Справа № 990/47/24
Суддя: Власов Юрій Леонідович
Дата ухвалення: 2025-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

судді Великої Палати Верховного Суду Власова Ю. Л.
щодо постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2025 року у справі № 990/47/24 (провадження № 11-106заі25)
Короткий виклад історії справи
1. У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (далі - Касаційний адміністративний суд) як суду першої інстанції з позовом до Президента України Зеленського Володимира Олександровича, в якому просив:
- визнати протиправним і нечинним Указ Президента України від 23.12.2023 № 851/2023 про рішення Ради національної безпеки і оборони України (далі - РНБО) «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» в частині введення в дію пункту 13 додатка 1 до рішення РНБО від 23.12.2023 «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» щодо ОСОБА_2 ;
- зобов`язати виключити пункт 13 додатка 1 до рішення РНБО від 23.12.2023 «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» щодо ОСОБА_2 .
2. 12.02.2025 ухвалою Касаційного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що представники позивача повторно не прибули на розгляд справи, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судових засідань, а також, що від останніх не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності, що є підставами для залишення позову без розгляду.
3. Не погодившись із цим судовим рішенням, представник позивача - адвокат Білоусов В. І. подав апеляційну скаргу до Великої Палати Верховного Суду, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Касаційного адміністративного суду від 12.02.2025, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи свою позицію, представник позивача, з-поміж іншого, зазначав, що ухвала про залишення позову без розгляду не містить мотивів та підстав, з огляду на які суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість розгляду справи без позивача чи його представників. На переконання скаржника, неявка представника позивача не перешкоджала розгляду справи по суті, а суд першої інстанції не дотримався вимог частини п`ятої статті 205 КАС України, за якими суд на підставі аналізу матеріалів справи та думки інших учасників справи повинен, серед іншого, також дослідити питання можливості розгляду справи по суті за відсутності позивача.
Короткий зміст постанови Великої Палати Верховного Суду
4. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2025 у справі № 990/47/24 апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, ухвалу Касаційного адміністративного суду від 12.02.2025 у цій справі залишено без змін.
5. З-поміж іншого, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у дотриманні стандартів доступу до суду, передбачених пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), важливе значення має добросовісна поведінка позивача та його представника. Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено статтею 205 КАС України (пункти 17, 18 постанови).
Загальнообов`язкові процесуальні правила статті 205 КАС України є певною формою реалізації гарантій особи (кожного) на звернення до суду за захистом свого порушеного права чи обмеження свобод. У них презюмується, що кожен, хто звертається до суду за захистом свого права, відповідно до принципів верховенства права, рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласності і відкритості судового процесу, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі буде активним учасником судового провадження, зможе безпосередньо чи опосередковано через свого представника отримати судовий захист свого права (пункт 24).
Частина п`ята статті 205 КАС України сконструйована таким чином, що дає суду можливість не розглядати позовну заяву особи і повернути її без розгляду, що має вигляд застосування до особи, яка ініціювала позовне провадження, своєрідної форми відповідальності за дії, пов`язані з неявкою на засідання суду (пункт 26).
Велика Палата Верховного Суду виснувала, що оскільки представники позивача, які належним чином були повідомлені про час, дату і місце судового засідання, не з`явилися повторно в судове засідання для розгляду справи, не надали доказів поважності причин неявки, не подали заяви про розгляд справи без їх участі, а також ураховуючи, що відповідач не наполягав на розгляді справи по суті, а просив суд залишити позов без розгляду, то у суду першої інстанції були наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду (пункт 41 постанови).
Причини незгоди з постановою Великої Палати Верховного Суду
6. Відповідно до частини третьої статті 34 КАС України суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку.
Не погоджуюся з висновком більшості суддів Великої Палати Верховного Суду про те, що у цій справі існували належні правові підстави для застосування пункту 4 частини першої статті 240 КАС України та залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду.
7. Зокрема, судовий розгляд цієї справи відбувався за такою хронологією.
Провадження у справі відкрито ухвалою Касаційного адміністративного суду від 21.03.2024; судові засідання, призначені на 01.05.2024 та 05.06.2024, не відбулися у зв`язку з відсутністю повного складу колегії суддів.
Під час розгляду адміністративної справи за участю представників сторін у судовому засіданні 10.07.2024 судом залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача; витребувано у них інформацію та документи, необхідні для повного та всебічного розгляду справи. 15.07.2024 судом отримано від позивача відповідь на відзив.
У судовому засіданні 21.08.2024 судом першої інстанції задоволено клопотання Служби безпеки України про продовження процесуального строку для подання письмових доказів та пояснень.
У судовому засіданні 06.11.2024 судом задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи для ознайомлення з документами, поданими у цьому засіданні Службою безпеки України, та підготовки позиції з урахуванням інформації, викладеної в них.
У судові засідання, призначені на 15.01.2025 та 12.02.2025, представник позивача не з`явився, подавав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання. Представник відповідача висловила позицію про неможливість розгляду справи без участі представника позивача, яка була підтримана судом першої інстанції.
8. Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Залишення позову без розгляду з підстави неявки позивача в судове засідання є негативним для нього наслідком через неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків. Іншими словами, суд відмовляє позивачу у праві на розгляд його справи судом внаслідок неможливості вирішити спір у зв`язку з недотриманням позивачем своїх процесуальних обов`язків.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів, однак спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, має призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду. І зокрема, у разі можливості неоднозначного тлумачення закону національні органи зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для заявника (наприклад, рішення ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України»).
9. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.
Водночас наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначені статтею 205 КАС України. У частині першій цієї статті міститься загальне правило про те, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до частини п`ятої статті 205 КАС України у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів. До позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, положення цієї частини застосовуються лише у разі повторної неявки.
Отже, з системного тлумачення зазначених норм статей 205, 240 КАС України можна виснувати, що у разі повторної неявки позивача (або його представників) в судове засідання без поважних причин суд залишає позовну заяву без розгляду лише в тому випадку, якщо його неявка перешкоджає розгляду справи. Відповідно суд, залишаючи позов без розгляду з цієї підстави, мав обґрунтувати, в чому саме полягає неможливість розгляду справи без участі позивача (або його представника).
10. Представник позивача в апеляційній скарзі акцентував увагу на тому, що ця справа перебувала у провадженні Касаційного адміністративного суду майже 11 місяців. За цей час у справі було проведено декілька судових засідань, сторони з`являлися в судові засідання, подавали докази, усні та письмові пояснення до матеріалів справи.
На переконання скаржника, Касаційний адміністративний суд мав всі передумови для того, щоб розглянути і вирішити цю справу по суті за відсутності позивача.
11. Лише у випадку, якщо неявка позивача перешкоджала розгляду справи по суті, Касаційний адміністративний суд міг залишити позов без розгляду, при цьому зазначивши, в чому саме полягає така неможливість розгляду справи без участі позивача (або його представника).
Натомість, Касаційний адміністративний суд в ухвалі від 12.02.2025 обмежився лише загальним формулюванням про те, що, «враховуючи предмет та підстави позову, заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог, необхідності встановлення обставин, які входять до предмета доказування у цій адміністративній справі, що вимагає отримання судом пояснень представника позивача та витребуваних у позивача документів, неявка позивача в судове засідання перешкоджає розгляду справи».
При цьому суд першої інстанції не конкретизував, які саме обставини справи, які входять до предмета доказування, лишились невстановленими, що заважає суду вирішити спір по суті.
12. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.04.2025 у цій справі висловила правову позицію про те, що «частина п`ята статті 205 КАС України сконструйована таким чином, що дає суду можливість не розглядати позовну заяву особи і повернути її без розгляду, що має вигляд застосування до особи, яка ініціювала позовне провадження, своєрідної форми відповідальності за дії, пов`язані з неявкою на засідання суду» (пункт 26).
Вважаю, що вказаний підхід є неправильним, крім того він не узгоджується із частиною першою статті 205 КАС України, яка містить загальне правило про те, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Отже, на моє переконання, положення частини п`ятої статті 205 КАС України визначають не форму відповідальності позивача за недобросовісні дії, а процесуальні дії суду у випадку об`єктивної неможливості розглянути справу внаслідок неявки позивача в судове засідання.
13. Наведена вище хронологія судового розгляду цієї справи свідчить про те, що вона перебувала у провадженні Касаційного адміністративного суду достатньо тривалий час, у справі проводилися судові засідання за участі всіх сторін спору, позиція позивача висловлена у письмових документах (позовній заяві, відповіді на відзив), які містяться в матеріалах справи.
За таких обставин, на моє переконання, Касаційний адміністративний суд мав об`єктивну можливість розглянути і вирішити цю справу по суті за відсутності позивача (або його представника) в судових засіданнях від 15.01.2025 та 12.02.2025, відповідно був зобов`язаний це зробити.
Лише у випадку, якщо неявка позивача перешкоджала би розгляду справи по суті, Касаційний адміністративний суд мав би повноваження залишити позов без розгляду, при цьому зазначивши, в чому саме полягає така неможливість розгляду справи без участі позивача (або його представника).
14. Натомість, Касаційний адміністративний суд в ухвалі від 12.02.2025 обмежився загальним формулюванням про те, що неявка позивача в судове засідання перешкоджає розгляду справи.
Велика Палата верховного Суду також не досліджувала витання про те, яким чином неявка позивача (його представника) перешкоджала розгляду справи, хоча саме на цьому було зроблено акцент в апеляційній скарзі.
Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій у цій справі не конкретизували, які саме обставини справи вони не можуть встановити без участі позивача.
15. Оскільки конкретних обставин справи, які не можуть бути встановлені за відсутності позивача, Касаційний адміністративний суд не зазначив, він мав розглянути по суті позовну заяву ОСОБА_2 , незважаючи на його (його представника) неявку в судові засідання.
Натомість залишивши позов без розгляду, суд першої інстанції, на моє переконання, не забезпечив позивачу належної реалізації права на судовий захист, а Велика Палата Верховного Суду зазначеної помилки Касаційного адміністративного суду не виправила.
Виходячи з наведеного, вважаю, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 10.04.2025 у справі № 990/47/24 мала задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_2 , скасувати ухвалу Касаційного адміністративного суду від 12.02.2025 і направити справу № 990/47/24 до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Суддя Ю. Л. Власов