Справа № 520/3028/25
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2025-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

15 травня 2025 р. справа № 520/3028/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ольги Горшкової, розглянувши у спрощеному провадженні питання про поновлення строку звернення до суду за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа - Військовий інститут танкових військ "Харківський політехнічний інститут" про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Харківського окружного адміністративного суду, в якій просить суд визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 25.12.2023 №360 в частині притягнення до повної матеріальної та дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 та в частині невиплати премії за грудень 2023 ОСОБА_1 . Також, позивач звернувся до суду із клопотанням про поновлення строку звернення до суду із даним адміністративним позовом.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 відкрито провадження в адміністративній справі № 520/3028/25, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

З метою об`єктивного розгляду клопотання відповідача про залишення позову без розгляду від 20.02.2025 року та вирішення питання щодо строку звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом, вказаною ухвалою суду було витребувано у позивача письмові пояснення, відповідно до яких зобов`язано уточнити, що перешкоджало позивачу звернутися у жовтні 2024 до суду з даним адміністративним позовом у період перебування у відпустці, відповідно до витягу з наказу №304 від 11.10.2024 (докази на підтвердження вказаних обставин - в разі наявності); письмові пояснення відповідно до яких, детально уточнити суду (із зазначенням дат) період безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій в проміжок часу з грудня 2023 по лютий 2025; письмові пояснення, згідно яких, зазначити, які саме службові (функціональні) обов`язки виконував позивач за період з грудня 2023 по квітень 2024, виконання яких унеможливлювало звернення до суду із даним адміністративним позовом.

Також, вказаною ухвалою суду на відповідача було покладено обов`язок надання доказів ознайомлення під особистий підпис чи направлення наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 25.12.2023 №360 в частині притягнення до повної матеріальної та дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 та в частині невиплати премії за грудень 2023 позивачу (з зазначенням дат, вихідних номерів); надання інформації суду, з приводу того, чи приймав ОСОБА_1 участь бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій за час проходження служби в Військовій частині НОМЕР_1 в проміжок часу з грудня 2023 по березень 2024 (докази на підтвердження вказаних обставин - в разі наявності); матеріали службового розслідування відповідно до наказу командира В/Ч НОМЕР_1 від 17.11.2023 № 517 "Про призначення службового розслідування".

На виконання вимог ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 по справі № 520/3028/25 позивач надав письмові пояснення, відповідно до яких уточнив суду наступне, що, по-перше, сам факт перебування у відпустці це єдиний час, коли військовослужбовець може відпочити та перебувати поруч із сім`ю, а тому цей час є об`єктивною причиною неможливості звернутися до суду із позовом у жовтні 2024. Також зауважив на тому, що оскарження в судовому порядку спірного наказу у цей період могло б завдати негативних наслідків з боку командування рідній сестрі ОСОБА_2 , яка з 12.07.2023 року проходила військову службу на посаді сержанта-менеджера 3 категорії групи сержантського складу відділення персоналу та стройового штабу ВЧ НОМЕР_1 .

По-друге, щодо періоду безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій в проміжок часу з грудня 2023 по лютий 2025, позивач вказав, що виконував бойові завдання з 07.05.2024 31.05.2024, з 01.06.2024-30.06.2024, з 01.07.2024-31.07.2024, з 01.08.2024-26.08.2024. Додатково позивач звернув увагу суду на те, що військова служба є особливим видом служби, який під час воєнного стану має характер подобової зайнятості, навіть якщо це виконання обов`язків військової служби в тилу.

По-третє, відносно службових (функціональних) обов`язків, які виконував позивач за період з грудня 2023 по квітень 2024, що унеможливлювало його звернення до суду із даним адміністративним позовом в строк, визначений процесуальним законодавством, позивач уточнив суду, що обіймав посаду командира роти охорони, є прямим начальником всього особового складу роти охорони та охоплює широкий спектр зобов`язань. Після переміщення з ВЧ НОМЕР_1 до Війського інституту Танкових військ Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут, проходив військову службу на посаді курсового офіцера і виконував завдання та обов`язки з підготовки навчання майбутніх офіцерів.

Посилаючись на практику ВС України, викладену у постановах від 29.09.2022 року у справі № 500/1912/22, від 29.11.2024 у справі № 120/359/24, від 13.02.2024 у справі № 140/9165/23 та від 05.02.2025 у справі № 160/2592/23, позивач звернув увагу суду на те, що є військовослужбовцем ЗСУ, що свідчить про поважність причин пропуску строку звернення строку, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України.

Відповідач, неодноразово висловлював свою правову позицію щодо пропущення позивачем строків звернення до суду із даним адміністративним позовом. Додатково зауважив на тому, що капітан ОСОБА_3 не приймав участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій в проміжок часу з грудня 2023 по лютий 2025. А в проміжок з 07.01.2024 24.01.2024 перебував у щорічній відпустці. Відповідач вважає наведені позивачем обставини поважності пропущеного строку звернення до суду з даним адміністративним позовом необґрунтованими та документально не підтвердженими.

У період з 19.03.2025 по 16.04.2025 суддя Ольга Горшкова перебувала на лікарняному, з 17.04.2025 по 02.05.2025 - у відпустці, відтак розгляд заяви відбувається в перші робочі дні.

Надаючи оцінку доводам позивача стосовно причин пропуску строку для звернення до суду з даним позовом, викладених в заявах, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Частиною першою статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою та п`ятою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд звертає увагу, що положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Такі правовідносини регулюються положеннями ст. 233 КЗпП України, зокрема, частиною другою цієї статті (в редакції, яка набула чинності з 19.07.2022) установлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15.10.2013 №8-рп/2013 і №9- рп/2013.

Так, у рішенні від 15.10.2013 №8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями ст. 1, 12 Закону України Про оплату праці необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з п. 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення поняття заробітна плата і оплата праці, які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд в постанові від 28.09.2023 по справі №140/2168/23, надаючи оцінку поняттям грошова винагорода, одноразова грошова допомога при звільненні та оплата праці і заробітна плата, які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, виснував, що вказані поняття є рівнозначними.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій ст. 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ч.1 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-ХІІ військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язана із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Отже, до усіх виплат, право на отримання яких має працівник відповідно до умов трудового договору та державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (посадовий оклад, оклад за військовим званням, компенсація за невикористані відпустки, інші виплати), також належать такі додаткові види грошового забезпечення військовослужбовця як матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, грошова допомога на оздоровлення, грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку як УБД, одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, які є складовою заробітної плати.

За приписами п. 17 частини 1 ст. 4 КАС України, військова служба є різновидом публічної служби, відтак спірні правовідносини виникли щодо проходження позивачем на публічну службу, а тому з огляду на ч. 5 ст. 122 КАС України застосуванню по цій справі підлягає місячний строк для звернення до суду з цим позовом.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини другої якої, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У разі неподання особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Водночас для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Суд зазначає, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

У зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який, в подальшому, Указами Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022, від 18 квітня 2022 року №259/2022, від 17 травня 2022 року №341/2022, від 12 серпня 2022 року №573/2022, від 07 листопада 2022 року №757/2022, від 06 лютого 2023 року №58/2023, від 01 травня 2023 року №254/2023, від 26 липня 2023 року №451/2023, від 06 листопада 2023 року №734/2023, від 05 лютого 2024 року №49/2024, від 06 травня 2024 року №271/2024, від 23 липня 2024 року №469/2024 та від 28 жовтня 2024 року №740/2024 неодноразово продовжувався.

Сам факт введення воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадження такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема акту службового розслідування № 122 від 10.12.2023 року, командир роти охорони військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_3 на військовій службі з 01.11.2023, до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 зарахований 14.03.2023 року. Згідно з витягу наказу ВЧА4752 № 82 від 18.03.2024 року капітана ОСОБА_3 виключено з 18.03.2024 року зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення. Наказом начальника Військового інституту танкових військ Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут (по стройовій частині) № 83 від 19.03.2024 року капітана ОСОБА_1 , призначеного наказом командувача Сухопутних військ ЗСУ (по особовому складу) від 24.02.2024 № 167 на посаду курсового офіцера навчального курсу факультету радіаційного, хімічного, біологічного захисту та екологічної безпеки, який прибув з військової частини НОМЕР_1 , з 19.03.2024 року зараховано до списків особового складу інституту та на всі види забезпечення. Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_2 № 969 від 05.06.2024 року позивач, як військовослужбовець, проходив з 07.05.2024 по 31.05.2024, з 01.06.2024 30.06.2024, з 01.07.2024 31.07.2024, з 01.08.2024-26.08.2024, військову службу у Військовому інституті танкових військ Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут.

Проаналізувавши вищевказані обставини, можна дійти висновку, що позивач протягом тривалого часу проходив військову службу в умовах триваючої збройної агресії російської федерації проти України.

Суд зазначає, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначений підхід неодноразово був застосований Верховним Судом, зокрема у постановах від 11 липня 2019 року у справі №182/634/17(6-а/0182/32/2018), від 07 лютого 2023 року у справі №340/56/22, від 19 жовтня 2023 року у справі №420/1011/20, від 15 листопада 2023 року у справі №380/6752/21, від 20 грудня 2023 року у справі №460/44271/22, від 21 грудня 2023 року у справі №520/1189/23, від 12 лютого 2024 року у справі №140/10393/23, від 12 лютого 2024 року у справі №140/23249/23, від 12 лютого 2024 року у справі №140/21477/23 та від 02 липня 2024 року у справі №440/2984/21.

Протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією рф, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у постанові від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22.

Крім того, в постанові від 29 листопада 2024 року у справі №120/359/24 Верховний Суд сформував наступний правовий висновок щодо застосування положень статей 122 та 123 КАС України у правовідносинах, пропуск процесуального строку у яких пов`язаний саме з призовом по мобілізації до Збройних Сил України для виконання конституційного обов`язку із захисту суверенітету і незалежності Держави Україна:

"Проходження особою військової служби, призваною по мобілізації у Збройні Сили України, може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з кількох причин, пов`язаних із особливим статусом військовослужбовців та характером їхньої служби:

Обмеження доступу до правової допомоги: під час служби військовослужбовці можуть перебувати у віддалених, в тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду.

Виконання обов`язків служби: військовослужбовці, особливо в умовах воєнного стану, часто перебувають у стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори.

Фактор часу: участь військовослужбовця у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях може унеможливити дотримання, визначеного процесуальним законом, строку для звернення до суду.

При вирішенні вказаного питання, судом враховується позиція відповідача по справі, яка викладена в запереченнях проти поданої заяви про поновлення строку звернення до суду з даним позовом, однак одночасно суд звертає увагу на специфічні умови військової служби та реалії, пов`язані зі збройною агресією проти України, роль Збройних сил України та інших військових формувань в обороні Української держави, її суверенітету, незалежності та територіальної цілісності.

Повага до особливого статусу військовослужбовців: враховуючи виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави, законодавство та судова практика мають враховувати обставини, пов`язані з проходженням військової служби, як вагому підставу для поновлення строку.

Обов`язок держави забезпечувати реалізацію принципу рівного доступу до правосуддя: проходження військової служби може суттєво ускладнити реалізацію особами цього права, а отже, з метою належного забезпечення зазначеного принципу, може визнаватися об`єктивною причиною пропуску процесуального строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Зважаючи на введення на території України з 24 лютого 2022 року воєнного стану, на те, що наразі позивач проходить військову службу, а також враховуючи, що позивач не продемонстрував умисного зволікання з реалізацією наданого йому права на судовий захист, з метою забезпечення права на звернення до суду, суд вважає за необхідне визнати поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом та його поновлення.

Згідно частин 1 та 6 статті 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

За таких підстав, суд дійшов висновку про задоволення заяви позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду, визнавши поважними причини пропуску строку звернення та поновлення позивачу строку звернення до адміністративного суду з даним позовом.

В задоволені клопотання відповідача про залишення позову без розгляду суд відмовляє.

Керуючись ст.ст.10, 121, 122, 243, 248 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду - задовольнити.

Визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити позивачу строк звернення до адміністративного суду з даним позовом.

В задоволені клопотання відповідача про залишення позову без розгляду - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Ольга ГОРШКОВА