Справа № 380/24048/24
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2025-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/24048/24 пров. № А/857/6421/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року (суддя Братичак У.В., ухвалену в м. Львові) у справі № 380/24048/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Відділу примусового виконання рішень про визнання протиправним та скасування розпорядження,-

В С Т А Н О В И В:

27 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся в Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Відділу примусового виконання рішень, в якому просить суд: визнати протиправними дії та бездіяльністю Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області щодо неналежного виконання посадових обов?язків, відповідно до Закону України Про виконавче провадження, порушення ст.63 Закону України Про виконавче провадження у виконавчому провадженні №75407399; зобов?язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 22.10.2024 у виконавчому провадженні №75407399.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Відділу примусового виконання рішень про визнання протиправним та скасування розпорядження повернуто позивачеві.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, його оскаржив позивач- ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обгрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що він перебуває у скрутному матеріальному становищі, майновий стан є важким, про що свідчить копії Довідок ДФС, ПФУ, банку і копії наявні в матеріалах справи. У зв`язку з чим вважає, що він може бути звільнений від сплати судового збору, у відповідності із ст.8 Закону України «Про судовий збір». Звертає увагу суду на те, що довідки з ДФС у Львівській області за 2024 рік він не може надати, через підзвітний період у ДФС та початок видачі довідок наприкінці лютого 2025 року. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у допуску до правосуддя, застосовуючи до нього надмірний формалізм.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що ухвала суду про залишення позовної заяви без руху від 02.12.2024 містить чітку вимогу у випадку несплати судового збору за подання даного позову надати відповідні документи на підтвердження наявності у позивача пільг щодо сплати судового збору. Оскільки позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку було залишено без руху у встановлений для цього строк, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Такі висновки суду першої інстанції є дещо помилковими, з таких міркувань.

Як видно з матеріалів справи, ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року залишено позовну заяву ОСОБА_1 без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Приймаючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху, суддя суду першої інстанції вважав, що позивач повинен додати до адміністративного позову документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документ на підтвердження наявності у нього пільг щодо сплати судового збору чинних станом на момент подання даного позову, передбачених статтею 5 Закону №3674-VI, а саме:

- довідку з Пенсійного фонду України про наявність/відсутність виплат за 2024 рік станом на листопад 2024 року;

- довідку з Управління праці та соціального захисту населення про наявність/відсутність виплат за 2023-2024 рік станом на листопад 2024 року;

- довідку з Державного центу зайнятості про наявність/відсутність виплат за 2024 рік станом на листопад 2024 року;

- довідку з органів державної податкової служби про відсутність доходів за 2024 рік станом на листопад 2024 року.

На виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху від 02 грудня 2024 року позивач подав заяву, у якій зазначає, що «…Через мій важкий майновий стан та скрутне матеріальне становище я не спроможний сплатити судовий збір, який у мене вимагає суд, що підтверджується копіями довідок ДФС у Львівській області, ПФУ, банку…».

Відповідно до частини першої статті 171 КАС суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Частиною третьою статті 161 КАС передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 133 КАС суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону №3674-VI враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Частиною другою статті 8 Закону №3674-VI передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відтак, з аналізу вищевикладеного вбачається, що питання, зокрема звільнення від сплати судового збору знаходиться у межах суддівського розсуду, який може бути реалізований за наявності певних обставин, які мають бути підтверджені належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами скрутного майнового стану сторони.

Виходячи з наведеного, звільнення від сплати судового збору є дискреційним правом, а не обов`язком суду, можливість реалізації якого пов`язується з майновим станом особи.

Разом з тим, законом № 3674-VI чітко визначено, як одну з умов для звільнення від сплати судового збору, обов`язок доведення заявником обставин, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Для звільнення від сплати судового збору заявник апеляційної скарги має довести існування фінансових труднощів та такого майнового стану, що надає підстави вважати за можливе звільнити таку особу від сплати судового збору.

Також, закон № 3674-VI не містить вичерпного й чіткого визначеного переліку документів, які можливо вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку Суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 червня 2023 року у справі № 120/3505/22.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2005 року у справі Княт проти Польщі (Kniat v. Poland), заява № 71731/01; пункти 63- 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі Єдамскі та Єдамска проти Польщі (Jedamski and Jedamska v. Poland), заява № 73547/01).

Як вбачається з матеріалів справи позивач разом з позовом надавав суду: відомості з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела-суми нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору станом на 21.02.2024 за 2023 рік; довідку Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відсутності пенсії від 21.02.2024; виписку по банківському рахунку АТ А-БАНК станом на 08.10.2024.

Тобто, з наданих скаржником доказів вбачається, що позивач, на виконання вимог статті 8 Закону № 3674-VI надав суду відомості, які свідчать що розмір судового збору не тільки перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік, а взагалі фактично свідчать про відсутність виплачених доходів у позивача - фізичної особи за календарний рік, який передував зверненню позивача із цим позовом.

Відтак, апеляційний суд вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що надані позивачем докази, не можуть безперечно свідчити, що у особи відсутні кошти на сплату судового збору.

Такі висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду щодо розглядуваного питання, яка викладена у постанові від 2 листопада 2023 року у справі №120/6039/22.

За таких обставин, у суду першої інстанції були відсутні підстави для повернення позовної заяви, з наведених вище підстав.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги підставними і такими, що спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.

Таким чином, судом першої інстанції порушено норми процесуального права та невірно встановлено обставини у справі, що призвело до ухвалення судового рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 320 КАС України.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 312, 315, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року у справі №380/24048/24 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді О. І. Довга
Т. І. Шинкар