Справа № 200/1329/25
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2025 року Справа№200/1329/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення №96 від 11.02.2025 року та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення №96 від 11.02.2025 року та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.02.2025 року позивач вперше звернувся до Пенсійного фонду України через свій електронний кабінет на веб-порталі з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та надав повний пакет документів необхідний для призначення пенсії, а також усі документи що підтверджують наявність у нього пільгового стажу роботи за Списком №1. Позивач зазначив, що він самостійно розрахував свій стаж відповідно до даних його трудової книжки та довідки форми ОК-5 та встановив, що фактично станом на день виповнення йому 50 років у червні 2024 року він має більше 28 років страхового стажу та більш 12 років пільгового стажу за Списком №1-шахтарі відповідно постанови Кабінету Міністрів України №202, тобто фактично він має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач зауважив, що за розподілом його заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі відповідач), який своїм рішенням №96 від 11.02.2025 року відмовив йому в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Позивач наголосив на тому, що його страховий стаж за підрахунком відповідача становить 35 років 00 місяців 28 днів (з урахуванням додаткових років за списком №1), пільговий стаж становить 09 років 07 місяці 11 днів. У своєму рішенні відповідач зазначив, що «до страхового стажу не враховано період служби з 01.07.2000 по 08.01.2002, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб ДРЗДСС, довідка про нараховані суми грошового забезпечення не надана та періоди роботи з 01.01.2022 по 31.03.2022, 01.07.2022 по 31.07.2022, з 01.10.2022 по 30.06.2024, оскільки в реєстрі застрахованих осіб ДРЗДСС відсутні дані про сплату внесків.». Позивач закцентував свою увагу на тому, що відповідно до форми РС-право станом на 03.02.2025 його страховий стаж становить 26 років 29 днів, а пільговий стаж за Списком №1 становить 9 років 7 місяців 12 днів, отже відповідач не зараховує до його страхового стажу та пільгового стажу за Списком №1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №202 періоди роботи на підземних роботах з 01.01.2022 по 31.03.2022, 01.07.2022 по 31.07.2022, з 01.10.2022 по 30.06.2024. Позивач вважає дії відповідача щодо не зарахування зазначених періодів його роботи до страхового та пільгового стажу незаконними.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надало відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне, що позивач 12.02.2025 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, та подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, яке прийняло рішення №96 від 11.02.2025 про відмову в призначенні пенсії. Відповідач зауважив, що згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відомості про сплату за застраховану особу позивача у період роботи з 01.07.2000 по 08.01.2002, з 01.01.2022 по 31.03.2022, з 01.07.2022 по 31.07.2022, з 01.10.2022 по 30.06.2024, відсутні. За результатами розгляду документів позивача, Головним управлінням визначено, що його страховий стаж з урахуванням додаткових років за Списком №1 складає - 35 років 00 місяців 28 днів. Пільговий стаж за Списком №1 - 09 років 07 місяців 11 днів. Враховуючи, що у позивача на дату звернення до органів Пенсійного фонду відсутній необхідний пільговий стаж, передбачений ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах обґрунтовано відмовлено. В свою чергу, позивач не надав до органів Пенсійного фонду жодних доказів за спірний період роботи, а саме довідку про заробітну плату за цей період, які б підтверджували отримання ним доходу, нарахування страхових внесків (єдиного внеску) та невиконання обов`язку щодо перерахування страхових внесків підприємством-страхувальником. А тому, в органу Пенсійного фонду відсутні будь-які дані (відомості) для висновку, що позивач у період з 01.07.2000 по 08.01.2002, з 01.01.2022 по 31.03.2022, з 01.07.2022 по 31.07.2022, з 01.10.2022 по 30.06.2024 дійсно отримував заробітну плату (дохід), а страхові внески (єдиний соціальний внесок) не сплачувалися чи сплачувалися роботодавцем з порушенням встановлених строків. Таким чином, за матеріалами позову не вбачається підстав для зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу позивача в спосіб, як це ним вказано в адміністративному позові до суду. З врахуванням наведеного, будь-яких порушень прав позивача на пенсійне забезпечення, зокрема щодо порядку проведення призначення пенсії та її виплати, Головне управління у своїх діях не вбачає. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Ухвалою суду від 28.02.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Про відкриття провадження у справі, позивач та відповідач були повідомлені належним чином, відповідно до наявності у них реєстрації кабінету електронного суду, про що свідчить відповідна відмітка, де в графі «доставлено» зазначена дата 28.02.2025.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 . Відповідно до наявного в матеріалах справи копії паспорту серії НОМЕР_2 виданого Дзержинським МВ УМВС України в Донецькій області від 08.06.1996 є громадянином України.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, , в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі, підтверджується наявною копією заяви, позивач засобами вебпорталу звернувся до територіальних органів ПФУ з заявою про призначення йому пенсії за віком від 03.02.2025. За принципом екстериторіальності для розгляду даної заяви було обрано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

За результатом розгляду заяви позивача про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, відповідачем було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №96 від 11.02.2025, відповідно до якого було зазначено наступне: - « Відмова про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. ОСОБА_1 . Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 03/02/2025. Вік заявника 50 років 08 місяців. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам. Відповідно до пункту 10 порядку застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах, який затверджено наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/11731, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами необхідно надати виписку по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та уточнюючу довідку, передбачену Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 12.08.1993 № 637. Відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для обчислення страхового стажу військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу відповідно до цього Закону, страховий стаж та заробітна плата обчислюється на підставі довідки про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески. Страховий стаж особи з урахуванням додаткових років по Списку № 1 становить 35 років 00 місяців 28 днів. Пільговий стаж особи становить 09 років 07 місяців 11 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не враховано період служби з 01.07.2000 по 08.01.2002, оскільки відсутні дані про сплату внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідка про нараховані суми грошове забезпечення не надана; до пільгового та страхового стажу не враховано періоди роботи з 01.01.2022 по 31.03.2022, з 01.07.2022 по 31.07.2022, з 01.10.2022 по 30.06.2024, оскільки відсутні дані про сплату внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу право на призначення пенсії відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на даний час відсутнє. Додатковий коментар: у довідці №6/78 від 25.12.2024 невірно зазначено період підсумку пільгового стажу «08.14.2013 по 23.12.2013». Право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 заявник набуває із зниженням пенсійного віку на 9 років при досягненні 51 року.».

Позивач звертаючись до суду з даним адміністративним позовом просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення №96 від 11.02.2025 року Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву від 03.02.2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 позивача, зарахувавши періоди його роботи у ВП «шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» з 01.01.2022 по 31.03.2022, 01.07.2022 по 31.07.2022, з 01.10.2022 по 30.06.2024 року, в якості гірника з ремонту гірничих виробок 4 розряду до страхового стажу та пільгового стажу за Списком №1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №202 від 31.03.1994 року.

Отже з урахуванням вищенаведеного, спірним питанням є не зарахування відповідачем позивачу до його страхового та пільгового стажу за Списком №1 передбаченого постановою Кабінету Міністрів України №202 періоди роботи на ВП «шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» з 01.01.2022 по 31.03.2022, 01.07.2022 по 31.07.2022, з 01.10.2022 по 30.06.2024 року, в якості гірника з ремонту гірничих виробок 4 розряду та як наслідок відсутність необхідного пільгового стажу для призначення пенсії у відповідності до приписів п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституцій України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначено Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до положень абз. 1 п. 2 розд. ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Згідно з приписами абз. 3 п. 2 розд. ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Абзацом 22 статті 1 Закону №1058-IV визначено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону №1058-IV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному управлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно з ч. 5 ст. 45 Закону №1058-IV, документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Як встановлено судом позивач звернувся до відповідача із заявою від 05.02.2025 про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах передбачених п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Право на пенсію за віком на пільгових умовах визначає ст. 114 Закону № 1058-IV.

Відповідно до приписів п.1 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до положень п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За результатами розгляду заяви позивача про призначення йому пенсії на пільгових умовах відповідач прийняв оскаржуване рішення №96 від 11.02.2025 яким було відмовлено позивачу враховуючи, що у нього відсутній необхідний пільговий стаж за Списком №1.

18.11.2005 року Міністерством праці та соціальної політики України було прийнято наказ № 383, яким затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Відповідно до п. 2 Порядку № 383, під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Згідно з п. 3 Порядку № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Судом установлено, що посади, на яких працював позивач у спірні періоди, віднесені до Списків № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що були чинними у вказані періоди роботи позивача (постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року №461).

Порядок підтвердження стажу роботи регулюється положеннями ст. 62 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Згідно з приписами ст. 62 Закону № 1788-ХІІ (які кореспондуються зі змістом ст. 48 Кодексу законів про працю України), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Саме такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637).

Відповідно до п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з вимогами п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до положень пп. 2 п. 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.

Аналіз наведених правових норм дозволяє дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка і лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу.

Водночас, надання уточнюючої довідки підприємства, установи, організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або за відсутності необхідних записів у трудовій книжці, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах під час встановлення трудового стажу також констатовано Верховним Судом у постанові від 16.09.2022 року у справі № 560/1399/19.

Позивач у своїх позовних вимогах просив зобов`язати відповідача зарахувати до страхового та пільгового стажу період його роботи на ВП «шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля», в якості гірника з ремонту гірничих виробок 4 розряду:

- з 01.01.2022 по 31.03.2022 року;

- з 01.07.2022 по 31.07.2022 року;

- з 01.10.2022 по 30.06.2024 року.

Відповідно до спірного рішення відповідача, позивачу не було зараховано його періоди трудової діяльності:

- до страхового стажу не враховано період служби з 01.07.2000 по 08.01.2002, оскільки відсутні дані про сплату внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідка про нараховані суми грошове забезпечення не надана;

- до пільгового та страхового стажу не враховано періоди роботи з 01.01.2022 по 31.03.2022, з 01.07.2022 по 31.07.2022, з 01.10.2022 по 30.06.2024, оскільки відсутні дані про сплату внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Слід зазначити, що з урахуванням позовних вимог не зарахований період трудової діяльності позивача з 01.07.2000 по 08.01.2002 року не є спірним в даній справі.

В свою чергу суд відповідно до приписів ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Отже з урахуванням спірних правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем, суд з наявної в матеріалах справи копії довідки форми РС-право ППВП ПФУ сформованої по позивачу, встановив наступне, що останній період трудової діяльності, який був зарахований позивачу до його страхового та пільгового стажу (ст.14, постанова 202, підземні, сп.1 р.1, п-р.1, п.а-в, це з 20.09.2014 по 31.12.2021 року; періоди роботи з 01.01.2022 по 31.03.2022 року, з 01.07.2022 по 31.07.2022 року та з 01.10.2022 по 30.06.2024 року не були зараховані ані до страхового стажу, ані до пільгового стажу за Списком №1.

Враховуючи вищенаведене, судом була належним чином досліджена копія трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 дата заповнення 05.05.1995 року та стосовно спірних періодів в ній наявні наступні записи про періоди роботи на «Шахта імені Ф.Е. Дзержинського ДП «Дзержинськвугілля», що передували спірним не зарахованим періодам:

- з 24.12.2013 року переведений гірником з ремонту гірничих виробіток 4 розряду з повним робочим днем на підземній роботі, номер запису 16 в трудовій книжці.

Слід зауважити, що інших даних трудова книжка не містить, як і не містить записів про звільнення позивача, в трудовій книжці в наявності записи, що ДП «Дзержинськвугілля» з 18.08.2016 року перейменовано у ДП «Торецьквугілля» та з 09.09.2016 року ВП «Шахта ім. Ф.Е. Дзержинського» перейменовано у ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля».

В матеріалах справи в наявності копія довідки про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній видана ДП «Торецьквугілля» ВП «Шахта «Центральна» від 25.12.2024 року №6/78, в якій зазначено, що позивач працював на ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» та виконував роботи в гірничому виробництві з повним робочим днем під землею з 24.12.2013 по 25.12.2024 року гірник з ремонту гірничих виробок підземний що передбачено Списком 1, розділом 1, підрозділом 1. Відповідно до примітки, в якій зазначено: з 04.04.2022 по 31.10.2022 року тимчасово призупинення дії трудового договору на час воєнного стану; з 01.07.2024 року по теперішній час тимчасово призупинення дії трудового договору на час військового стану.

З приводу не зарахування відповідачем позивачу до його страхового та пільгового стажу за Списком №1 період роботи на ДП «Торецьквугілля» ВП «Шахта «Центральна» з 04.04.2022 по 31.10.2022 року, суд зазначає наступне.

Вищезазначеною довідкою від 25.12.2024 року підтверджено підприємством той факт, що з 04.04.2022 по 31.10.2022 року було тимчасово призупинено дії трудового договору на час воєнного стану на підставі ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Суд розглянувши наявну в матеріалах справи копію довідки форми ОК-5 по позивачу встановив, що в період з 04.04.2022 по 31.10.2022 року підприємством, на якому працював позивач не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата взагалі.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача зарахувати до його страхового та пільгового стажу період його роботи у ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» з 04.04.2022 по 31.10.2022 року в якості гірника з ремонту гірничих виробок 4 розряду до страхового стажу та пільгового стажу за Списком №1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №202 від 31.03.1994 року задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача зарахувати період його роботи у ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» з 01.01.2022 по 03.04.2022 року та з 01.11.2022 по 30.06.2024 року, в якості гірника з ремонту гірничих виробок 4 розряду до страхового стажу та пільгового стажу за Списком №1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №202 від 31.03.1994 року, суд зазначає наступне.

Зі спірного рішення про відмову у призначенні пенсії судом було встановлено, що дані періоди роботи було не зараховано позивачу відповідачем, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні дані про сплату внесків, тобто внаслідок не сплати ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» страхових внесків по позивачу.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку;

роботодавець - власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання; фізична особа, яка використовує працю найманих працівників (у тому числі іноземців, які на законних підставах працюють за наймом в Україні); власник розташованого в Україні іноземного підприємства, установи, організації (у тому числі міжнародної), філії та представництва, який використовує працю найманих працівників, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №1058-IV, платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно із частиною другою статті 20 Закону №1058-IV, обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Як передбачено частинами четвертою - шостою, дев`ятою, десятою статті 20 Закону №1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, на думку суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового чи пільгового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.

При вирішенні спору суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 (справа №208/6680/16-а), від 20.03.2019 (справа №688/947/17), від 30.09.2019 (справа №316/1392/16-а), відповідно до яких, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Отже підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, оскільки позивач у період з 01.01.2022 по 03.04.2022 року та з 01.11.2022 по 30.06.2024 року працював на ДП «Торецьквугілля» ВП «Шахта «Центральна», що підтверджується належними та наявними в матеріалах справи доказами, то даний період був протиправно не зарахований відповідачем позивачу до його страхового та пільгового стажу за Списком №1.

З наявної в матеріалах справи копії довідки форми ОК-5 складеної по позивачу судом встановлено, що вищезазначені періоди роботи обліковуються за кодом підстави для обліку спецстажу ЗП3014А1.

В свою чергу, код підстав для обліку спецстажу ЗПЗ014А1 це працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за Списком робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 31 березня 1994 року №202.

З врахуванням вищенаведеного суд дійшов до висновку, задовольнити позовні вимоги позивача в цій частині шляхом зобов`язання відповідача зарахувати період роботи з 01.01.2022 по 03.04.2022 року та з 01.11.2022 по 30.06.2024 до страхового та пільгового стажу за Списком №1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №202 від 31.03.1994 року з урахуванням висновків суду.

Згідно зі ст. 101 Закону № 1788-ХІІ, органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також: за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Приписами частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV передбачено, що Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Виходячи з викладеного, відповідач наділений повноваженнями щодо перевірки наданих позивачем документів. Ці повноваження можуть бути реалізовані шляхом відповідних запитів, витребування первинних документів щодо підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виплаченої заробітної плати, проведення фактичних перевірок тощо.

Суд наголошує та акцентує свою увагу на тому, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17.

Суд зауважує, що рішення суб`єкта владних повноважень мають ґрунтуватися на оцінці всіх фактичних обставин, що мають значення для об`єктивного вирішення питання в межах дискреційних повноважень такого суб`єкта. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати, як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо. При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а за конкретними обставинами.

Підсумовуючи все вищенаведене та встановлене при розгляді справи, суд вважає, що пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії позивачу від 11.02.2025 №96, прийнято не на підставі Конституції та законодавства України, а отже підлягає скасуванню.

З огляду на визнання протиправним та скасування спірного рішення, належним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 на отримання обґрунтованого та мотивованого рішення за його заяви є зобов`язання відповідача повторно розглянути дану заяву та вирішити питання щодо якого звернувся позивач, відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуванням висновків суду викладених у цій справі.

Такий висновок щодо способу захисту узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 22.12.2020 по справі №461/4544/18 та Великої Палати Верховного Суду у постанові від 06.11.2019 по справі №509/1350/17.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до приписів ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, з урахуванням викладеного та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №96 від 11.02.2025, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного пільгового стажу за Списком №1, та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 03.02.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду по даній справі із зарахуванням до його страхового стажу та пільгового стажу роботи за Списком №1, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №202 від 31.03.1994 року, періоди роботи: з 01.01.2022 по 03.04.2022 року та з 01.11.2022 по 30.06.2024 року у ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» на посаді гірника з ремонту гірничих виробок 4 розряду.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до приписів ч.1 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.8 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією від 20.02.2025 позивач за подання адміністративного позову сплатив 1211,20 грн. судового збору.

Суд повертає позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у розмірі 1211,20 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 9, 32, 139, 243 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (адреса: 46021, м. Тернопіль, Майдан Волі, буд.3, ) про визнання протиправним та скасування рішення №96 від 11.02.2025 року та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області () №96 від 11.02.2025, яким ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного пільгового стажу за Списком №1.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) від 03.02.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду по даній справі із зарахуванням до його страхового стажу та пільгового стажу роботи за Списком №1, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №202 від 31.03.1994 року, періоди роботи: з 01.01.2022 по 03.04.2022 року та з 01.11.2022 по 30.06.2024 року у ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» на посаді гірника з ремонту гірничих виробок 4 розряду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (адреса: 46021, м. Тернопіль, Майдан Волі, буд.3, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 19 травня 2025 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець