Справа № 750/4258/25
Суддя: Косенко О. Д.
Дата ухвалення: 2025-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/4258/25
Провадження № 2-а/750/114/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі судді Косенка О.Д.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Хоменко Маріанни Арутюнівни до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) в особі представника адвоката Хоменко М.А., звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови ТВО начальника ТЦК та СП підполковника ОСОБА_2 від 28.01.2025 за № 36 про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

В обґрунтування позову посилається на те, що 21.01.2025 Позивач був затриманий та доставлений поліцейськими до адміністративної будівлі ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 . В обгрунтування затримання працівниками поліції було повідомлено позивача, що він перебуває у розшуку у зв`язку з виявленням можливого порушення ним правил військового обліку.

Того ж дня, 21.01.2025, співробітником ІНФОРМАЦІЯ_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення № 36, зі змісту якого 21.01.2025 о 13 год. 40 хв. Позивач не прибув за повісткою № 11/0050 від 12.11.2024 на 13.11.2024, чим порушив вимоги абз. 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час дії воєнного стану та вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. 28 січня 2025 року ТВО начальника ТЦК та СП ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковник ОСОБА_2 розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно Позивача, та склав постанову № 36 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, якою наклав на Позивача стягнення у вигляді штрафу у сумі 25500 грн.

Позивач вважає, що постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню. У постанові не вказано обґрунтованих доказів вчинення громадянином ОСОБА_1 повторно адміністративного правопорушення, передбачено ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Крім того, ТВО начальника ТЦК та СП ОСОБА_2 , притягаючи Позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАПЮ не звернув увагу на той факт, що Позивач є особою, яка на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, оскільки зайнятий постійним доглядом за хворою матір`ю: ОСОБА_3 , яка потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії, у зв`язку з чим, Позивачем було подано до ІНФОРМАЦІЯ_3 заяву про надання довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що Позивач був належним чином оповіщений про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 13.11.2024, як це визначено Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560. Позивач вказує, що жоден із належних способів оповіщення, передбачених Порядком № 560, не був дотриманий у випадку Позивача.

Позивач також звертає увагу суду, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення він присутній не був. Копію оскаржуваної постанови № 36 позивач отримав у Чернігівському відділі державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції лише 17.03.2025.

Ухвалою суду від 02.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторонам надано строк для подачі заяв по суті справи.

Відповідач через систему «Електронний суд» 17.04.2025 надав відзив на позов, у якому проти його задоволення заперечив, вказавши, що 21.01.2025 Позивача, було доставлено працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі вимог статті 259 КУпАП для складання протоколів про адміністративні правопорушення, у зв`язку з порушенням правил військового обліку та перебуванням в розшуку за зверненням ІНФОРМАЦІЯ_3 . 21 січня 2025 року був складений протокол №36 про вчинення ним правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме неприбуття за повісткою №11/0050 від 12.11.2024. Після доставки Позивача до ІНФОРМАЦІЯ_4 , уповноважена особа попросила Позивача пред`явити свої документи. Позивач надав свої документи для ознайомлення, серед яких була повістка №11/0050 для явки до ТЦК та СП на 13.11.2024. Тобто повістка вже знаходилася у Позивача при собі, яку він надав разом з своїми документами, що підтверджують особу Позивача. Копія повістки №11/0050, яку відповідач надає разом з відзивом, була зроблена з повістки, яку Позивач надав сам. При ознайомленні з даною повісткою, уповноважена особа ТЦК та СП дізналася у Позивача, що повістку №11/0050 йому вручили на блокпосту, при перевірці документів. Так як особа перебувала в розшуку за зверненням ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв`язку з неприбуттям за викликом до ТЦК та СП у строк та місце зазначене у повістці №11/0050 від 12.11.2024 представником ТЦК та СП було складено протокол №36, другий примірник якого Позивач отримав під особистий підпис, та, будучи належним чином оповіщеним про дату час та місце розгляду, не прибув до ТЦК та СП.

Позивачу після відмови від проходження ВЛК, що було зафіксовано протоколом №37, було надано під особистий підпис повістку №1в/174 для прибуття до ТЦК та СП на 22.01.2025 для проходження медичного огляду, за якою Позивач не прибув. На Позивача було накладено штраф згідно з санкцією частини 3 статті 210-1 КУпАП у розмірі 25500 грн, у зв`язку з тим, що він двічі не прибув за повістками, отриманими під особистий підпис.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

21 січня 2025 року співробітником ІНФОРМАЦІЯ_1 , було складено протокол про адміністративне правопорушення № 36, за змістом якого, 21.01.2025 о 13 год. 40 хв. у ІНФОРМАЦІЯ_1 установлено, що громадянин ОСОБА_1 не прибув за повісткою № 11/0050 від 12.11.2024 на 13.11.2024, чим порушив вимоги абз. 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час дії воєнного стану, та вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (а.с. 29-30).

У протоколі мається пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що в той день, 13.11.2024 він був зайнятий доглядом за своєю матір`ю, та поїздкою в м. Чернігів.

28 січня 2025 року ТВО начальника ТЦК та СП ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковник ОСОБА_2 розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно Позивача, та виніс постанову № 36 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, якою наклав на Позивача стягнення у вигляді штрафу у сумі 25500 грн (а.с. 27-28).

Як вбачається зі змісту постанови Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він не прибув за повісткою № 11/0050 від 12.11.2024 на 13.11.2024, чим порушив вимоги абз. 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час дії воєнного стану та вчинив повторно правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Дослідивши письмові матеріали справи, надавши оцінку доводам сторін, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 210-1 КУпАП України адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст. ст. 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що Позивача притягнуто до відповідальності за порушення вимог ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ.

Згідно ч. 1 ст. 22 Закону № 3543-ХІІ громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці.

Частиною 3 ст. 22 Закону №3543-ХІІ встановлено обов`язки громадян під час мобілізації, зокрема: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк (абз. 8 ч. 3 ст.22).

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк (абз. 19-20 ч. 3 ст. 22).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів (абз. 22).

Згідно із наявною в матеріалах справи копією повістки від 12.11.2024 про виклик до ТЦК та СП №11/0050 Позивачу належить з`явитися на 13.11.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення облікових даних та проходження ВЛК (а.с. 64 зворот). Надана суду копія повістки не містить підпису особи, якій вона вручена, що спростовує твердження Відповідача, що Позивач отримав повістку під особистий підпис.

У відзиві на позов Відповідач вказує, що Позивачу після повернення з омп та після відмови від проходження ВЛК, що було зафіксовано протоколом №37, було надано під особистий підпис повістку №1в/174 для прибуття на 22.01.2025 для проходження медичного огляду, за якою Позивач до ТЦК та СП не прибув, у зв`язку з чим на Позивача був накладений штраф у розмірі 25500 грн, оскільки він двічі не прибув за повістками, отриманими під особистий підпис.

Разом з тим зазначені вище документи чи їх копії суду не надані, а ому такі доводи Відповідача судом не приймаються до уваги.

Відповідачем до відзиву на позов надано копію повістки №1в/245, підписаної ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ОСОБА_4 з вимогою до Позивачу з`явитися 11.02.2025 о 8:30 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження медичного огляду, яка також не містить підпису особи, якій вона вручена.

Суд звертає увагу, що будь-яких письмових документів, фото-відеоматеріалів, якими б було зафіксовано вручення вищезазначених повісток Позивачу, або ж відмови від їх отримання, Відповідачем суду не надано.

Твердження, що повістка про виклик до ТЦК та СП №11/0050 вручена на блок-посту та, що вона була наявна у документах Позивача на момент його доставлення до 1 відділу ТЦК та СП ІНФОРМАЦІЯ_2 , жодними доказами не підтверджується, тоді як Позивач цю обставину заперечує.

Суд зазначає, що у відповідності до Порядку проведення призову громадян на військову службу по мобілізації в особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024, особа вважається належним чином повідомленою про необхідність явки до ТЦК, якщо повістка про виклик згенерована в електронному вигляді, підписана кваліфікованим підписом керівника ТЦК, направлена рекомендованим листом з описом вкладення за адресою, повідомленою військовозобов`язаним під час оновлення облікових даних, або складена у паперовому вигляді та належним чином вручена.

Пунктом 41 Порядку передбачено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Суд погоджується із доводами Позивача, що жоден із належних способів оповіщення, передбачених Порядком № 560, не був дотриманий у випадку Позивача. Зокрема, відсутні будь-які докази того, що: позивач особисто отримував повістку під підпис; вручення повістки супроводжувалося відеозаписом; повістка була направлена засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення; існує відмітка поштового оператора про відмову від отримання повістки або відсутність адресата за місцем проживання.

За таких обставин Позивача не може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за неявку до ТЦК та СП за повісткою.

Суд також звертає увагу, що ані в протоколі про адміністративне правопорушення, ані в оскаржуваній постанові не наведено обставин отримання Позивачем іншої повістки, крім повістки № 11/0050 ІНФОРМАЦІЯ_3 та неявки за нею, при цьому правопорушення кваліфікується як повторне, що враховується при визначенні розміру накладеного на Позивача стягнення.

Стосовно твердження Відповідача про неналежне повідомлення його про розгляд справи, суд зазначає наступне.

Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи. При цьому, обов`язок повідомляти особу про місце і час розгляду справи вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи. Суд звертає увагу, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.

З дослідженого протоколу № 36 від 21.01.2025 про вчинення Позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП вбачається, що Позивача повідомлено про розгляд справи о 10 годині 28.01.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 по вулиці Костюка Г., будинок 20-А, кабінет № 1.

У протоколі підписом особи, яка притягується до відповідальності також засвідчено роз`яснення їй положення ст. 63 Конституції України, власноручні пояснення, а також підтвердження отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення.

У поясненні в протоколі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності вказав, що в той день, 13.11.2024 він був зайнятий доглядом та перевезенням своєї матері, яка є інвалідом 1-Б групи, та поїздкою в м. Чернігів за купівлею ліків.

Факт складення стосовно Позивача протоколу, надання письмових пояснень та підпису протоколу Позивач та його представник не заперечили.

Отже, на час винесення оскаржуваної постанови, Відповідач мав достовірні дані щодо належного повідомлення Позивача про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, дотримався порядку притягнення особи до відповідальності та забезпечив реалізацію особою, яка притягується до відповідальності, прав, визначених ст. 268 КУпАП, а тому Позивач не був позбавлений можливості участі в розгляді справи про адміністративне правопорушення, зокрема висловлення заперечень, надання доказів, а також можливості скористатися правничою допомогою.

З огляду на вищевикладене, суд відхиляє доводи Позивача щодо неналежного його повідомлення про розгляд справи та позбавлення можливості реалізувати свої права як особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Суд також не приймає до уваги заяву Позивача про надання відстрочки від призову та документи (а.с. 31-34), які підтверджують право на таку відстрочку, оскільки вона датована 24.01.2025, тобто пізніше складення адміністративного протоколу і може бути підставою для звільнення Позивача від обов`язку проходження ВЛК, проте не є підставою для звільнення від адміністративної відповідальності за неявку за повісткою, яка виписувалася раніше. Про результати розгляду заяви та надання права Позивачу на відстрочку відомості в матеріалах справи відсутні.

Суд зауважує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

В силу принципу презумпції невинуватості, який закріплений у ст. 62 Конституції України та діє в адміністративному праві, вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, всі сумніви у винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, що не було зроблено відповідачем, а тому наявність підстав для притягнення Позивача до адміністративної відповідальності не доведена. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

На необхідність справедливого розгляду справ звертає увагу і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04). Згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

З огляду на встановлені обставини справи суд доходить висновку, що Відповідачем на виконання вимог ч. 2 ст. 77 КАС України не доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності належними допустимими доказами, які б відповідали критерію доказування «поза розумним сумнівом», а тому постанова № 36 від 28.01.2025 підлягає скасуванню за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 1, 3, 5 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено та заявлено до стягнення судовий збір у розмірі 605,60 грн, які підлягають стягненню на його користь з відповідача.

При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката відображено у ч. 5 ст. 134 КАС, відповідно до якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 6 ст. 134 КАС у разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7 ст. 139 КАС встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом 5 днів після ухвалення рішення суду за умови, якщо до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, з аналізу вищенаведених норм процесуального законодавства вбачається, що для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зроблено правовий висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Отже, суд може обмежити заявлений до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу з огляду на розумну їх необхідність для конкретної справи з власної ініціативи.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 у справі № 756/6927/20, від 04.04.2024 у справі № 701/804/21, від 10.04.2024 року у справі № 530/259/21, від 10.04.2024 у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо самостійного зменшення судом розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.

Позивачем заявлено вимогу про розподіл судових витрат, у тому числі на правничу допомогу у розмірі 11 500 грн.

Правову допомогу при зверненні до суду з позовною заявою позивачу надавала адвокат адвокатського об`єднання «Лігал Айк`ю Груп» Хоменко Маріана Арутюнівна.

На підтвердження повноважень адвоката для участі у справі Позивачем, Договору про надання правової (професійної правничої) допомоги №19/03/25/2 від 19.03.2025 (а.с. 35-37), копії ордера, виданого адвокатським об`єднанням «Лігал Айк`ю Груп» (а.с. 41), свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 40), рахунку на оплату (а.с. 38), платіжної інструкції від 19.03.2025 на суму 11500 грн ( а.с. 39),

З огляду на те, що відповідно до ч. 6 ст. 12 КАС України, справа відноситься до категорії незначної складності, розглядалася судом за правилами спрощеного судового провадження без виклику сторін, а також враховуючи обсяг та реальність наданих адвокатом послуг, необхідність вчинення процесуальних дій, суд доходить висновку про зменшення заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу і стягнення їх у розмірі 3000 грн, що відповідатиме принципам обгрунтованості, співмірності судових витрат та розумності їхнього розміру.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 72, 77, 90, 241-246, 255, 286, 292, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_2 від 28.01.2025 № 36 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП задовольнити.

Постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_2 від 28.01.2025 № 36 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок у відшкодування витрат на сплату судового збору.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 3000,00 (три тисячі) гривень у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 .

Суддя Олег КОСЕНКО