Справа № 380/4517/25
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 року м. Львівсправа № 380/4517/25

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , член ВГО «Журналісти проти корупції» до Національної поліції України про визнання протиправними дій,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), члена ВГО «Журналісти проти корупції» до Національної поліції України (НПУ) з такими вимогами:

« 1. Прошу прийняти мою позовну заяву до провадження.

2. Розглянути позовну заяву члена ВГО «Журналісти проти корупції» за наслідком якого:

- задовольнити вимоги члена ВГО «Журналісти проти корупції» Жукова О.С. щодо визнання дій суб`єкта владних повноважень - Національної поліції України незаконними та протиправними, які полягають у порушенні вимог Закону України «Про звернення громадян» щодо не розгляду, не вирішення та ненадання відповіді на Заяву «Про погрози та психологічний тиск з боку невідомих службових осіб Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області на адресу члена ВГО «Журналісти проти корупції» Жукова О.С.». від 29.01.2025 року;

- зобов`язати відповідача - Національну поліцію України розглянути, вирішити та надати відповідь на Заяву «Про погрози та психологічний тиск з боку невідомих службових осіб Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області на адресу члена ВГО «Журналісти проти корупції» ОСОБА_1 » від 29.01.20245 року у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян» члену ВГО «Журналісти проти корупції» ОСОБА_1 .

3. Судові витрати покласти на відповідача - суб`єкта владних повноважень (Національну поліцію України)».

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29 січня 2025 року о 07 год. 26 хв. він надіслав на електронну пошту органу державної влади Національної поліції України заяву «Про погрози та психологічний тиск з боку невідомих службових осіб Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області на адресу члена ВГО «Журналісти проти корупції» ОСОБА_1 » (далі також заява/звернення від 29 січня 2025 року). Цією заявою позивач звернувся до Керівника Національної поліції України з проханням втрутитись у ситуацію з погрозами та психологічним тиском на адресу позивача з боку невстановлених службових осіб Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області.

Оскільки у встановлений Законом України «Про звернення громадян» термін розгляду заяви від 29 січня 2025 року сплив, а відповіді на таку заяву чи ухваленого рішення за результатами її розгляду позивач не отримав, він звернувся до відповідача з відповідним запитом на публічну інформацію від 03 березня 2025 року стосовно розгляду його заяви від 29 січня 2025 року.

На вказаний запит позивач отримав відповідь, оформлену листом від 06 березня 2025 року № 16418-2025 «Про розгляд запиту», а також копію листа Львівського управління Департаменту внутрішньої безпеки (ДВБ) Національної поліції України від 03 лютого 2025 року № 7740-2025 «Про розгляд звернення». Цим листом позивача повідомлено про те, що його звернення від 30 січня 2025 року, з яким він звернувся до Голови Національної поліції України щодо можливих дій окремих поліцейських ГУНП у Львівській області, розглянуто в межах компетенції у Львівському управлінні Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України. Оскільки внутрішня безпека Національної поліції України не є органом досудового розслідування та не наділена повноваженнями вносити відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, прийнято рішення вказане звернення в порядку статей 214, 216 КПК України надіслати до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові.

Позивач стверджує, що надана йому інформація дає підстави заявити про порушення Закону України «Про звернення громадян», допущені НПУ та її посадовими особами, під час розгляду звернення від 29 січня 2025 року, що полягають у такому.

Заява від 29 січня 2025 року була адресована керівнику Національної поліції України, тому мала би розглядатися відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про звернення громадян» (Заборона відмови в прийнятті та розгляді звернення). Вказана заява була належно зареєстрована та прийнята до розгляду НПУ, але з невідомих причин, без повідомлення позивача як заявника була переслана для розгляду до ДВБ Національної поліції України та Головного слідчого управління Національної поліції України. Надалі ця заява була переслана до Львівського управління ДВБ Національної поліції України, яке, своєю чергою, направило її до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові.

Позивач звертає увагу на те, що його заява від 29 січня 2025 року була адресована саме керівнику Національної поліції України, а не ДВБ Національної поліції України, Львівському управлінню ДВБ Національної поліції України чи тим більше Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Львові. Позивач уважає, що надіслання керівництвом НПУ заяви від 29 січня 2025 року до ДВБ Національної поліції України, а надалі до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, є втручанням у його діяльність як громадського активіста, а також перебиранням функції надсилати від імені позивача заяву від 29 січня 2025 року тим органам, яким вона не адресована. Така діяльність керівництва НПУ свідчить про самоусунення від розгляду заяви позивача, поданої у порядку Закону України «Про звернення громадян».

На думку позивача, такими незаконними діями службова особа з числа керівництва НПУ, яка отримала заяву від 29 січня 2025 року, порушила приписи статті 7 Закону України «Про звернення громадян», оскільки питання, викладені в заяві, належать до її повноважень, що підтверджується відсутністю надіслання повідомлення на адресу позивача за підписом керівника щодо пересилання за належністю заяви від 29 січня 2025 року до іншого органу.

Позивач відзначає, що ненаданням відповіді на заяву від 29 січня 2025 року НПУ як орган державної влади порушила вимоги статті 15 Закону України «Про звернення громадян».

Уважаючи свої права зазначеною вище поведінкою відповідача порушеними, позивач з метою їх захисту звернувся з цим позовом до суду, який просить задовольнити у повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що відповідно до пункту 13 розділу ІV Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 листопада 2017 року № 930 (далі Порядок № 930) відповідь за результатами розгляду звернення в обов`язковому порядку надає орган (підрозділ) поліції, який його отримав або до компетенції якого належить вирішення порушених у зверненні питань, та підписує керівництво цього органу.

Також відповідно до пункту 4 розділу І Положення про Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України, затвердженого наказом НПУ від 09 листопада 2015 року № 83 (далі Положення № 83), ДВБ підпорядковується безпосередньо Голові Національної поліції України. Одним з основних завдань ДВБ є здійснення оперативного обслуговування системи Національної поліції України з метою своєчасного отримання даних про факти кримінальних, корупційних та пов`язаних з корупцією правопорушень, що готуються або вчинені поліцейськими, державними службовцями та іншими працівниками поліції, даних, необхідних для виконання завдань Департаменту щодо формування та забезпечення реалізації заходів з питань внутрішньої безпеки в Національній поліції України, а також організації і здійснення заходів захисту поліцейських, державних службовців та інших працівників поліції від перешкоджання їм у виконанні службових обов`язків (пункт 12 розділу III Положення № 83). Підпунктами 10, 20 розділу V Положення № 83 закріплено, що керівник ДВБ НПУ за дорученням Голови або особи, яка виконує обов`язки Голови, організовує і проводить перевірки та службові розслідування стосовно поліцейських, державних службовців та інших працівників поліції; організовує розгляд звернень фізичних та юридичних осіб з питань, що належать до компетенції ДВБ.

Згідно з інформацією, наданою Департаментом документального забезпечення Національної поліції України в листі від 24 березня 2025 року № 28365/02-2025, за результатами пошуку за назвою кореспондента та коротким змістом документа в системі електронного документообігу «МІА:Документообіг» виявлено заяву ОСОБА_1 від 29 січня 2025 року № 21669-2025 (ун. 749786). Відповідно до резолюції заступника Голови Національної поліції України Андрія Нєбитова розгляд вказаного звернення доручено Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України. Рішенням заступника Голови Національної поліції України, викладеним в резолюції до звернення від 29 січня 2025 року: «Прошу розглянути та вжити заходи реагування відповідно до вимог чинного законодавства. Про результати та вжиті заходи поінформувати автора у встановлений законодавством строк», розгляд вказаного звернення позивача доручено ДВБ НПУ (Шевчук О.) як основному виконавцю та Головному слідчому управлінню НПУ (Колесник Є.).

З огляду на вказане відповідач уважає, що заступник Голови Національної поліції України, доручаючи розгляд спірного звернення позивача Департаменту внутрішньої безпеки НПУ, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, своєчасно та протягом розумного строку, що виключає ознаки протиправності чи незаконності дій Національної поліції України.

Відповідач зазначає, що відповідно до вимог Порядку № 930 та Закону України «Про звернення громадян» звернення позивача від 29 січня 2025 року розглянуло Львівське управління Департаменту внутрішньої безпеки НПУ як структурний підрозділ міжрегіонального територіального органу поліції - Департаменту внутрішньої безпеки НПУ, якому заступником Голови доручено розгляд вказаного звернення та 03 лютого 2025 року за вих. № 7740-2025 позивачу надано письмову відповідь, підписану начальником Львівського управління ДВБ НПУ. Відповідь надіслана простим поштовим відправленням відповідно до положень Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.

Також відповідач зауважує, що якщо позивач уважає, що подане ним звернення від 29 січня 2025 року розглянуте не в повному обсязі чи він не згоден з результатами його розгляду або ж йому не надано відповіді у встановленому Законом України «Про звернення громадян» порядку, належним відповідачем цьому публічно-правовому спорі є Департамент внутрішньої безпеки НПУ, оскільки саме цим територіальним міжрегіональним органом поліції здійснювався розгляд спірного звернення позивача.

Ураховуючи викладене, відповідач уважає, що в межах спірних правовідносин він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, своєчасно та протягом розумного строку, що виключає ознаки протиправності дій Національної поліції України, з огляду на що просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

На спростування доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, позивач подав відповідь на відзив, в якій додатково, окрім аргументів, наведених у позовній заяві, зазначає, що оскільки він є громадянином України, а не поліцейським, то під час звернень до органів державної влади керується саме Законом України «Про звернення громадян», а не Порядком № 930, який затверджений на виконання цього Закону, а не навпаки. Відповідач не надав доказів того, що звернення позивача від 29 січня 2025 року було належно розглянуто, вирішено та надіслано заявнику у встановлений законом строк. З порушенням вимог статті 15 Закону України «Про звернення громадян» відповідь за результатами розгляду заяви від 29 січня 2025 року до цього часу не надана тим органом, який отримав цю заяву, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки, хоча вирішення питання, порушеного у зверненні, належить до їх компетенції.

Відповідно до вимог пункту 3 частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 17 березня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін; витребувано у відповідача належно засвідчені докази стосовно розгляду заяви позивача від 29 січня 2025 року.

Ухвалою суду від 01 квітня 2025 року заяву представника відповідача від 29 березня 2025 року про продовження процесуального строку у справі задоволено; продовжено відповідачу встановлений судом строк на подання витребуваних доказів до 07 квітня 2024 року включно.

Ухвалою суду від 07 квітня 2025 року заяву представника відповідача від 02 квітня 2025 року про продовження процесуального строку у справі задоволено частково; продовжено відповідачу встановлений судом строк на подання відзиву на позовну заяву до 11 квітня 2025 року включно.

Ухвалою суду від 15 травня 2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача від 04 квітня 2025 року про закриття провадження у справі відмовлено.

Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

29 січня 2025 року о 07 год. 26 хв. ОСОБА_1 надіслав на електронну пошту Національної поліції України заяву від 29 січня 2025 року «Про погрози та психологічний тиск з боку невідомих службових осіб Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області на адресу члена ВГО «Журналісти проти корупції» ОСОБА_1 ».

Як слідує зі змісту цієї заяви позивач звернувся до Керівника Національної поліції України з проханням втрутитись у ситуацію з погрозами та психологічним тиском на адресу позивача з боку невстановлених службових осіб Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області.

Рішенням заступника Голови Національної поліції України, викладеним у резолюції до звернення позивача від 29 січня 2025 року: «Прошу розглянути та вжити заходи реагування відповідно до вимог чинного законодавства. Про результати та вжиті заходи поінформувати автора у встановлений законодавством строк», розгляд вказаного звернення доручено Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України та Головному слідчому управлінню Національної поліції України.

Рішенням начальника Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, викладеним в резолюції до звернення позивача від 29 січня 2025 року: «Прошу в межах компетенції Департаменту забезпечити розгляд звернення по суті порушеного питання та за наявності підстав вжити відповідних заходів реагування в установленому порядку. Про результати розгляду поінформувати автора звернення у визначений законодавством строк», розгляд вказаного звернення доручено Львівському управлінню Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

Згідно з листом Львівського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 03 лютого 2025 року № 7740-2025 «Про розгляд звернення» звернення позивача від 30 січня 2025 року, з яким він звернувся до Голови Національної поліції України щодо можливих дій окремих поліцейських ГУНП у Львівській області, розглянуто в межах компетенції у Львівському управлінні Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України. Оскільки внутрішня безпека Національної поліції України не є органом досудового розслідування та не наділена повноваженнями вносити відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, прийнято рішення вказане звернення в порядку статей 214, 216 КПК України надіслати до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові.

Позивач, уважаючи протиправною поведінку відповідача, яка полягає у порушенні ним вимог Закону України «Про звернення громадян» щодо нерозгляду, невирішення та ненадання відповіді на заяву від 29 січня 2025 року «Про погрози та психологічний тиск з боку невідомих службових осіб Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області на адресу члена ВГО «Журналісти проти корупції» ОСОБА_1 », звернувся з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка поведінки відповідача щодо дотримання ним вимог Закону України «Про звернення громадян» під час розгляду заяви позивача від 29 січня 2025 року «Про погрози та психологічний тиск з боку невідомих службових осіб Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області на адресу члена ВГО «Журналісти проти корупції» ОСОБА_1 ».

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом статті 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Частинами першою, третьою статті 4 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Відповідно до частин першої, третьої статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» унормовано, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Отже, Законом України «Про звернення громадян» надано право громадянам України звертатися до органів державної влади із заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та встановлено обов`язок органів державної влади, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, а також повідомляти громадян про наслідки розгляду таких заяв (клопотань).

Відповідно до статті 40 Конституції України та Закону України «Про звернення громадян» наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 листопада 2017 року № 930 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11 грудня 2017 року за № 1493/31361) затверджено Порядок розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, який установлює єдиний для апарату центрального органу управління поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції України, територіальних органів поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві, їх територіальних (відокремлених) підрозділів порядок приймання, реєстрації, розгляду звернень громадян, контролю за виконанням доручень за результатами розгляду звернень громадян та дотриманням строків їх розгляду, основні вимоги до організації проведення особистого прийому громадян і ведення діловодства за зверненнями громадян.

Відповідно до пункту 1 розділу IV Порядку № 930 керівники органів (підрозділів) поліції та їх заступники під час розгляду звернень громадян вивчають суть порушених у них питань, у разі потреби вимагають у виконавців матеріали попередніх перевірок за цими зверненнями, направляють працівників органів (підрозділів) поліції на місця для перевірки викладених у зверненнях фактів та вживають інших заходів для об`єктивного вирішення порушених авторами звернень питань.

За змістом пункту 7 розділу IV Порядку № 930 щодо кожного звернення не пізніше ніж у п`ятиденний термін повинно бути прийняте одне з таких рішень:

1) прийняти до розгляду;

2) передати на вирішення до підпорядкованого органу (підрозділу) поліції;

3) надіслати за належністю до іншого державного органу або посадовій особі, якщо питання, порушені у зверненні, не належать до компетенції поліції, про що одночасно необхідно повідомити автора звернення;

4) залишити без розгляду за наявності підстав, визначених статтею 8 Закону України «Про звернення громадян».

Згідно з пунктом 13 розділу IV Порядку № 930 відповідь за результатами розгляду звернення в обов`язковому порядку надає орган (підрозділ) поліції, який його отримав або до компетенції якого належить вирішення порушених у зверненні питань, та підписує керівництво цього органу.

Суд звертає увагу позивача на те, що вказані положення Порядку № 930 не суперечать Закону України «Про звернення громадян», тому підстав не застосовувати їх під час розгляду цієї справи немає.

Суд встановив, що 29 січня 2025 року позивач надіслав на електронну пошту Національної поліції України заяву від 29 січня 2025 року «Про погрози та психологічний тиск з боку невідомих службових осіб Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області на адресу члена ВГО «Журналісти проти корупції» ОСОБА_1 », яку за резолюцією заступника Голови Національної поліції України передано на вирішення до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, тобто до підпорядкованого органу Національної поліції України, що узгоджується із приписами підпункту 2 пункту 7 розділу IV Порядку № 930.

Проте надалі за резолюцією начальника Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України заяву позивача від 29 січня 2025 року передано на вирішення до Львівського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, яке й ухвалило рішення про надіслання вказаної заяви в порядку статей 214, 216 КПК України до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про що повідомило позивача у листі від 03 лютого 2025 року № 7740-2025 «Про розгляд звернення».

Суд відзначає, що змістом заяви позивача від 29 січня 2025 року було прохання, адресоване Голові Національної поліції України, втрутитись у ситуацію з погрозами та психологічним тиском на адресу позивача з боку невстановлених службових осіб Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області.

Тобто порушене позивачем у заяві від 29 січня 2025 року питання стосувалося можливих неправомірних дії службових осіб органу поліції.

Наказом Національної поліції України від 09 листопада 2015 року № 83 (у редакції наказу Національної поліції України від 31 липня 2019 року № 765) затверджено положення про Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України.

Відповідно до пункту 1 розділу І Положення № 83 Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України є міжрегіональним територіальним органом у складі кримінальної поліції Національної поліції України, який здійснює свою діяльність у напрямі дотримання внутрішньої безпеки у Національній поліції України.

ДВБ підпорядковується безпосередньо Голові Національної поліції України (далі - Голова) (пункт 4 розділу І Положення № 83).

Основними завданнями ДВБ відповідно до розділу ІІ Положення № 83 є, зокрема:

формування та забезпечення реалізації заходів з питань внутрішньої безпеки в Національній поліції України;

запобігання, виявлення, попередження і припинення кримінальних, корупційних та пов`язаних з корупцією правопорушень, що готуються або вчинені поліцейськими, державними службовцями та іншими працівниками поліції.

За змістом розділу ІІІ Положення № 83 до функцій ДВБ належать, зокрема:

виявлення фактів втягнення поліцейських, державних службовців та інших працівників поліції у злочинну діяльність, здійснення профілактичних заходів стосовно них, а за наявності достатніх законних підстав документування вказаних протиправних дій;

здійснення комплексу оперативно-розшукових заходів, спрямованих на виявлення, попередження, припинення та документування кримінальних правопорушень, що готуються поліцейськими, державними службовцями та іншими працівниками поліції, а також корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень.

Відповідно до пункту 1 розділу V Положення № 83 керівник ДВБ організовує роботу ДВБ, забезпечує виконання та несе персональну відповідальність за виконання покладених на ДВБ завдань і функцій.

Згідно з пунктами 1, 10, 20 розділу V Положення № 83 керівник ДВБ:

здійснює загальне керівництво діяльністю ДВБ відповідно до цього Положення, організовує і спрямовує роботу підпорядкованих структурних та територіальних (відокремлених) підрозділів ДВБ;

за дорученням Голови або особи, яка виконує обов`язки Голови, організовує і проводить перевірки та службові розслідування стосовно поліцейських, державних службовців та інших працівників поліції;

організовує розгляд звернень фізичних та юридичних осіб з питань, що належать до компетенції ДВБ.

Отже, за змістом наведених приписів Положення № 83 запобігання, виявлення, попередження і припинення кримінальних, корупційних та пов`язаних з корупцією правопорушень, що готуються або вчинені поліцейськими, державними службовцями та іншими працівниками поліції належать до компетенції ДВБ.

Своєю чергою, керівник ДВБ організовує розгляд звернень фізичних та юридичних осіб з питань, що належать до його компетенції.

Тож суд з огляду на вказані приписи Положення № 83, а також зміст звернення позивача від 29 січня 2025 року, доходить висновку про те, що у Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України не було жодних підстав передавати вказане звернення на вирішення до свого структурного підрозділу - Львівського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, оскільки згідно з пунктом 13 розділу IV Порядку № 930 відповідь за результатами розгляду звернення в обов`язковому порядку надає орган (підрозділ) поліції, який його отримав або до компетенції якого належить вирішення порушених у зверненні питань.

Також суд визнає слушними зауваження позивача стосовно неповідомлення його відповідачем про пересилання заяви від 29 січня 2025 року на вирішення до іншого державного органу, що є порушенням вимог частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян».

Водночас суд відхиляє доводи відповідача про те, що належним відповідачем цьому публічно-правовому спорі є Департамент внутрішньої безпеки НПУ, оскільки саме цим територіальним міжрегіональним органом поліції здійснювався розгляд спірного звернення позивача, адже Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України відповідно до Положення № 83 є міжрегіональним територіальним органом у складі кримінальної поліції Національної поліції України і саме Національній поліції України було адресоване звернення позивача від 29 січня 2025 року, яке вона з урахуванням підпункту 2 пункту 7 розділу IV Порядку № 930 вирішила передати на розгляд до підпорядкованого їй органу поліції.

З огляду на вказане у сукупності суд констатує неналежний розгляд відповідачем заяви ОСОБА_1 від 29 січня 2025 року «Про погрози та психологічний тиск з боку невідомих службових осіб Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області на адресу члена ВГО «Журналісти проти корупції» ОСОБА_1 ».

Беручи до уваги викладене, суд доходить висновку, що заявлену позивачем позовну вимогу «щодо визнання дій суб`єкта владних повноважень - Національної поліції України незаконними та протиправними, які полягають у порушенні вимог Закону України «Про звернення громадян» щодо не розгляду, не вирішення та ненадання відповіді на Заяву «Про погрози та психологічний тиск з боку невідомих службових осіб Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області на адресу члена ВГО «Журналісти проти корупції» ОСОБА_1 ». від 29.01.2025 року» належить задовольнити частково у такий належний спосіб: визнати протиправними дії Національної поліції України щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 29 січня 2025 року «Про погрози та психологічний тиск з боку невідомих службових осіб Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області на адресу члена ВГО «Журналісти проти корупції» ОСОБА_1 ».

З метою належного захисту порушеного права позивача суд уважає за необхідне зобов`язати Національну поліцію України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 січня 2025 року «Про погрози та психологічний тиск з боку невідомих службових осіб Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області на адресу члена ВГО «Журналісти проти корупції» ОСОБА_1 » відповідно до вимог Закону України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» та Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 листопада 2017 року № 930.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з частинами першою, третьою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом правил статті 139 КАС України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Оскільки позов містить позовні вимоги немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає з урахуванням кількості, а не розміру задоволених/незадоволених позовних вимог.

Отже, поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні, тому їх розподіл суд не здійснює.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , член ВГО «Журналісти проти корупції» (вул. Папоротна, 13/8, м. Львів, 79025) до Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601) про визнання протиправними дій задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Національної поліції України щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 29 січня 2025 року «Про погрози та психологічний тиск з боку невідомих службових осіб Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області на адресу члена ВГО «Журналісти проти корупції» ОСОБА_1 ».

Зобов`язати Національну поліцію України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 січня 2025 року «Про погрози та психологічний тиск з боку невідомих службових осіб Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області на адресу члена ВГО «Журналісти проти корупції» ОСОБА_1 » відповідно до вимог Закону України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» та Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 листопада 2017 року № 930.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 1211,20 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 15 травня 2025 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна