Справа № 520/33201/24
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

14 травня 2025 року № 520/33201/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бадюкова Ю.В.,

при секретарі Андрущенко Д.В.,

за участі представників:

позивача Мельник О.В.,

відповідача Головаша П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "РОТОРМАШ" (просп. Льва Ландау, 171, м. Харків, 61060, )

до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, 61057, )

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "РОТОРМАШ" (далі по тексту позивач, ТОВ «НВФ «Ротормаш», товариство, підприємство) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту відповідач, ГУ ДПС у Харківській області, Головне управління, владний суб`єкт) в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС України в Харківській області від 18.11.2024 року за № 8.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що за результатами перевірки ГУ ДПС у Харківській області було складено Акт № 50361/20-40-07-08-05/37385017 від 29.10.2024 р. та прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Так, згідно вказаного акту перевірки, контролюючим органом встановлено порушення ТОВ «НВФ «РОТОРМАШ» частин 1, 2 статті 13 Закону України від 21.06.2018 №2473-Vlll «Про валюту і валютні операції», зі змінами та доповненнями та пункт 14-2 постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 року за №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», із змінами та доповненнями, за зовнішньоекономічними контрактами №01-08 від 01.08.2023 р., укладеного з OLIERA INVEST LLP (Великобританія) та контрактом за №ВЭД/ОЗЧ-1 від 24.03.2022 року укладеного з АО «Узбекистон темир йуллари» (Республіка Узбекистан).

Вказує на незаконність прийнятого ППР на підставі акту перевірки, оскільки відповідачем невірно визначено дату з якої має нараховуватися пеня за порушення строків розрахунків по зовнішньоекономічних операціях, оскільки неправомірно не взято до уваги дату фактичного перетину експортованого товару на адресу АО «Узбекистон темир йуллари».

Ухвалою суду від 06.12.2024 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, свою правову позицію виклав у відзиві на позов, в якому відповідач посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки № 50361/20-40-07-08-05/37385017 від 29.10.2024 р. просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним та скасуванню не підлягає.

При цьому представником позивача подано клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 31 березня 2025 року судом вирішено подальший розгляд адміністративної справи № 520/33201/24 здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог повністю з підстав та мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових письмових поясненнях.

Заслухавши учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що між ТОВ «НВФ «РОТОРМАШ «Продавець» та АО «Узбекистон темир йуллари» (Республіка Узбекистан) «Покупець», укладено Контракт від 24.03.2022 № ВЭД/ОЗЧ-1, згідно розділу 1 якого предметом контракту є: Продавець зобов`язується поставити товар, а Покупець - прийняти та оплатити товар, призначений для особистих потреб, у кількості, асортименті та по цінах у відповідності з технічним завданням, яке є невід`ємною частиною цього контракту.

Валюта контракту: дол. США. Вартість контракту: 264 000,00 дол. США.(п. 2.2. Контракту).

Відповідно до п. 3.2. контракту від 24.03.2022 року за №ВЭД/03Ч-1, розрахунки за поставлений товар здійснюються протягом 70 (семи десяти) банківських днів з дати отримання товару.

Умови поставки: DAP - м. Ташкент (п. 5.1. Контракту).

Вантажоодержувач - Управління «Темирйуленилгитаьмин» при АО «Узбекистон темир йуллари» (Республіка Узбекистан).

Термін дії контракту: до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.

Згідно Контракту від 24.03.2022 № ВЭД/ОЗЧ-1 позивач поставив частини для дизелів магістральних тепловозів: поршень верхній Д100.04.002-5-3600 у кількості 90 шт та поршень нижній Д100.04.001-5 у кількості 90 шт призначений для сприйняття та перетворення енергії розширення стисненого газу в механічну енергію поступального руху, і передачі її через шатун на колінчастий вал для створення обертаючого моменту (далі Товар)(код товару згідно УКТ ЗЕД 84099900) на загальну суму 47 520,00 дол США (еквівалент 1 736 385, 55 грн).

З метою здійснення постачання товару за межі території України, на виконання умов зовнішньоекономічного Контракту Позивачем було оформлено митну декларацію №23UA57U44 від 23.10.2023 року.

За вказаною митною декларацією товар перетнув митний кордон України 09.11.2023 р, що підтверджується копіями міжнародної товарно-транспортної накладної CMR 12/10 та повідомлення про фактичне вивезення (ідентифікатор повідомлення 2da0ecfl-55ce-48el-80df-79f201108585).

11.04.2024 Позивачем на електронну адресу АО «Узбекистон темир йуллари» (Республіка Узбекистан) було направлено претензію за №55 від 11.04.2024 р про сплату за поставлений товар. Проте, оплати здійснено не було.

01.05.2024 року на транзитний рахунок ТОВ «НВФ «РОТОРМАШ» були зараховані грошові кошти у розмірі 47 520,00 дол США від АО «Узбекистон темир йуллари» (Республіка Узбекистан) за Контрактом від 24.03.2022 №ВЭД/ОЗЧ-1.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 41.1 статті 41, пункту 61.1 та пункту 61.2 статті 61, підпункту 62.1.3 пункту 62.1 статті 62, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82, підпункту 69.351 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, із змінами та доповненнями, на підставі наказу Головного управління ДПС у Харківській області від 15.10.2024 № 4620-п, проведена позапланова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «НАУКОВО-ВИРОБНИЧА ФІРМА «РОТОРМАШ», (далі за текстом ТОВ «НВФ «РОТОРМАШ»), з питання дотримання вимог валютного законодавства за зовнішньоекономічними контрактами від 01.08.2023 № 01-08 за період із 01.08.2023 по 30.09.2024, від 24.03.2022 № ВЭД/ОЗЧ-1 за період із 01.04.2024 по 30.09.2024.

Як зазначено в акті перевірки дата операції за зовнішньоекономічним контрактом від 24.03.2022 № ВЭД/ОЗЧ-1 23.10.2023.

Згідно вказаного акту перевірки, контролюючим органом встановлено порушення ТОВ «НВФ «РОТОРМАШ» частин 1, 2 статті 13 Закону України від 21.06.2018 №2473-Vlll «Про валюту і валютні операції», зі змінами та доповненнями та пункт 14-2 постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 року за №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», із змінами та доповненнями, за зовнішньоекономічними контрактами №01-08 від 01.08.2023 р., укладеного з OLIERA INVEST LLP (Великобританія) та контрактом за №ВЭД/ОЗЧ-1 від 24.03.2022 року укладеного з АО «Узбекистон темир йуллари» (Республіка Узбекистан).

На підставі висновку акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС України в Харківській області від 18.11.2024 року за № 8 про нарахування пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності та за невиконання зобов`язань та порушення вимог валютного законодавства у розмірі 67750, 84 грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права з даним адміністративним позовом.

Розв`язуючи спір по суті суд відзначає наступне.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно абзацу десятого статті 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» (далі Закон № 959-ХІІ) експорт (експорт товарів) - продаж товарів українськими суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності іноземним суб`єктам господарської діяльності (у тому числі з оплатою в негрошовій формі) з вивезенням або без вивезення цих товарів через митний кордон України, включаючи реекспорт товарів. При цьому термін реекспорт (реекспорт товарів) означає продаж іноземним суб`єктам господарської діяльності та вивезення за межі України товарів, що були раніше імпортовані на територію України.

Момент здійснення експорту (імпорту) - момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця (абзац тридцять восьмий статті 1 Закону № 959).

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 959 суб`єкти господарської діяльності України та іноземні суб`єкти господарської діяльності при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності керуються такими принципами, зокрема, принципом верховенства закону, що полягає у регулюванні зовнішньоекономічної діяльності тільки законами України.

Приписами статті 4 Закон №959-ХІІ до видів зовнішньоекономічної діяльності, які здійснюють в Україні суб`єкти цієї діяльності, належить, зокрема, експорт та імпорт товарів, капіталів та робочої сили.

Відповідно до статті 14 Закону №959-ХІІ всі суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.

Згідно із положеннями частини четвертої статті 6 та частини першої статті 14 Закону №959-ХІІ суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України, та самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.

Відповідно до статей 627, 628 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) сторони вільні у виборі виду договору та його умов, а згідно зі статтею 629 цього Кодексу укладений договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно преамбули Закону України «Про валюту і валютні операції» № 2473-VIII від 21.06.2018 р. (далі Закон № 2473) цей Закон визначає правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства.

Метою цього Закону є забезпечення єдиної державної політики у сфері валютних операцій та вільного здійснення валютних операцій на території України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про валюту і валютні операції», валютна операція - операція, що має хоча б одну з таких ознак: а) операція, пов`язана з переходом права власності на валютні цінності та (або) права вимоги і пов`язаних з цим зобов`язань, предметом яких є валютні цінності, між резидентами, нерезидентами, а також резидентами і нерезидентами, крім операцій, що здійснюються між резидентами, якщо такими валютними цінностями є національна валюта.

Відповідно до ч, 1 ст. 3 Закону України «Про валюту і валютні операції», відносини, що виникають у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання і валютного нагляду, регулюються Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Пунктом 6 ч. 2 ст. 5 Закону № 2473 передбачено, що усі розрахунки на території України проводяться виключно у гривні, крім розрахунків за іншими операціями, визначеними Митним кодексом України та (або) нормативно-правовими актами Національного банку України.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону № 2473 Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Згідно з ч. 2 ст. 13 цього Закону, у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, за результатами перевірки стягує у встановленому законом порядку з резидентів пеню, передбачену частиною п`ятою цієї статті (ч. 8 ст. 13 Закону).

Тобто, Закон України «Про валюту і валютні операції» пов`язує початок обчислення такого строку з днем митного оформлення продукції, що експортується, водночас він не містить визначення - день митного оформлення продукції, що експортується. Це питання врегульоване митним законодавством.

Так, частиною 5 ст. 255 Митного кодексу України встановлено, що митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується митним органом шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

При цьому моментом здійснення експорту (імпорту) відповідно до абзацу тридцять восьмого статті 1 Закону №959-ХІІ є момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця.

Аналізуючи положення наведених вище нормативно-правових актів, суд враховує правові висновки Верховний Суду, викладені у постановах від 27.02.2018 у справі №П/811/2370/15, від 15.06.2023 у справі № П/811/72/16 про те, що моментом вчинення експортної операції, зокрема моментом поставки товару за такою операцією, для застосування статей 1, 2, 4 Закону №185/94-ВР, є момент фактичного перетину експортованим товаром митного кордону України, а отже, саме з цієї дати має брати початок відліку встановленого законом строку валютного контролю.

Також Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що датою зарахування валютної виручки вважається зарахування її на відповідний валютний рахунок резидента. Подальший рух коштів з валютного на поточний рахунок юридичної особи, у тому числі з використанням розподільчого рахунку, свідчить про використання коштів вже на території України в перерахунку на національну валюту і не може вважатись первинним надходженням коштів внаслідок виконання зовнішньоекономічних контрактів (зокрема, але не виключно, постанови від 14.08.2018 у справі №808/502/17, від 18.10.2019 у справі №810/3506/16, від 02.04.2019 у справі №815/342/16, від 15.05.2023 у справі №820/2419/17, від 15.06.2023 у справі № П/811/72/16).

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем було неправомірно нараховано товариству з обмеженою відповідальністю НВФ «Ротормаш пеню на суму 67750, 84 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення не відповідає критерію обгрунтованості, розсудливості та пропорційності, передбаченому п. 3, 6 та 8 ч.2 ст.2 КАС України, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про не відповідність оскаржуваних рішень критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, з огляду на що наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно із частиною 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то судові витрати зі сплати судового збору, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Інших доказів понесених судових витрат, станом на час прийняття рішення, матеріали справи не містять.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "РОТОРМАШ" (просп. Льва Ландау, 171, м. Харків, 61060, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС України в Харківській області від 18.11.2024 року за № 8.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "РОТОРМАШ" (просп. Льва Ландау, 171, м. Харків, 61060, ) сплачену суму судового збору в розмірі 3028, 00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, 61057, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 16.05.2025 р.

Суддя Бадюков Ю.В.