Справа № 120/12231/24
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 травня 2025 р. Справа № 120/12231/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Юлії Миколаївни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач 1) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - ГУ ПФУ в Харківській області, відповідач 2) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення №ПС77 від 03.05.2024, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно Списку № 2, згідно пп. 2 п. 2 ст. 114 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за відсутності необхідного пільгового стажу, та такій, що не досягла пенсійного віку.

Ухвалою від 23.09.2024 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

07.10.2024 представником ГУ ПФУ у Вінницькій області до суду подано відзив, яким просить відмовити у задоволенні адміністративного позову. Крім іншого зауважує, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності пільгового стажу роботи.

09.10.2024 представником ГУ ПФУ в Харківській області до суду подано відзив на адміністративний позов, у якому зазначає, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах з підстав відсутності необхідного пільгового стажу, та такій, що не досягла пенсійного віку.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 25.04.2024, ОСОБА_1 звернулась із заявою до органів Пенсійного фонду щодо призначення пенсії на пільгових умовах по Списку № 2.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає/перераховує пенсію, ГУ ПФУ в Харківській області.

За результатами розгляду документів доданих до заяви ГУ ПФУ в Харківській області прийняло рішення № ПС 77 від 03.05.2024, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2, у зв`язку з відсутністю пільгового стажу роботи.

Також зазначено, що за результатами розгляду документів до пільгового стажу не зараховано періоди трудової діяльності: з 28.05.1988 по 28.04.2002, з 29.04.2007 по 19.04.2024, згідно довідки про підтвердження трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів № 244 від 19.04.2024 так як витяги з наказів про завершення атестації робочих місць за умовами праці № 12 від 26.07.1997 та № 26 від 20.04.2007 не завірено належним чином. Заявницею не надано накази про проведення атестації робочих місць за період з 2008 по 2024 роки. Атому, вирішено відмовити у призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю пільгового стажу та, як такій, що не досягла пенсійного віку.

Не погоджуючись з такими діями Пенсійного фонду, позивач звернулась до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Відповідно до ст.ст. 3, 19, 46 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

З жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-І, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття13, частина друга статті14, пункти «б» - «г» статті54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно зі ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

В пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 року в справі «Щокін проти України» Європейський суд з справ людини як джерело права вказав, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. З посиланням на закріплений в законодавстві України принцип i dubio pro tributario, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи державної влади повинні віддавати перевагу найбільш сприятливому для людини та громадянину тлумаченню національного законодавства.

Виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого ст. 8 Конституції України, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як пенсійний вік, має застосовуватися в порядку, визначеному п. 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 року. Таке застосування вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Суд зазначає, що обрані відповідачем у даному спорі мотиви прийняття оскаржуваного рішення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь невладного суб`єкта - приватної особи, тобто на користь позивача.

Так, розглядаючи заяву позивача про призначення пенсії, відповідач віддав перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства, у зв`язку з чим, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для призначення пенсії.

При прийнятті рішення суд враховує постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 року у зразковій справі №360/3611/20, висновки якої є обов`язковими для застосування судом у цій справі.

Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV- з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

При цьому, з матеріалів справи, а саме рішення про відмову у призначенні пенсії № ПС 77 від 03.05.2024 вбачається, що відповідачем не зараховано до пільгового стажу періоди роботи з 28.05.1988 по 28.04.2002 та з 29.04.2007 по 19.04.2024, згідно довідки про підтвердження трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів № 244 від 19.04.2024 так, як витяги з наказів про завершення атестації робочих місць за умовами праці № 12 від 26.07.1997 та № 26 від 20.04.2007 не завірено належним чином. Заявницею не надано накази про проведення атестації робочих місць за період з 2008 по 2024 роки.

Отже, згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них виданої Яришівським психоневрологічним будинком-інтернатом № 244 від 19.04.2024, визначено, що позивач за період з 28.05.1988 по дату видачі довідки, виконувала безпосередній догляд за хворими за професією, молодша медична сестра (санітарка-роздавальниця), що передбачено Постановою № 461 від 24.06.2016 Списком № 2 розділу ХХІV п. 7 за період з 20.05.1988 по дату видачі довідки, стаж становить 35 років 10 місяців.

Додатковими відомостями вказано, що первинна атестація проводилась на підставі наказу № 12 від 26.07.1997, атестація № 2 наказ № 15 від 29.04.2002.

Крім того, відповідно до записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , починаючи з 28.05.1988 по 28.04.2002, ОСОБА_1 працювала на посаді роздавальниці в Яришівському психоневрологічному будинку -інтернаті.

З 29.04.2002 по 01.01.2009, працювала на посаді молодшої медичної сестри (роздавальниця) в Яришівському психоневрологічному будинку-інтернаті.

З 02.01.2009 по дату звернення до суду, позивач працює на посаді молодшої медичної сестри (санітарки-роздавальниці) в Яришівському психоневрологічному будинку-інтернаті.

Так, зазначенні професії передбаченні списком №2: з 16.08.2006 року по 02.08.2016 року - розділом XXIV «Охорона здоров`я та соціальна допомога» позиція 24г Постанова КМУ №36 від 16.01.2003 року зі змінами №1644 від 13.12.2004 року - з 03.08.2016 року по теперішній час - розділом XXIV «Охорона здоров`я та соціальна допомога» на Постанову КМУ №461 від 24.06.2016 року, "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", а саме: працівники, які безпосередньо обслуговують хворих: у будинках-інтернатах для психічно хворих, дитячих будинках -інтернатах для розумово відсталих дітей системи соціального забезпечення - молодші спеціалісти спеціалісти з медичною освітою, молодші медичні сестри/молодші медичні брати з догляду за хворими, сестри господині/працівники з господарської діяльності закладу охорони здоров`я.

Суд зазначає, що в рішенні про відмову у призначенні пенсії відповідачем не ставиться під сумнів належність професії позивача до списку № 2 та характер виконуваної роботи. Відмова у зарахуванні до пільгового стажу періодів, відображених у довідці № 244 від 19.04.2024, обґрунтована виключно формальною підставою - неналежним засвідченням зазначеної довідки. Однак, така причина не може слугувати достатньою підставою для неврахування фактично відпрацьованих періодів, що підтверджуються іншими матеріалами справи.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 520/9701/18, при вирішенні спорів щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах, суд зобов`язаний досліджувати фактичні обставини, що підтверджують характер виконуваної роботи, а також об`єктивно оцінювати докази, навіть у разі наявності технічних недоліків у їх оформленні.

З огляду на викладене, суд вважає, що відмова відповідача у зарахуванні періодів роботи, зазначених у довідці № 244 від 19.04.2024, лише з підстави її неналежного засвідчення, не є правомірною, оскільки така обставина не залежала від позивача, а цілком відноситься до компетенції підприємства, на якому працював позивач. Відповідно до статті 46 Конституції України, кожен громадянин має право на соціальний захист, включаючи забезпечення у разі настання пенсійного віку. Також стаття 55 Конституції гарантує право на судовий захист у разі порушення таких прав.

Крім того, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що стаж роботи має обчислюватися на підставі усіх наявних документів, які свідчать про фактичне виконання робіт, а не лише за формальними ознаками їх оформлення. Таким чином, наявність понад 35 років фактично відпрацьованого стажу свідчить про право позивача на відповідну пенсію, а відмова у її призначенні виключно з формальних підстав суперечить принципам справедливості та соціального захисту.

Отже, недоліки в оформленні довідки не можуть бути достатньою підставою для позбавлення особи права на пенсію.

Окремо суд наголошує стосовно твердження відповідача про те, що пільговий стаж відповідно довідки № 244 від 19.04.2024 не взято до уваги, оскільки витяги з наказів про завершення атестації робочих місць за умовами праці № 12 від 26.07.1997 та № 26 від 20.04.2007 не завірено належним чином.

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно із пунктом 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Таким чином, пенсійний орган наділений усіма необхідними повноваженнями вимагати від підприємств у тримісячний строк з дня подання заяви належного дооформлення поданих документів, а також подання додаткових, якщо це потрібно для вирішення питання.

Тому, зазначенні твердження ГУ ПФУ до уваги не приймаються, як безпідставні та необгрунтовані.

З приводу твердження представника Пенсійного органу про те, що позивачем до матеріалів справи не надано накази про проведення атестації робочих місць за період з 2008 по 2024 роки, суд зазначає наступне.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до Списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Пунктом 4.2 Порядку № 383 передбачено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 № 442(далі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Судом вважає за необхідне зазначити, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Суд зазначає, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 520/15025/16-а зазначила, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд вважає, що період роботи позивача з 2008 по 2024, не зараховано управлінням Пенсійного фонду безпідставно.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що періоди роботи з 28.05.1988 по 28.04.2002 та з 29.04.2007 по 19.04.2024, підлягають зарахуванню до пільгового стажу позивача.

Відтак, обираючи належний спосіб захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та скасувати рішення прийняте ГУПФУ в Харківській області від 03.05.2024 за № ПС 77, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Виходячи з вищенаведеного, суд доходить до висновку, що вимога позивача щодо зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачеві пенсію є обґрунтованою.

При цьому щодо моменту, з якого необхідно призначити та виплачувати пенсію позивачу, суд зазначає таке.

Згідно вимог ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

На виконання вимог Закону від 09.07.2003 № 1058-IV Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 1.7 Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах 25.04.2024.

Відтак, позивач має право на призначення пенсії саме з дня звернення 25.04.2024, що узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Стосовно клопотання позивача про звернення рішення суду до негайного виконання, суд зазначає, що згідно з пунктом 1 частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

У цій справі судом не вирішувалися вимоги про присудження виплати сум пенсії та не визначався розмір такого присудження, тому підстави для допущення рішення суду до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць відсутні.

Положеннями частини 3 статті 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № ПС 77 від 03.05.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до пільгового страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 28.05.1988 по 28.04.2002 та з 29.04.2007 по 19.04.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, починаючи з 25.04.2024.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 807,46 грн (вісімсот сім гривень сорок шість копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області: (майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх, м. Харків, 24061, )

Рішення суду сформовано: 19.05.2025.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна