Справа № 640/20800/22
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

15 травня 2025 року № 640/20800/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження клопотання Апарату Верховної Ради України про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про визнання протиправною бездіяльність зобов`язати вчинити дії,

в с т а н о в и в:

В провадженні Київського окружного адміністративного суду перебуває адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Апарату Верховної Ради України (далі відповідач-1), в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористанні календарні дні щорічної відпустки за період роботи з 10.02.2011 по 23.09.2011, за період з 11.10.2011 по 31.05.2012 та за період роботи з 13.12.2012 по 12.03.2014;

- стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за невикористанні позивачем календарні дні щорічної відпустки в сумі 14 212,58 грн.;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку з моменту звільнення 23.03.2011 по день фактичного розрахунку;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку з моменту звільнення 31.05.2012 по день фактичного розрахунку;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку з моменту звільнення 12.03.2014 по день фактичного розрахунку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення вимог законодавства при звільненні з посад помічника-консультанта народного депутата позивачу не виплачено грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку. Доводи відповідача про відсутність бюджетних призначень на оплату праці помічників-консультантів, на думку позивача, не можуть бути підставою для невиконання вимог закону. У зв`язку з невиплатою позивачу у день звільнення в повному розмірі грошової компенсації за невикористані відпустки з відповідача також належить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідачем подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частини п`ята статті 122 КАС України).

Водночас у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Разом з тим, частиною першою статті 233 КЗпП України (у редакції станом на момент пред`явлення позову та постановлення оскаржуваних судових рішень), яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Водночас частиною другою статті 233 КЗпП України у вказаний час було встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9- рп/2013.

Так, у рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другої статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

До "усіх виплат" належить заробітна плата, компенсація за невикористані відпустки (що є предметом позовних вимог), інші виплати, яка гарантована статтею 43 Конституції України.

Отже, спір у цій справі стосується невиплати грошової компенсації за невикористанні календарні дні щорічної відпустки при звільненні, на яку працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, а тому не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про її стягнення.

Враховуючи зазначене, при обрахунку строку звернення до суду у цій справі належить застосовувати частину другої статті 233 КЗпП України.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 08.02.2024 у справі № 640/22254/21.

Отже, відсутні підстави для залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись положеннями статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

у х в а л и в:

Відмовити Апарату Верховної Ради України в задоволені клопотання про залишення позову без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню.

Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Я.В. Горобцова