортного засобу, як несправність лампи правої фари в режимі ближнього світла, пунктом 31.4.3 розділу 31 ПДР не віднесено до переліку несправностей зовнішніх світлових приладів транспортних засобів, за наявності яких згідно із законодавством забороняється експлуатація таких транспортних засобів.

Якщо під час руху виникає несправність, передбачена підпунктом «а» пункту 31.4.3. ПДР, то це врегульовано пунктом 31.5. цих же Правил, вимогами якого передбачено, що у разі виникнення в дорозі несправностей, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 згаданих вже Правил.

Заборона подальшого руху транспортного засобу передбачена у пункті 31.6 ПДР, у тому разі, якщо: а) робоча гальмова система чи рульове керування не дають змоги водієві зупинити транспортний засіб або здійснити маневр під час руху з мінімальною швидкістю; б) у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів; в) під час дощу або снігопаду не працює склоочисник з боку розміщення керма; г) зіпсований тягово-зчіпний пристрій автопоїзда.

Виходячи з наведеного, повна заборона подальшого руху транспортним засобом може бути лише у випадках, коли у темну пору доби не горять лампи усіх фар чи задніх габаритних ліхтарів.

Чинними ПДР України не забороняється експлуатація транспортного засобу, у якому не горить лампа правої фари в режимі ближнього світла в темну пору доби, а тому експлуатація такого транспортного засобу не утворює в діяннях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого підпунктом пунктом 31.4.3 ПДР, за яке настає відповідальність передбачена ч. 1 ст. 121 КУпАП. У разі виникнення в дорозі вказаної несправності, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту.

Також слід зазначити, що в оскаржуваній постанові не зазначено, який саме підпункт пункту 31.4.3 ПДР України порушила ОСОБА_1 . У постанові міститься посилання на переобладнання з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, що суперечить фабулі оскаржуваної постанови та встановленим судом обставинам справи.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, на відповідача покладено обов`язок доказування правомірності складення оскаржуваної постанови.

Жодних належних та допустимих доказів вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 для притягнення її до адміністративної відповідальності, відповідачем не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем, всупереч вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, факт порушення позивачем Правил дорожнього руху України та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, належних та допустимих доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суду не надано.

У відповідності до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з частиною першої статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», «Ґаші проти Хорватії», «Трґо проти Хорватії»).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Також позиція висловлена у п. 39 Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №463/1352/16-а від 08.07.2020 p., де зазначено, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

На підставі наданих доказів та вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, що вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, а тому, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №4204749, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн., слід скасувати та закрити провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно зі ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 КАС України).

Враховуючи вищенаведене, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений нею судовий збір у розмірі 605,60 грн. за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.62 Конституції України, ст. 5,77, 139,194, 205,229, 241-243, 250, 255, 257, 271, 286, 297, п.п. 15.5 п.1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України, ст. 7, 9, 33, 122, 245, 251, 252, 258, 268, 280, 283, 287-289, 293 КУпАП, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №4204749 від 05 березня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 (триста сорок) гривень - скасувати. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Тернопільській області 605 (шістсот п`ять) грн. 60 (шістдесят) коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного судуабо через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а учасниками справи, яким повне рішення не було вручене у день його проголошення, у той же строк з дня його вручення.

Відомості про учасників справи:

- позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

- відповідач: Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, 46001, м, Валова вулиця, 11, Тернопіль, Тернопільська область, .

Головуючий суддяТ. Я. Багрій