Справа № 640/763/20
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Житомир справа № 640/763/20

категорія 102010000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною, відшкодування шкоди, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:

Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, що полягає у несвоєчасному розгляді скарги від 20.11.2019 в частині порушення законодавства "Про звернення громадян".

Зобов"язати Уповноважений Верховної Ради України з прав людини розглянути повно та всебічно подану скаргу від 20.11.2019 у місячний термін з дня набрання рішення законної сили.

Зобов"язати Уповноважений Верховної Ради України з прав людини подати у 30-ти денний строк з дня набрання рішенням законної сили звіт про виконання судового рішення.

Відшкодувати моральну та фізичну шкоду, завданою протиправною бездіяльністю Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у розмірі 20270 грн.

Зобов"язати Державну казначейську службу України вчинити дії щодо перерахування грошових коштів на картковий рахунок НОМЕР_1 щодо відшкодування моральної шкоди.

Зобов"язати Державну казначейську службу України подати у 30-ти денний строк з дня набрання рішенням законної сили подати звіт про виконання судового рішення.

В обгрунтування позову зазначає, що надіслав відповідачу скаргу від 20.11.2019 щодо допомоги у відновленні його конституційних прав. Однак станом на 25.12.2019 не було надано жодної відповіді у встановлений строк.

У відзиві відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що скарга позивача від 20.11.2019 надійшла до Секретаріату Уповноваженого 22.11.2019 та цього ж дня була зареєстрована за вх. № Д-16501.3/19. Таким чином, враховуючи день отримання звернення, а також те, що 23 та 24 листопада 2019 року були вихідними днями кінцевою датою перебігу місячного строку надання відповіді про прийняте рішення є 25.12.2019. В результаті розгляду заяви, на підставі частини другої статті 17 Закону № 776 листом від 23.12.2019 № 28037.4/Д-16501.3/19/3 0.1 за підписом начальника У правління моніторингу прав на звернення та інформацію Секретаріату Уповноваженого Попович І.М. позивача повідомлено про прийняте рішення щодо проведення перевірки та вжиття заходів реагування Уповноваженого, тобто відкриття провадження з метою сприяння поновленню, на той момент ймовірно порушеного його права на інформацію. Зазначений лист було відправлено позивачу звичайним поштовим відправленням 24.12.2019, відповідно до місячного терміну встановленого статтею 20 Закону № 393.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що доводи відповідача нічим не підтверджені.

У зв"язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду м.Києва, справу передано на розгляд до Житомирського окружного адміністративного суду.

Ухвалою від 17.03.2025 справу прийнято до провадження суддею Капинос О.В. та вирішено її розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою від 17.03.2025 відмовлено у задоволенні клопотання про виклик свідка та призначення судово-психологічної експертизи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

20.11.2019 позивач направив відповідачу скаргу про порушення права у доступі до публічної інформації та ненадання інформації.

У скарзі просив особисто або через представника:

направити до Міністерства освіти та науки України відповідні акти реагування щодо вказаних порушень прав і свобод громадянина України Де ОСОБА_2 для вжиття заходів щодо невідкладного виконання останнім запиту на інформацію від 05.11.2019;

перевірити стан додержання встановлений прав і свобод громадянина України Де ОСОБА_2 щодо невідкладного виконання останнім запиту на інформацію від 05.11.2019;

здійснити інші повноваження щодо невідкладного виконання запиту на інформацію від 05.11.2019 Міністерства освіти і науки України на користь громадянина України ОСОБА_3 ;

письмово повідомити про вжиті заходи реагування за електронною адресою.

Скарга позивача на Міністерство соціальної політики України від 20.11.2019 надійшла до Секретаріату Уповноваженого 22.11.2019 та цього ж дня була зареєстрована за вх. № Д-16501.3/19.

Не отримавши відповіді на свою скаргу, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову позицію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Предметом спору у цій справі є питання допущення протиправної бездіяльності Уповноваженого стосовно скарги позивача від 20.11.2019.

Так, протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясовувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Для визнання бездіяльності протиправною необхідно з`ясовувати конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.

Вирішуючи питання наявності протиправної бездіяльності щодо ненадання відповіді у встановлений строк на скаргу позивача, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції на постійній основі здійснює Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 1 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" (далі - Закон № 776/97-ВР).

Статтею 1 Закону "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" № 776/97 (далі - Закон №776/97) регламентовано, що парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції на постійній основі здійснює Уповноважений Верховної Ради України з прав людини (далі - Уповноважений), який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 776/97 сферою застосування Закону є відносини, що виникають при реалізації прав і свобод людини і громадянина між громадянином України, незалежно від місця його перебування, іноземцем чи особою без громадянства, які перебувають на території України, та органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх посадовими і службовими особами.

Частиною п`ятою статті 14 Закону № 776/97 та частиною першою статті 17 Закону № 2939 встановлено, що Уповноважений здійснює парламентський контроль за дотриманням права на доступ до публічної інформації.

Відповідно до статті 3 Закону № 776/97 метою парламентського контролю, який здійснює Уповноважений, є; 1) захист прав і свобод людини і громадянина, проголошених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами України; 2) додержання та повага до прав і свобод людини і громадянина суб`єктами, зазначеними у Закону України "Про доступ до публічної інформації"; 3) запобігання порушенням прав і свобод людини і громадянина або сприяння їх поновленню; 4) сприяння приведенню законодавства України про права і свободи людини і громадянина у відповідність з Конституцією України, міжнародними стандартами у цій галузі; 5) поліпшення і подальший розвиток міжнародного співробітництва в галузі захисту прав і свобод людини і громадянина; 6) запобігання будь-яким формам дискримінації щодо реалізації людиною своїх прав і свобод; 7) сприяння правовій інформованості населення та захист конфіденційної інформації про особу.

Статтею 13 Закону № 776/97 передбачено, що Уповноважений має право, зокрема: направляти у відповідні органи акти реагування Уповноваженого у разі виявлення порушень прав і свобод людини і громадянина для вжиття цими органами заходів; перевіряти стан додержання встановлених прав і свобод людини і громадянина відповідними державними органами, в тому числі тими, шо здійснюють оперативно- розшукову діяльність, здійснюють виконання судових рішень, вносити в установленому порядку пропозиції щодо поліпшення діяльності таких органів у цій сфері; здійснювати інші повноваження, визначені законом.

Відповідно до статті 17 Закону № 776/97 Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону № 393.

Звернення подаються Уповноваженому в письмовій формі протягом року після виявлення порушення прав і свобод людини і громадянина. За наявності виняткових обставин цей строк може бути подовжений Уповноваженим, але не більше ніж до двох років.

При розгляді звернення Уповноважений:

1)відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина:

2)роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення У повноваженому;

3)направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення;

4)відмовляє в розгляді звернення.

Повідомлення про прийняття звернення до розгляду або відмову у прийнятті звернення до розгляду надсилається в письмовій формі особі, яка його подала. Відмова у прийнятті звернення до розгляду повинна бути вмотивованою.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Згідно частини першої статті 251 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша стаггі 252 ЦК України).

Згідно зі статтею 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як вбачається з матеріалів справи, скарга позивача на Міністерство освіти та науки України від 20.11.2019 надійшла до Секретаріату Уповноваженого 22.11.2019 та цього ж дня була зареєстрована за вх. № Д-16501.3/19.

Таким чином, враховуючи день отримання звернення, а також те, що 23 та 24 листопада 2019 року були вихідними днями кінцевою датою перебігу місячного строку надання відповіді про прийняте рішення є 25.12.2019.

В результаті розгляду заяви, на підставі частини другої статті 17 Закону № 776 листом від 23.12.2019 № 28037.4/Д-16501.3/19/3 0.1 за підписом начальника Управління моніторингу прав на звернення та інформацію Секретаріату Уповноваженого Попович І.М. позивача повідомлено про прийняте рішення щодо проведення перевірки та вжиття заходів реагування Уповноваженого, тобто відкриття провадження з метою сприяння поновленню, на той момент ймовірно порушеного його права на інформацію.

Зазначений лист було відправлено позивачу звичайним поштовим відправленням 24.12.2019, тобто, з дотриманням місячного терміну встановленого статтею 20 Закону №393.

Вказане підтверджується Реєстром вихідного листування Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, надісланого через експедицію від 24.12.2019.

Вказаний реєстр на думку суду є достатнім доказом на підтвердження надіслання позивачу відповіді на скаргу.

Тому доводи позивача щодо необхідності надання відповідачем саме витягу з журналу обліку вихідної кореспонденції суд відхиляє, як безпідставні.

При цьому, суд зазначає, що при застосуванні положень Закону № 393 в контексті розгляду звернень Уповноваженим необхідно враховувати специфіку повноважень Уповноваженого з прав людини.

Крім того, слід враховувати, що Законом № 776/97 не встановлено строку, протягом якого Уповноважений має здійснювати своє провадження. Оскільки головним завданням Уповноваженого є відновлення порушеного права заявника, провадження за його зверненням може тривати понад строк, встановлений Законом № 393.

Так, відповідно до статті 13 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" Уповноважений має право, зокрема, направляти у відповідні органи акти реагування Уповноваженого у разі виявлення порушень прав і свобод людини і громадянина для вжиття цими органами заходів (п. 11).

Відповідно до статті 15 вказаного Закону № 776/97 подання Уповноваженого - акт, який вноситься Уповноваженим до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, їх посадовим і службовим особам для вжиття відповідних заходів у місячний строк щодо усунення виявлених порушень прав і свобод людини і громадянина.

Враховуючи вказане, суд погоджується з доводами відповідача, що положення Закону № 776 передбачають під час провадження за скаргою заходи, вжиття яких об`єктивно неможливе протягом максимальних 45 днів, які передбачаються для остаточного розгляду заяви Законом № 393.

Таким чином, з огляду на повноваження Уповноваженого, визначені вказаним Законом, вбачається, що положення Закону № 393 щодо обов`язковості надання остаточної відповіді не пізніше 45 днів не можуть буди застосовані до розгляду звернень Уповноваженим.

У цьому контексті суд зазначає, що строки та механізм здійснення провадження Уповноваженого у справах про порушення прав людини і громадянина передбачається наказ Уповноваженого Верховної Ради з прав людини Про затвердження Порядку здійснення провадження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у справах № 18/02-13.

Так, відповідно до пункту 1.1. Порядку № 18/02-13 провадження Уповноваженого - це комплекс заходів, які здійснюються з метою парламентського контролю за додержанням конституційних прав і свобод людини, сприяння їх поновленню, запобігання виникненню умов, що створюють можливості порушення прав та свобод людини.

Під час провадження кожна дія або рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання таких дій та прийняття рішень. Критерієм для визначення розумності строків провадження є складність провадження, яка визначається з урахуванням кількості порушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки дій, необхідних для здійснення провадження, тощо (пункт 1.4. Порядку № 18/02-13).

Підставами відкриття провадження можуть бути відомості про порушення прав і свобод людини і громадянина, які містяться, зокрема, у зверненнях громадян України, іноземців, осіб без громадянства чи їх представників (повноваження яких оформлені у встановленому законодавством порядку) (пункт 2.1. Порядку № 18/02-13).

Пунктом 3.6. Порядку № 18/02-13 передбачено, що в ході провадження можуть вживатись, зокрема, такі заходи;

1.надання роз`яснень з питань, наведених у зверненні;

2.здійснення перевірки відомостей, викладених у зверненнях або повідомленнях, шляхом:

-надсилання запитів до відповідних державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності;

-виїзд працівника Секретаріату на місце події, відвідування органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності;

-запрошення посадових і службових осіб, громадян України, іноземців та осіб без громадянства для отримання від них усних або письмових пояснень щодо обставин, які перевіряються по справі;

-ознайомлення з документами, у тому числі тими, що містять інформацію з обмеженим доступом, та отримання їх копій в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, органах прокуратури, включаючи справи, які знаходяться в судах;

-проведення нарад, консультацій з представниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, з питань, що порушені у зверненнях або повідомленнях;

-звернення до суду із заявою про захист прав і свобод людини і громадянина, у випадках та в порядку, встановлених законодавством;

-участь у судовому процесі у випадках та порядку, законодавством;

-проведення перевірок діяльності органів державної влади установ, організацій, з отриманням результатів експертиз і відповідних висновків;

-здійснення моніторингових візитів до місць несвободи, в тому числі відвідування без попереднього повідомлення про час і мету.

У ході провадження можуть готуватися та вноситися такі акти реагування У повноваженого:

-подання Уповноваженого;

-конституційне подання Уповноваженого.

Відповідно до пункту 6.1. Порядку № 18/02-13 провадження завершується шляхом подання Представником Уповноваженого службової записки Уповноваженому або Керівнику Секретаріату, у якій зазначаються заходи, що вживалися у ході здійснення провадження, його результат та обґрунтування щодо його завершення.

Автора звернення про завершення провадження повідомляється шляхом надання остаточної відповіді.

З огляду на вищевказане, вбачається, що провадження Уповноваженого у справах про порушення прав людини і громадянина передбачає вжиття комплексу відповідних заходів, які повинні здійснюються в розумні строки, і надання остаточної відповіді громадянину за результатами такого провадження здійснюється відповідно до Порядку.

Відтак, строки, передбачені Законом України "Про звернення громадян", для надання відповіді громадянину на звернення не можуть поширюватись на строки для надання остаточної відповіді громадянину за результатами проведеного провадження У повноваженого.

Так, як вбачається з матеріалів справи, з метою всебічного з`ясування всіх обставин щодо стверджуваного позивачем не отримання відповіді на його запит від 05.11.2019, викладених у скарзі позивача, представником Уповноваженого з дотримання права на інформацію та представництва у Конституційному Суді України Барвіцьким В.Ю. до Міністерства освіти та науки України було направлено запит від 23.12.2019 №28043.4/Д- 16501.3/19/30.1.

У відповідь на вказаний запит листом від 27.01.2020 № 1/10-265 (зареєстрований в Секретаріаті Уповноваженого 29.01.2020 за вх. № 28043.4/Д-16501.3/19/30.1/836.9) за підписом заступника Міністра Даниленко С. було повідомлено, що відповідь на запит позивача від 05.11.2019 (вх. № ЗПІ-Д-1079/0-19) було надано листом від 12.11.2019 №1/11-9835, яким повідомлено про відсутність у володінні Міністерства освіти та науки України необхідної йому інформації.

Таким чином, порушень права позивача на інформацію виявлено не було.

Разом з тим під час провадження відповідачем було з`ясовано, що необхідне позивачу роз`яснення було створено Директоратом вищої освіти і освіти дорослих та листом від 06.12.2019 № 3/2271-19 надіслано на його поштову адресу, а також додатково роз`яснено працівниками Міністерства освіти та науки України засобами телефонного зв`язку.

За результатами аналізу зазначеної вище інформації, відповідач листом від 03.03.2020 № 5388.4/Д-16501.3/19/30.2 позивачу надав остаточну відповідь на його скаргу від 20.11.2019 і направив на зазначену в скарзі поштову адресу.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що під час опрацювання скарги позивача від 20.11.2019 Уповноважений Верховної Ради України з прав людини діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" та "Про звернення громадян" та не допустив порушення строків її розгляду та надання відповіді.

Вказані доводи позивача спростовані долученими відповідачем до матеріалів справи доказами.

Суд не бере до уваги надані письмові пояснення свідка ОСОБА_4 , оскільки вказані пояснення в розумінні ст.73,74 КАС України не є належним та допустимим доказом.

Враховучи те, що суд прийшов до висновку що Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини не допущено протиправної бездіяльності, а рішення прийнято у межах процедури здійснення провадження, то у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача та зобов"язання Державну казначейську службу України вчинити дії щодо перерахування грошових коштів на картковий рахунок НОМЕР_1 щодо відшкодування моральної шкоди, як похідних вимог, слід відмовити.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, підстави для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення відсутні.

Відповідно до статті 8 Конституції України та статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі Гарсія Руїз проти Іспанії (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1статті 6 Європейської конвенції з прав людиниі зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відтак, на переконання суду, решта доводів позивача на обґрунтування своїх вимог у даній справі, не вимагають детального спростування в рамках даної адміністративної справи, оскільки висновків суду не спростовують.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов необгрунтований, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 9,77,242-246,295 КАСУ,

вирішив:

У задоволенні позову Де ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (вул. Інститутська, 21/8, м. Київ, 01008, ), Державної казначейської служби України (вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601, ) про визнання бездіяльності протиправною, відшкодування шкоди, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос

19.05.25