Справа № 640/15531/22
Суддя: С.В. Кисіль
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

19 травня 2025 рокум. ДніпроСправа № 640/15531/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисіль С. В., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Вінницької обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач-1), Вінницької обласної прокуратури (далі - відповідач-2), в якому позивач, з урахуванням ухвали від 06 березня 2025 року, просить суд:

- визнання протиправною бездіяльність відповідача-1, яка полягає у невиплаті компенсацій за всі дні невикористаних щорічних та додаткових відпусток;

- стягнути з відповідача-1 на користь позивача компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток у розмірі 396175,92 грн;

- стягнути з відповідача-1 на користь позивача компенсацію за невикористані дні додаткових відпусток у розмірі 24940,00 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що 23 березня 2015 року наказом Генерального прокурора України № 209-к його було звільнено з посади заступника прокурора Вінницької області у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до пункту 7-2 статті 36 КЗпП України на підставі Закону України «Про очищення влади».

29 вересня 2021 року Вінницький окружний адміністративний суд серед іншого вирішив визнати протиправним і скасувати наказ Генерального прокурора України від 23 березня 2015 року № 209-к та зобов`язав Офіс Генерального прокурора поновити позивача на посаді заступника прокурора Вінницької області з 24 березня 2015 року.

29 грудня 201 року Сьомий апеляційний адміністративний суд постановив рішення року Вінницький окружний адміністративний суд від 29 вересня 2021 року в частині поновлена на посаді залишити без змін.

24 січня 2022 року видано наказ № 8к про поновлення позивача на посаді заступника прокурора Вінницької області з 24 березня 2015 року. Вказаний наказ був доведений до позивача та фактично виконаний 17 червня 2022 року.

23 серпня 2022 року видано наказ про звільнення позивача з посади заступника прокурора Вінницької області з 24 серпня 2022 року за власним бажанням.

При звільненні відповідачем-2 було виплачено 5358,00 грн компенсації за невикористані 322 дні щорічних відпусток.

Позивач не погоджується з розрахованою сумою компенсації за невикористані 322 дні щорічних відпусток, оскільки відповідно до постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року у справі № 802/1072/15-а середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період 2021 року становить 1247,00 грн. Отже сума компенсації за невикористані 322 дні щорічних відпусток складає 401534,00 грн.

Також позивачу не виплачено компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки працівнику, який має двох дітей до 15 років, яка складає 24940,00 грн.

З урахуванням вказаного, позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2022 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та визначено, що справа буде розглядатися у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , Офіс Генерального прокурора у жовтні 2022 року подав відзив на позовну заяву, вказуючи на те, що статтею 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 504/96-ВР щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Таким чином, законодавець чітко передбачив, що право на щорічну відпустку (основну та додаткову) має прокурор, який перебуває у трудових відносинах з органами прокуратури, оскільки відпустки за своєю правовою природою є часом відпочинку, який обчислюється у календарних днях і надається працівникам за відпрацьований календарний рік зі збереженням місця роботи і заробітної плати.

Частиною першою статті 24 Закону № 504/96-ВР передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 16 Закону № 1697-VII незалежність прокурора забезпечується особливим порядком його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з частинами першою та другою статті 82 Закону № 1697-VII прокурору надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги для оздоровлення в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора. Прокурору, який має стаж роботи в органах прокуратури понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.

Абзацами першим та другим пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1992 року № 100 (далі - Порядок № 100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.

Відповідно до абзацу шостого пункту 2 Порядку № 100 час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Згідно з пунктом 7 розділу ІV Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Отже, Порядком № 100 передбачено чіткий механізм розрахунку середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, що унеможливлює розширене тлумачення вказаних норм в частині довільного визначення періоду, який враховується при її обчисленні.

Крім того, чинним законодавством визначено, що при розрахунку компенсації за невикористані відпустки також не враховуються такі періоди: 1) перебування у відпустках без збереження заробітної плати (статті 25, 26 Закону № 504/96-ВР); 2) час простою не з вини працівника, який оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) (статті 34, 113 Кодексу законів про працю України); 3) робота в режимі неповного робочого тижня з причин, що не залежать від працівника (стаття 32 КЗпП України); 4) період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років або при наявності медичного висновку - до шести років (стаття 179 КЗпП України).

Таким чином, розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата для оплати компенсації за невикористані відпустки, є 12 календарних місяців перебування у трудових відносинах.

Обчислення середньої заробітної плати здійснюється на загальних підставах, оскільки законодавець не відносить період вимушеного прогулу до поважних причин (у зв`язку з якими працівник не працював), наявність яких виключала б цей час з розрахункового періоду при обчисленні середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки.

Наказом Генерального прокурора від 24 січня 2022 року № 8к ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника прокурора Вінницької області з 24 березня 2015 року.

Наказом керівника Вінницької обласної прокуратури від 24 січня 2022 року № 44к ОСОБА_1 тимчасово визначено робоче місце у Вінницькій обласній прокуратурі за адресою: м. Вінниця, вул. Монастирська, 33, к. 212.

Наказом Генерального прокурора від 23 серпня 2022 року № 97к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника прокурора Вінницької області та з органів прокуратури за власним бажанням з 24 серпня 2022 року.

Таким чином, для обчислення середньої заробітної плати для розрахунку позивачу компенсації за 322 дні невикористаних відпусток за період з 24 березня 2015 року по 24 серпня 2022 року Вінницькою обласною прокуратурою правильно враховано виплати за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки, тобто за період з 01 серпня 2021 року по 31 липня 2022 року.

Отже, сума компенсації ОСОБА_1 за 322 дні невикористаних відпусток складала 5673,81 грн відповідно до розрахунку Вінницької обласної прокуратури, який долучений ОСОБА_1 до позовної заяви.

Водночас зазначення ОСОБА_1 у позовній заяві про те, що період, за який необхідно розраховувати компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток, становить з січня 2021 року по грудень 2022 року є необґрунтованим, оскільки відповідно до вимог Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться, виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Таким чином, ураховуючи, що ОСОБА_1 звільнено з посади та з органів прокуратури з 24 серпня 2022 року, а отже період після 24 серпня 2022 року по грудень 2022 року (як зазначає ОСОБА_1 ) не може враховуватися під час розрахунку компенсації, оскільки у цей період ОСОБА_1 вже не перебував у трудових відносинах з Вінницькою обласною прокуратурою.

Крім того, зазначення ОСОБА_1 у позовній заяві про те, що компенсацію за невикористані дні відпусток необхідно розраховувати з розміру середньоденної заробітної плати 1247 грн, як визначено Сьомим апеляційним адміністративним судом у постанові від 29 грудня 2021 року у справі № 802/1072/15-а (справа про поновлення ОСОБА_1 на посаді), є безпідставним, оскільки розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється відповідно до частини третьої пункту 2 розділу ІІ Порядку № 100 (за останні два календарні місяці перед звільненням), а компенсація за невикористані відпустки - згідно з пунктом 7 розділу ІV Порядку № 100 (за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації, тобто серпню 2022 року).

Ураховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 у позовній заяві допустив хибне тлумачення норм чинного законодавства у частині стягнення з Офісу Генерального прокурора на його користь недоплаченої, на його думку, компенсації за 322 днів невикористаних відпусток у розмірі 396175,92 грн, що є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Щодо вимог про стягнення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2021-2022 роки зазначено, що відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Водночас ОСОБА_1 у позовній заяві не надав жодних належних та допустимих доказів того, що його дружина, яка є матір`ю двох дітей, не отримувала за 2021-2022 роки за основним місцем роботи щорічну додаткову оплачувану відпустку тривалістю 10 календарних днів.

Крім того, якби ОСОБА_1 мав право на компенсацію невикористаних днів додаткової відпустки, то її розрахунок здійснювався б відповідно до пункту 7 розділу ІV Порядку № 100 (за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації, тобто серпню 2022 року), а не виходячи з середньоденного заробітку, як ОСОБА_1 зазначає у позовній заяві.

Ураховуючи вищевикладене, у даному випадку позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з Офісу Генерального прокурора на його користь компенсації за невикористані дні додаткових відпусток у розмірі 24940,00 грн є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Вінницькою обласною прокуратурою у листопаді 2022 року надані пояснення на позов, в якому зазначено, що наказом Генерального прокурора від 24 січня 2022 року № 8к ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника прокурора Вінницької області з 24 березня 2015 року.

Наказом керівника Вінницької обласної прокуратури від 24 січня 2022 року № 44к ОСОБА_1 тимчасово визначено робоче місце у Вінницькій обласній прокуратурі за адресою: м. Вінниця, вул. Монастирська, 33, к. 212.

Наказом Генерального прокурора від 23 серпня 2022 року № 97к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника прокурора Вінницької області та з органів прокуратури за власним бажанням з 24 серпня 2022 року.

У день звільнення з ОСОБА_1 проведено розрахунок, а саме нараховано заробітну плату, компенсацію за невикористані щорічні та додаткові відпустки в кількості 322 календарних дні, а саме, 202 - щорічних та 120 - додаткової відпусток (відповідно довідки відділу кадрової роботи та державної служби), утримано податки згідно законодавства, передано до органів Казначейства платіжні доручення на виплату належних коштів, надано довідку про заробітну плату.

Наразі існує заборгованість перед ОСОБА_1 з виплати лікарняних у розмірі 70,03 грн, у зв`язку з тим, що ці виплати пов`язані із коштами, що фінансуються та виплачуються за рахунок Фонду соціального страхування України.

Розрахунок компенсації за дні невикористаної відпустки ОСОБА_1 виконано відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (Порядок).

Згідно з пунктом 2 Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться, виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Період для розрахунку та обчислення середньої заробітної плати для нарахування компенсації за невикористані відпустки ОСОБА_1 становить 01 серпень 2021 року - 31 липня 2022 року (дата звільнення 24 серпня 2022 року).

Абзацом 4 пункту 3 розділу ІІІ Порядку визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати для оплати компенсації за невикористані відпустки до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. При цьому час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду (відповідно до наказу керівника від 12 липня 2022 року № 524к ОСОБА_1 перебував у відпустці без збереження заробітної плати з 12 липня 2022 року по 26 липня 2022 року).

Фактичний заробіток ОСОБА_1 за останні 12 місяців складає 5673,81 грн. У зазначеному періоді нарахувань та виплат середнього заробітку за час вимушеного прогулу не проводилось, тому і підстав включати такі виплати у розрахунок середньої заробітної плати для оплати компенсації за невикористані відпустки немає.

Таким чином, для обчислення середньої заробітної плати для розрахунку позивачу компенсації за 322 дні невикористаних відпусток за період з 24 березня 2015 року по 24 серпня 2022 року Вінницькою обласною прокуратурою правильно враховано виплати за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки, тобто за період з 01 серпня 2021 року по 31 липня 2022 року.

Отже, сума компенсації ОСОБА_1 за 322 дні невикористаних відпусток склала 5673,81 грн.

Щодо вимоги про стягнення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2021-2022 роки слід зазначити, що відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Проте, без виконання певних умов, право на зазначену відпустку не може бути реалізовано.

Так, окрім заяви про надання відпустки одному з батьків, який має двох або більше дітей віком до 15 років, мати/батько - хто йде у відпустку, мають надати підтверджувальні документи, у тому числі, копії свідоцтв про народження дітей.

Згідно з роз`ясненням, наданим у листі Міністерства соціальної політики від 31 липня 2014 року № 292/13/133-14, потрібно довести, що працівник не отримував таку відпустку протягом року за іншим місцем роботи. Через це новоприйняті працівники/ працівниці навряд чи мають право на цю соціальну відпустку, оскільки якщо працівник/працівниця тільки влаштувалися на нове місце, перейшовши на нього з іншого місця роботи, то вони або отримували таку відпустку там, або отримали грошову компенсацію за неї. Отже, ними було використано право на цю відпустку і повторно воно не надається.

З відомостей, що містяться у трудовій книжці ОСОБА_1 вбачається, що у період з 21 червня 2016 року до 16 червня 2022 року він працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Подільський юридичний центр» на посаді директора та міг використати зазначену соціальну відпустку за 2021 та 2022 роки за цим місцем роботи.

Якщо відпустку працівник за попереднім місцем роботи не оформлював - слід надати довідку з цього місця роботи. Це може бути довідка довільної форми з місця роботи, яку надає бухгалтерія, або кадрова служба.

Крім цього, працівник, що претендує на таку соціальну відпустку, повинен також надати документальне підтвердження того, що другий з батьків не користувався цією відпусткою й не отримував за неї грошової компенсації.

Водночас ОСОБА_1 не надав жодних належних та допустимих доказів того, що його дружина, яка є матір`ю двох дітей, не отримувала за 2021-2022 роки за основним місцем роботи щорічну додаткову оплачувану відпустку тривалістю 10 календарних днів.

Враховуючи викладене слід зазначити, що сам факт наявності двох дітей у ОСОБА_1 не надає йому право на додаткову відпустку, передбачену статтею 19 Закону України «Про відпустки», оскільки заяви, або будь-який з перелічених вище документів до Вінницької обласної прокуратури він не надавав.

Згідно з частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Однак, з часу поновлення на роботі ОСОБА_1 із заявами про надання додаткової відпустки, як одному з батьків, що мають 2-х або більше дітей віком до 15 років, відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» не звертався та про своє право на таку соціальну відпустку не заявляв.

Лише після звільнення з посади та органів прокуратури він в позовній заяві до суду заявив про своє право на цю соціальну відпустку, а також на отримання за неї грошової компенсації.

Враховуючи викладені обставини, у Вінницької обласної прокуратури станом на час звільнення ОСОБА_1 були відсутні жодні підстави для надання йому соціальної відпустки, передбаченої статтею 19 Закону України «Про відпустки», як одному з батьків, що мають 2-х або більше дітей віком до 15 років, або нарахування та виплати йому компенсації за її невикористання.

Таким чином, дії Вінницької обласної прокуратури не можуть бути визнані протиправними, оскільки вони відповідають вимогам нормативно-правових актів, які наразі є чинними.

Крім того, якби ОСОБА_1 мав право на компенсацію невикористаних днів додаткової відпустки, то її розрахунок здійснювався б відповідно до пункту 7 розділу ІV Порядку № 100 (за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації, тобто серпню 2022 року), а не виходячи з середньоденного заробітку, як ОСОБА_1 зазначає у позовній заяві.

Ураховуючи вищевикладене, у даному випадку позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення на його користь компенсації за невикористані дні додаткових відпусток у розмірі 24940 грн є безпідставними та не підлягають задоволенню.

На виконання положень Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399 справу № 640/15531/22 передано на розгляд до Луганського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року прийнято справу до провадження, розгляд справи продовжено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 27 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою суду від 06 березня 2025 року залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову, на стороні відповідача - Вінницька обласна прокуратура, в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у затримці виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 802/1072/15-а про поновлення позивача, незаконно звільненого на посаді заступника прокурора Вінницької області та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 802/1072/15-а про поновлення позивача, незаконно звільненого, на посаді заступника прокурора Вінницької області у розмірі 145899,00 грн та продовжено розгляд справи в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у невиплаті компенсацій за всі дні невикористаних щорічних та додаткових відпусток, стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за невикористані дні щорічних відпусток у розмірі 396175,92 грн та компенсації за невикористані дні додаткових відпусток у розмірі 24940,00 грн за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 13 березня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання Офісу Генерального прокурора про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 17 березня 2025 року залучено до участі у справі другим відповідачем Вінницьку обласну прокуратуру.

Дослідивши матеріали судової справи у електронній формі, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 802/1072/15-а частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Вінницька обласна прокуратура, про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення коштів та зобов`язання вчинити дії. Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України № 209-к від 23 березня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Вінницької області, у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до пункту 7-2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України. Зобов`язано Офіс Генерального прокурора поновити ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Вінницької області з 24 березня 2015 року. Стягнуто з Вінницької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1322821,86 грн. Зобов`язано Офіс Генерального прокурора проінформувати Міністерство юстиції України щодо відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , Офісу Генерального прокурора задоволено частково. Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року скасовано в частині стягнення з Вінницької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1322821,86 грн. В цій частині прийнято нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1576522,68 грн. В іншій частині рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 23 березня 2023 року касаційні скарги ОСОБА_1 та Офісу Генерального прокурора задоволено частково. Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року скасовано в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і направлено справу в цій частині на новий розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду. В іншій частині рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року залишено без змін.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2023 року у справі № 802/1072/15-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року, частково задоволено позов ОСОБА_1 . Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 березня 2015 року по 16 червня 2022 року у розмірі 1516812,58 грн з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету.

Наказом Генерального прокурора від 24 січня 2022 року № 8к скасовано наказ Генерального прокурора України від 23 березня 2015 року № 209-к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Вінницької області у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до пункту 7-2 частини першої статті 36 КЗпП України, поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Вінницької області з 23 березня 2015 року.

Наказом керівника Вінницької обласної прокуратури від 24 січня 2022 року № 44к заступнику прокурора Вінницької області ОСОБА_1 тимчасово визначено робоче місце у Вінницькій обласній прокуратурі за адресою: м. Вінниця, вул. Монастирська, 33, к. 212.

Наказом Генерального прокурора від 23 серпня 2022 року № 97к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника прокурора Вінницької області та з органів прокуратури з 24 серпня 2022 року у зв`язку з поданням заяви про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 7 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру») у зв`язку з виходом на пенсію.

У день звільнення з позивачем проведено розрахунок, зокрема нараховано компенсацію за невикористані щорічні та додаткові відпустки за період з 24 березня 2015 року по 24 серпня 2022 року в кількості 322 календарних днів, а саме: 202 - щорічних та 120 - додаткової відпусток та виплачено 5358,08 грн, що підтверджується розрахунковим листом за 2022 рік та розрахунком оплати відпустки.

Згідно з наявних у матеріалах справи копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 13 серпня 2010 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, та серії НОМЕР_2 від 27 лютого 2008 року, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, ОСОБА_1 є батьком, а ОСОБА_2 - матір`ю двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

У частині другій статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII).

Згідно з частинами першою-третьою статті 82 Закону № 1697-VII прокурору надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги для оздоровлення в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора. Прокурору, який має стаж роботи в органах прокуратури понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів. Прокурору надаються додаткові та інші відпустки, передбачені законом.

Закон України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

За приписами частини першої статті 2 Закону № 504/96-ВР право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону № 504/96-ВР).

При цьому відповідно до положень частини другої статті 21 Закону № 504/96-ВР порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, відпустки у зв`язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі в змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 08 лютого 1995 року № 100 затвердив Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100, у редакції, чинній на момент звільнення позивача), який за пунктом 1, застосовується у випадку, зокрема, надання працівникам усіх видів відпусток, передбачених законодавством або виплати їм компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

За абзацом шостим пункту 2 Порядку № 100 час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього-п`ятого пункту 4 цього Порядку (абзац сьомий пункту 2 Порядку № 100).

Відповідно до абзаців першого, четвертого пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до абзаців третього-п`ятого пункту 4 Порядку № 100 якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору.

Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.

Судом установлено, що сума компенсації за 322 днів невикористаних відпусток за період з 24 березня 2015 року по 24 серпня 2022 року у розмірі 5358,08 грн, яка була нарахована позивачу при звільненні (24 серпня 2022 року). При цьому, розрахунок здійснювався: 5673,81 грн (червень 2022 року - 3579,38 грн, липень 2022 року - 2094,43 грн) / 341 календарний день х 322 днів невикористаних відпусток, що складає 5358,08 грн (16,64 грн - компенсація 1 дня невикористаної відпустки).

Разом з тим, позивач вважає, що відповідач має перерахувати нараховану та виплачену компенсацію за 322 дні невикористаних відпусток з урахуванням середнього заробітку, який був обчислений судом у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року у справі № 802/1072/15-а, де середньоденна заробітна платі для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу у 2021 році становить 1247,00 грн.

Однак, такий підхід позивача суперечить існуючій позиції Верховного Суду щодо застосування пунктів 3, 4 Порядку № 100, які викладені у постановах від 24 лютого 2021 року у справі № 818/1551/17, від 23 червня 2022 року у справі № 540/825/21, у яких раніше була висловлена позиція щодо застосування пунктів 3, 4 Порядку № 100 та зводяться до того, що у випадках, коли нарахування проводяться, виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, відповідно до останнього абзацу пункту 4 розділу ІІІ Порядку № 100, розрахунки проводяться, виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

У постанові Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 500/7831/21, де позивач, який звільнений з органів прокуратури, за час вимушеного прогулу у розрахунковому періоді частково не мав виплат сформульовано правову позицію для обчислення компенсації за невикористані відпустки згідно якої: «виплати, які включаються у розрахунок середньої заробітної плати, пов`язуються з періодом, за який вони виплачені. У період з грудня 2020 року по серпень 2021 року (із загального розрахункового періоду вересень 2020 року - серпень 2021 року) позивач взагалі не мав виплат, тож якщо кількість днів цього періоду мають враховуватися при розрахунку середньоденної заробітної плати (а ті потім - для обчислення суми компенсації невикористаних відпусток), то в такому разі цей розрахунок має базуватися (щодо позивача) на посадовому окладі (відповідно до кількості місяців розрахункового періоду). Іншими словами, оскільки у розрахунковому періоді (12 місяців, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки), як встановлено у справі, позивач отримував дохід тільки у трьох місяцях, а протягом решти дев`яти - ні, то щодо цих останніх - розрахунки мали б провадитися з установленого йому посадового (місячного) окладу, відтак сумуватися з доходом, отриманим за [інші] три місяці. З отриманого сумарного заробітку далі обчислюється середньоденна заробітна плата та середня заробітна плата для виплати компенсації за невикористані відпустки (пункт 7 Порядку № 100)».

Крім того, у постанові від 03 квітня 2024 року у справі № 500/7831/21 Верховний Суд не відступив від зазначеної раніше правової позиції, та зазначив, що текстуальний виклад пункту 7 Порядку № 100 мовить про те, що визначення середньоденної заробітної плати пов`язується не тільки з кількістю місяців (розрахункового періоду) та днів у ньому, але також з сумою доходу за ці місяці. Пункти 3 і 4 [розділу ІІІ «Виплати, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати»] Порядку № 100 стосуються виплат, які охоплюються «доходом», який відтак ділитиметься на кількість днів, однак приписи цих пунктів (в тій частині, на якій наголошує скаржник) ніяким чином не суперечать однин одному в тому сенсі, що використання посадового окладу у ситуації, коли у розрахунковому періоді не було заробітної плати, слугує способом «заповнити» відсутність цього заробітку для того, щоб визначити спершу середньоденну заробітну плату, відтак середню заробітну плату, яка буде пропорційною кількості днів невикористаної відпустки, яку належить компенсувати особі, яка звільняється, у цьому випадку - з органів прокуратури.

Як встановлено з розрахунку оплати відпустки заробіток за період з серпня 2021 року по липень 2022 року (останні 12 місяців, що передували місяцю нарахування компенсації) складає 5673,81 грн.

Однак, оскільки в указаний розрахунковий період позивач фактично заробітну плату не отримував, при обчисленні сум спірної компенсації необхідно виходити з розміру посадового окладу (відповідно до кількості місяців розрахункового періоду).

Отже розрахунок компенсації за 322 дні невикористаних відпусток повинен здійснювався наступним чином: 9040,00 грн (сумарний заробіток за період з 01 серпня 2021 року по 31 липня 2022 року, який складається з добутку розміру посадового окладу 8170,00 грн на 12 місяців) / 341 календарний день х 322 днів невикористаних відпусток, що складає 92578,22 грн (287,51 грн - компенсація 1 дня невикористаної відпустки).

Остаточна сума компенсації за 322 днів невикористаних відпусток складає 87220,14 грн (92578,22 грн - 5358,08 грн).

Таким чином, не здійснивши позивачу в повному обсязі виплату компенсації за всі дні невикористаних щорічних та додаткових відпусток відповідач-2 допустив протиправну бездіяльність.

При цьому суд вважає, що постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року у справі № 802/1072/15-а, в якій середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 2021 рік становить 1247,00 грн, не є підставою для перерахунку вже виплаченої відповідачем при звільненні компенсації за 322 днів невикористаних відпусток.

У контексті зазначеного суд вважає за необхідне звернути увагу на порядок розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Суд зауважує, що абзац перший пункту 2 Порядку № 100 містить положення про обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, що проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки. Водночас відповідно до абзацу четвертого пункту 4 пункту 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Так, ухвалюючи постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року у справі № 802/1072/15-а щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24 березня 2015 року по 16 червня 2022 року, де середньоденна заробітна платі для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період 2021 року становить 1247,00 грн, суд розраховував зазначену суму виходячи з кількості робочих днів в указаний період та середньоденної заробітної плати, яка, визначалась діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Отже, алгоритми розрахунку середньої заробітної плати за час затримки виконання судового рішення та середньої заробітної плати, яка враховується для виплати компенсації за невикористані відпустки, є різними.

Також суд враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 461/1303/19, в якій суд зазначив, що середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

Крім того, за правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19, середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Отже, на переконання суду, за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника. Вказаний правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 522/13736/15 (провадження № 61-25545сво18).

Таким чином, виплата позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24 березня 2015 року по 16 червня 2022 року (постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року у справі № 802/1072/15-а) не впливає на обчислення сум компенсації днів невикористаної відпустки.

Щодо стягнення компенсації за невикористані дні додаткових відпусток у розмірі 24940,00 грн суд зазначає наступне.

Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року № 04/96-ВР «Про відпустки» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) до соціальних відпусток належить відпустка додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону).

Відповідно до статті 19 Закону України від 05 листопада 1996 року № 04/96-ВР «Про відпустки» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Аналогічні правові норми закріплені також і у статті 182-1 Кодексу законів про працю України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), згідно якої жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73цього Кодексу).

Зазначена у частині першій цієї статті відпустка надається понад щорічні відпустки, передбачені статтями 75 і 76 цього Кодексу, а також понад щорічні відпустки, встановлені іншими законами та нормативно-правовими актами, і переноситься на інший період або продовжується у порядку, визначеному статтею 80 цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджується, що дружина позивача, ОСОБА_1 , упродовж 2021-2022 років єдиним джерелом доходів була підприємницька діяльність й інших доходів, в тому числі й компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку, вона не отримувала, тому позивач як батько двох дітей віком до 15 років, мав право на отримання додаткової відпусти тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів, передбаченої статті 19 Закону України «Про відпустки» та статті 182-1 КЗпП України.

Таким чином, з огляду на вищенаведені норми законодавства та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідач-2 безпідставно не виплатив позивачу при звільненні грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 182-1 Кодексу законів про працю України та статтею 19 Закону України «Про відпустки», за період з 2021 по 2022 роки у розмірі 5750,20 грн (20 днів відпустки х 287,51 грн).

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких вона просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним:

- визнати протиправною бездіяльність Вінницької обласної прокуратури щодо нездійснення позивачу в повному обсязі виплати компенсації за всі дні невикористаних щорічних та додаткових відпусток;

- зобов`язати Вінницьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за 322 невикористані дні щорічної та додаткової відпусток у розмірі 87220,14 грн;

- визнати протиправною бездіяльність Вінницької обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати позивачу при звільненні грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 182-1 Кодексу законів про працю України та статтею 19 Закону України «Про відпустки»;

- зобов`язати Вінницьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 182-1 Кодексу законів про працю України та статтею 19 Закону України «Про відпустки», за період з 2021 по 2022 роки у розмірі 5750,20 грн.

У задоволенні позовних вимог майнового характеру про стягнення з відповідача компенсації за невикористані дні щорічних відпусток у розмірі 396175,92 грн та компенсації за невикористані дні додаткових відпусток у розмірі 24940,00 грн слід відмовити з огляду на положення статей 5 та 245 КАС України, відповідно до яких адміністративний суд, встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, повинен визнати такі рішення, дії або бездіяльність протиправними і зобов`язати відповідача провести нарахування та/або виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум.

За встановлених у цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Питання про розподіл судових витрат по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач у спірних правовідносинах згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Офіс Генерального прокурора (ідентифікаційний код 00034051, місцезнаходження: вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011), Вінницької обласної прокуратури (ідентифікаційний код 02909909, місцезнаходження: вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, 21050) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправною бездіяльність Вінницької обласної прокуратури щодо нездійснення ОСОБА_1 в повному обсязі виплати компенсації за всі дні невикористаних щорічних та додаткових відпусток.

Зобов`язати Вінницьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 322 невикористані дні щорічної та додаткової відпусток у розмірі 87220,14 грн.

Визнати протиправною бездіяльність Вінницької обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 182-1 Кодексу законів про працю України та статтею 19 Закону України «Про відпустки».

Зобов`язати Вінницьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 182-1 Кодексу законів про працю України та статтею 19 Закону України «Про відпустки», за період з 2021 по 2022 роки у розмірі 5750,20 грн.

У задоволення інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» судом апеляційної інстанції щодо всіх справ, підсудних окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, та переданих на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України відповідно до цього Закону, є Шостий апеляційний адміністративний суд.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.В. Кисіль