Справа № 480/3428/25
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
19 травня 2025 року Справа № 480/3428/25
Cуддя Сумського окружного адміністративного суду Савицька Н.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, і просить суд визнати протиправною та скасувати постанову ВП №75921567 від 09.09.2024 головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Колоса Р. про закінчення виконавчого провадження.
Ухвалою суду від 05.05.2025 вказану позовну заяву було залишено без руху, оскільки суд встановив, що позивач звернувся до суду поза межами встановленого пунктом 1 частини 2 статті 287 КАС України десятиденного строку для звернення до суду у справах щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця. Запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду із відповідними обґрунтуваннями та доказами поважності причин пропуску вказаного строку, зазначенням відомостей щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, а також зазначенням власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
На виконання вимог вказаної ухвали, позивач подав до суду заяву, в якій просив визнати причини пропуску строку поважними та поновити йому такий строк. Подану заяву обґрунтовує тим, що 01.04.2025 позивачем, з метою врегулювання спору у позасудовому порядку, на адресу відповідача було направлено скаргу на рішення державного виконавця про закінчення виконавчого провадження. Постановою від 11.04.2025 дії державного виконавця визнано такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.
Як зазначено у заяві, незважаючи на вжиті позивачем заходи врегулювання спору у позасудовому порядку, такі заходи не призвели до очікуваного результату, скасування оскаржуваної постанови не відбулось, тому позивач звернувся з позовом до суду про її оскарження.
Позивач у заяві зазначає, що про порушення своїх прав дізнався з моменту отримання постанови за результатами розгляду його скарги на дії державного виконавця.
Крім того, позивач зауважує, що пунктом 4 частини 10-2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Дослідивши заяву про поновлення строку звернення до суду та викладені в ній доводи, судом не встановлено поважних причин пропуску десятиденного строку, визначеного статтею 287 Кодексу, а повідомлені у заяві обставини суд не визнає поважними причинами пропуску вказаного строку, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно із частиною першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Частиною другою цієї ж статті передбачено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Суд зазначає, що початок перебігу строку звернення до суду у процесуальному законі визначено альтернативно це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.
Тому при визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.
Як стверджує позивач у позовній заяві, 28.08.2024 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №480/4843/23. 09.09.2024 постановою головного державного виконавця закінчено виконавче провадження у зв`язку з повним виконанням рішення Сумського окружного адміністративного суду по справі №480/4943/23. Проте, вважаючи, що рішення відповідачем виконано не повністю, позивач звернувся до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень в порядку статті 383 КАС України.
Тобто, суд доходить висновку, що позивач дізнався про існування спірної постанови ще у вересні 2024 року, оскільки згідно даних комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду", позивач 16.09.2024 направив на адресу суду по справі №480/4943/23 заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень в порядку статті 383 КАС України, не погодившись із рішенням державного виконавця про прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження.
До суду із даним позовом позивач звернувся засобами поштового зв`язку лише 12.05.2025, пропустивши при цьому десятиденний строк звернення до суду, передбачений частиною другою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, який сплинув 19.09.2024, тобто через значний проміжок часу.
Суд уважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій, є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.
На обґрунтування пропуску строку звернення до суду посилався також на положення пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», за яким на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Згідно із частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Однак норми Закону України «Про виконавче провадження» не визначають строків звернення до суду у спірному випадку, оскільки у цьому випадку строк звернення до суду визначений Кодексом адміністративного судочинства України, а саме статтею 287 КАС України.
Щодо доводів позивача щодо використання процедури досудового порядку врегулювання спору, які позивач пов`язує із поважними причинами пропуску строку звернення до суду, суд не вважає поважними причинами пропуску строку звернення до суду, оскільки у цих правовідносинах така процедура не є обов`язковою, а строк звернення до суду чітко регламентований спеціальною нормою статті 287 Кодексу, та становить десять днів.
Крім того, суд зауважує, що позивач звернувся до суду із пропуском десятиденного строку, навіть після отримання ним 23.04.2025 постанови від 11.04.2025, прийнятої за результатом розгляду його скарги, і якою дії державного виконавця визнано такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть уважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, суд не вбачає в повідомлених позивачем обставинах підстав для визнання поважними причини пропуску десятиденного строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно із п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Оскільки позивач звернувся до суду після закінчення встановленого законом строку та протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху не подав до суду належних доказів поважності пропуску строку звернення до суду з даною позовною заявою, суд визнає неповажними вказані у заяві про поновлення строку звернення до суду причини пропуску строку звернення до суду та вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу.

Разом з тим, ч. 8 ст. 169 КАС України передбачено, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.ст. 169, 248, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування постанови і додані до неї документи - повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня складання ухвали.

Суддя Н.В. Савицька