Справа № 520/27605/24
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Спірідонов М.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 р. Справа № 520/27605/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2025, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/27605/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі - відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України від 29.06.2023 №-2030- UA0028556 по земельному податку з фізичних осіб у сумі 47 809,49 грн;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позову зазначив, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України від 29.06.2023 №-2030- UA0028556 по земельному податку з фізичних осіб у сумі 47 809,49 грн. є таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2025 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про повне задоволення його позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що умовою несплати земельного податку є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення власної господарської діяльності. Вказує, що свою господарську діяльність з розведення свійської птиці та в подальшому продажу яєць позивач здійснює за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0715 га з кадастровим номером :05:050:0061. Між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір поставки від 03.01.2023 №1/0301 на поставку яйця курячого СІ. Реалізація яєць за вказаним договором поставки відбулась протягом 2023 року, а дохід у розмірі 29 135 грн за реалізацію яєць позивач отримав в 2024 році, тому дохід у розмірі 29 135 грн відображено в податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2024 рік у відповідності до пункту 292.6 статті 292 Податкового кодексу України, оскільки датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику. Отже, свою господарську діяльність з розведення свійської птиці та поставки яйця курячого позивач здійснював саме у 2023 році, що підтверджено документально, тому він звільнений від сплати земельного податку, оскільки вказана земельна ділянка використовувалась в межах господарської діяльності саме в 2023 році. Крім того, вказує, що він подав до податкового органу повідомлення форми 20-ОПП, в якій зазначено, що позивач здійснює господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, рішення Харківського окружного адміністративного суду у цій справі залишити без змін.

Позивач надав додаткові пояснення, вказавши, що доводи відповідача, викладені у відзиві на його апеляційну скаргу є необгрунтованими.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач - ОСОБА_1 , з 06.03.2020 року є фізичною особою підприємцем та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Харківській області. Зареєстрований як платник єдиного податку (ІІ група) з 01.10.2022 року.

Основним видом діяльності 03.22 Прісноводне рибництво (аквакультура) та додатковими: - 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; - 01.49 Розведення інших тварин; - 01.47 Розведення свійської птиці; - 37.00 Каналізація, відведення й очищення стічних вод; - 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; - 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; - 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; - 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.

ОСОБА_1 зареєстрований платником земельного податку за використання земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0715 га.

Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :05.050:0061 площею 0,0715 га з 25.10.2013 року.

29.06.2023 року Головним управлінням ДПС у Харківській області, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, в порядку ст. 42 ПК України, було сформовано та направлено на податкову адресу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, податкове повідомлення рішення від 29.06.2023 № -UA0028556 у розмірі 47 809,49 грн, про визначення суми податкового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2023 рік, яке згідно з рекомендованим повідомленням про вручення, вручено особисто платнику податків 22.04.2024.

На адвокатський запит представника позивача від 14.06.2024 року № 1 податковий орган повідомив зокрема, що згідно п.п.274.1. ст.274 Податкового Кодексу України рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 №542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» ставка земельного податку за земельні ділянки, відносно яких є довідка (витяг) про розмір нормативно грошової оцінки земельної ділянки, становить 1,5 відсотка від розміру нормативно грошової оцінки земельної ділянки.

На підставі витягу про розмір нормативної грошової оцінки земельних ділянок (далі - НГО) нараховано земельний податок за 2023 рік у розмірі 47809,49 гривень.

НГО (земельна ділянка площею 715 кв.м.) - 2519604,0 грн. (2020 рік)

НГО - 2023 рік (2519604* 1,1*1,15)=3187299,06 гривень, де 1,1- індексація за 2021, 1,15-індексація за 2022 рік.

Розрахунок земельного податку : 3187299,06 х1,5%=47809,49 гривень.

Позивач, вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з поданою податковою декларацією платника єдиного податку за період 2023 рік дохід отримано позивачем виключно від виду діяльності: 68.20-надання в оренду власного чи орендованого майна, тому суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи позивача щодо використання оподаткованої земельної ділянки у власній підприємницькій діяльності за призначенням, оскільки дохід від платника податків відображено особисто в декларації від надання в оренду власного нерухомого чи орендованого майна, тобто від жодного виробництва будь-якого доходу позивачем не отримано в оподаткований період. З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції вважав, що позивачем не дотримано жодної з умов, передбачених чинним законодавством для застосування пільги щодо визначення податкових зобов`язань з земельного податку, оскільки немає жодних доказів щодо використання земельної ділянки у своїй господарській діяльності та з урахуванням того, що позивач займається наданням в оренду власного чи орендованого майна застосування пільги є неможливим.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - Земельний кодекс), а справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень Податкового кодексу України (далі ПК України).

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу, використання землі в Україні є платним.

Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За змістом підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України, плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Як визначено підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України, земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України, об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Пунктом 287.1 ст. 287 ПК України визначено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Згідно з п. 286.1 ст. 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справ встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі подання платником податку до контролюючого органу правовстановлюючих документів на земельну ділянку, відомості про яку відсутні у базах даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, сплата податку фізичними та юридичними особами здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом інформації про перехід права власності на об`єкт оподаткування.

Згідно з п. 284.1 ст.284 ПК України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Згідно з п. 286.5 ст. 286 ПК України, нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Платники плати за землю мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем знаходження земельних ділянок для проведення звірки даних щодо: розміру площ та кількості земельних ділянок, що перебувають у власності та/або користуванні платника податку; права на користування пільгою зі сплати податку з урахуванням положень пунктів 281.4 та 281.5 цієї статті; розміру ставки земельного податку; нарахованої суми плати за землю.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником плати за землю на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, користування пільгою а також у разі зміни розміру ставки плати за землю контролюючий орган (контролюючі органи) за місцем знаходження кожної із земельних ділянок проводить (проводить) протягом десяти робочих днів перерахунок суми податку і надсилає (вручає) / надсилають (вручають) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік (п.285.1 ст. 285 ПК України).

Відповідно до п. 287.10 ст. 287 ПК України, податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Пунктом 271.1 ст. 271 ПК України встановлено, що базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом (пп. 271.1.1); площ земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено (пп.271.1.2).

Відповідно до пп. 14.1.125. п. 14.1 ст. 14 ПК України, нормативна грошова оцінка земельних ділянок для цілей розділу XII, глави 1 розділу XIV Кодексу капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Статтею 18 Закону № 1378 установлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться:

розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення не рідше ніж один раз на 5 - 7 років;

розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5 - 7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7 - 10 років.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформлюються як витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, який відповідно до ст. 23 Закону № 1378, видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Ставки земельного податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких не проведено (відсутня довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки) становить 1 відсоток від добутку базової вартості одного квадратного метра земель міста Харкова, помноженої на коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки, (під житлову забудову, для промисловості, транспорту тощо) (Кф) та на зональний коефіцієнт, який характеризує містобудівну цінність території в межах населеного пункту (економіко- планувальної зони) (Км2), за квадратний метр бази оподаткування (підпункт 5.1 пункту 5 Положення про плату за землю у місті Харкові).

Відповідно до рішення Харківської міської ради від 28.11.2018 № 1284 «Про внесення змін до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 р. № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові», ставка земельного податку за земельні ділянки, нормативно грошову оцінку яких проведено, становить 1,5 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Розрахунок суми земельного податку за земельну ділянку площею 715 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на 2023 рік становить: 47 809,49 грн = 3 187 299,06 грн *1,5%, де: 3 187 299,06 грн нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.01.2023 року; 1,5% - ставка земельного податку.

Як встановлено судовим розглядом, позивач зареєстрований як платник єдиного податку (ІІ група) з 01.10.2022 року.

Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :05.050:0061 площею 0,0715 га з 25.10.2013 року.

ОСОБА_1 зареєстрований платником земельного податку за використання земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0715 га.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до пп. 297.1.4 п. 297.1 ст. 297 ПК України, платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм), позичку, на іншому праві користування) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 ПК України, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених главою І Розділу ХІV ПК України, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Колегія суддів звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, що викладена у постанові від 14.05.2020 у справі № 826/13115/16, згідно з якою умовою несплати земельного податку за спрощеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності.

Позивач вважаючи, що звільнений від сплати земельного податку, посилається на те, що вказана земельна ділянка використовується ним в межах господарської діяльності з розведення свійської птиці та в подальшому продажу яєць, яку позивач здійснює саме за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0715 га з кадастровим номером :05:050:0061. На підтвердження вказаного зазначає, що між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір поставки від 03.01.2023 №1/0301 на поставку яйця курячого С1. ФОП ОСОБА_1 поставлено яйця ФОП ОСОБА_2 , що підтверджується наданими рахунками на оплату.

Надаючи оцінку вказаним доводам, колегія суддів зазначає, що як убачається із договору поставки від 03.01.2023 №1/0301, останній укладений між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , відповідно до якого адресою постачальника ФОП ОСОБА_1 вказано: АДРЕСА_2 . Таку ж адресу зазначено і у рахунках на оплату та видаткових накладних, на які посилається позивач.

Крім того, відповідно до витягу № 15508 з реєстру платників єдиного податку від 25.04.2024 року зареєстрованим місцем провадження господарської діяльності ФО-П ОСОБА_1 є: АДРЕСА_3 .

Також колегія суддів враховує той факт, що позивачем у податковій декларації да 2023 рік вказано, що дохід отримано від виду діяльності: 68.20-надання в оренду власного чи орендованого майна.

Колегія суддів критично оцінює доводи позивача про провадження власної господарської діяльності за адресою: АДРЕСА_1 у 2023 році, оскільки ним тільки 05.08.2024 року до податкового органу подано повідомлення 20-ОПП про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, в якому позивач вказує місце знаходження об`єкта оподаткування: АДРЕСА_1 , тобто після отримання ним спірного податкового повідомлення рішення. До цього часу позивачем зазначалась адреса: АДРЕСА_3 , як місце провадження господарської діяльності.

Доказів того, що позивачем надавалась до податкового органу заява щодо зміни місця провадження господарської діяльності у 2023 році матеріали справи не містять.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що документи, подані під час судового розгляду справи, не вказують на провадження власної господарської діяльності позивача за адресою: АДРЕСА_1 у 2023 році, а тому відсутні підстави вважати, що він має пільги щодо сплати земельного податку з фізичних осіб за 2023 рік.

Отже, позивачем не дотримано всіх умов, передбачених чинним законодавством для застосування пільги щодо визначення податкових зобов`язань з земельного податку у 2023 році за земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером :05.050:0061 площею 0,0715 га.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 29.06.2023 №-2030- UA0028556 діяв на підставі та у спосіб, що передбачені ПК України із дотриманням вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обгрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2025 по справі № 520/27605/24 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий