Справа № 160/6163/25
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 рокуСправа №160/6163/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

24.02.2025р. через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області та, з урахуванням уточненої позовної заяви від 10.03.2025р., просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати суми заробітної плати за період з 28.04.2023 до 20.09.2024, обчисленої з урахуванням коефіцієнту 1,5 до посадового окладу на підставі постанови Кабінету Міністрів України №391 від 25.04.2023 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану»;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату суми недоплаченої заробітної плати за період з 28.04.2023 до 20.09.2024, обчисленої з урахуванням коефіцієнту 1,5 до посадового окладу на підставі постанови Кабінету Міністрів України №391 від 25.04.2023 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану».

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона працювала у відповідача на посаді державної служби категорії «В» - головного державного інспектора Покровської державної податкової інспекції, з 30.01.2023 відповідно до наказу від 27.10.2023 №29-о її робоче місце було визначено у адміністративній будівлі за адресою: вул. Європейська, буд.1, м. Покровськ, Донецька область в штатному режимі, територія Покровської міської територіальної громади була включена до переліку територій 24.02.2022р. як територія можливих бойових дій згідно наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 №309, а після 23.08.2024р. є територією активних бойових дій. 28.04.2023 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 №391, за якою на період дії воєнного стану для працівників державних органів (крім працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами), які безпосередньо здійснюють свої повноваження на територіях можливих бойових дій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, були установлені посадові оклади з урахуванням коефіцієнта 1,5, а відтак, позивачка вважає, що вона має право на отримання заробітної плати з визначенням посадового окладу з урахуванням коефіцієнта 1,5 у період з 28.04.2023р. по 20.09.2024р. (з даної дати її робоче місце було визначене в м. Кам`янське Дніпропетровської області). Листом від 27.01.2025р. на звернення позивачки щодо виплати їй посадового окладу із урахуванням коефіцієнта 1.5, відповідач відмовив позивачці у такій виплаті з підстав того, що постановою КМУ №391 передбачені обмеження, які застосовуються до працівників державних органів, а саме: коефіцієнт 1.5 за цією постановою застосовується до всіх, крім працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами. Позивачка вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, оскільки, на її переконання, оплата праці державних службовців податкових органів регламентується статтею 346-1 ПК України, не включається до загальної схеми посадових окладів державних службовців (абз.1 ч.3 ст.346-1 ПК України), жодних підвищених коефіцієнтів для працівників податкових органів не передбачено спеціальними законами, що підтверджено приписами ст.7 Закону України «Про Держбюджет на 2023», «Про Держбюджет на 2024р.», за якими прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників державних органів встановлено 2102 грн., а відтак, вважає, що вказані обмеження не застосовуються до працівників податкових органів, тому слід зобов`язати відповідача нарахувати їй заробітну плату із урахуванням коефіцієнта 1,5 до посадового окладу за роботу з особливими умовами праці у період роботи на території можливих бойових дій у місті Покровську Донецької області за фактично відпрацьований час. У відповіді на відзив та у додаткових поясненнях позивачка посилається на ті ж самі підстави та обставини, що наведені у позові (а.с.43-46, 77-79, 81).

Ухвалою суду від 19.03.2025р. відкрито провадження у даній адміністративній справі, розгляд даної справи було призначено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 17 квітня 2025 року та зобов`язано відповідача протягом 15 днів з дня отримання цієї ухвали надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст.162,261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази правомірності бездіяльності відповідача у даних правовідносинах, виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.48).

31.03.2025р. на виконання вищенаведених вимог ухвали суду через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній просив у задоволенні позовних вимог позивачці відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що умови оплати праці працівників Державної податкової служби України визначені спеціальним законом, а саме: Податковим кодексом України, тому з 22.06.2023р. норми постанови КМУ №391 до органів Державної податкової служби України, у тому числі, і працівників ГУ ДПС, не застосовуються. На підставі зазначеного та відповідно до листа ДПС України від 23.06.2023 №14727/99-00-10-04-02-07 щодо внесення змін до штатних розписів з урахуванням вимог постанови КМУ №612 внесено зміни до штатного розпису ГУ ДПС на 2023 рік без застосування норми постанови КМУ №391. Відповідний перелік змін введено в дію наказом ГУ ДПС від 06.07.2023 №96 «Про введення в дію переліку змін до штатного розпису» з дати набрання чинності постановою КМУ №612. Таким чином коефіцієнт 1,5 до посадового окладу ОСОБА_1 за роботу з особливими умовами праці на території можливих бойових дій у місті Покровську Донецької області під час воєнного стану застосовувався в межах чинного законодавства у період з 28 квітня 2023 року по 21 червня 2023 року. Будь-які інші додаткові виплати за виконання повноважень на зазначеній території не передбачені законодавством з питань оплати праці працівників ДПС України, у тому числі і ГУ ДПС. Отже, норми постанови КМУ №391 (зі змінами) з 22.06.2023 до працівників ГУ ДПС не застосовуються, оскільки умови оплати праці працівників ДПС України визначені Податковим кодексом України і регулюються окремими постановами Кабінету Міністрів України. Тобто, підстави для донарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнту 1,5 відсутні (а.с.54-57).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, дана справа вирішується 19.05.2025р., тобто у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до вимог ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Із наявних в матеріалах справи копій документів, судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Громадянка України ОСОБА_1 з 06.05.1998р. прийняла присягу державного службовця та проходила державну службу на різних посадах державної податкової служби України, зокрема, з 22.12.2020р. на посаді головного державного інспектора Покровської державної податкової інспекції, що підтверджується копією паспорту позивачки, довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 23.09.2024р. №1206-, відомостями, які містяться у копії трудової книжки позивачки та копією Витягу з наказу від 21.12.2020р. №10-о (а.с.6-23,25).

30.01.2023р. було припинено простій, встановлений наказом ГУ ДПС від 19.05.2022 №89-о «Про встановлення простою в роботі структурних підрозділів Головного управління ДПС у Донецькій області та запровадження дистанційної роботи», у роботі таких працівників, зокрема, ОСОБА_1 та визначено її робоче місце в адміністративній будівлі Головного управління ДПС у Донецькій області за аресою: вул. Європейська, буд. 1, м. Покровськ, Донецька область про що свідчить копія Витягу з наказу «Про припинення простою та визначення робочого місця» від 27.01.2023р. №29-о (а.с.25-зворот).

Надалі у зв`язку з виробничою необхідністю та з метою збереження здоров`я та життя працівників з 20.09.2024р. було визначено робоче місце Олійник Людмили Адольфівни в адміністративній будівлі Головного управління ДПС у Донецькій області за адресою: вул. Медична, буд. 9, м. Кам`янське, Дніпропетровської області, що підтверджується копією Витягу з наказу «Про визначення робочого місця та внесення змін до наказу» від 11.09.2024р. №367-о (а.с.26).

19.12.2024р. позивачку було звільнено з вищенаведеної посади з припиненням державної служби у зв`язку із скороченням чисельності працівників ГУ ДПС згідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» про що свідчить копія наказу від 19.12.2024р. №784-о (а.с.24-зворот).

16.01.2025р. позивачка подана до відповідача письмове звернення, у якому просила відповідно до абзацу 1 підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 №391 (далі постанова КМУ №391) здійснити їй донарахування та виплату заробітної плати на підставі згаданої постанови КМУ №391 із застосуванням коефіцієнту 1,5 до її посадового окладу за роботу з особливими умовами праці в період роботи на території можливих бойових дій у місті Покровську Донецької області за фактично відпрацьований час, що підтверджується змістом копії такого звернення (а.с.33-34).

У відповідь на вказане звернення позивачки, листом за №29/О/05-99-10-02-26 від 27.01.2025р. відповідач повідомив позивачку про те, що застосування до її посадового окладу коефіцієнту 1,5, встановленого постановою КМУ №391, мало місце у межах чинного законодавства у період з 28 квітня по 21 червня 2023 року. Після внесення змін до зазначеної постанови КМУ №391 постановою КМУ від 16.06.2023р. №612 з 22.06.2023р. норми постанови КМУ №391 до працівників ГУ ДПС не застосовуються, оскільки умови оплати праці працівників ДПС України визначені Податковим кодексом України і регулюються окремими постановами Кабінету Міністрів України. Тобто, підстави для здійснення донарахування та виплати заробітної плати із застосуванням коефіцієнта 1,5 відсутні (а.с.34-35).

Вважаючи, що в період проходження державної служби у відповідача (з 28.04.2023 по 20.09.2024) їй не в повному обсязі нараховувалась та виплачувалась заробітна плата (без врахування коефіцієнту 1,5 до посадового окладу на підставі приписів постанови КМУ №391), позивачка звернулась з позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, виходячи з наступного.

25 квітня 2023 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №391 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану», яка набрала чинності з 28.04.2023р. (далі постанови КМУ №391).

Абзацом третім підпункту 1 пункту 1 Постанови №391 в редакції, яка була чинною з 28.04.2023 по 21.06.2023, установлювалось, що на період воєнного стану для працівників державних органів, які безпосередньо здійснюють свої повноваження на територіях можливих бойових дій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, посадові оклади визначаються з урахуванням коефіцієнта 1,5.

З 21.06.2023 по 29.12.2023 абзац третій підпункту 1 пункту 1 Постанови №391 мав наступну редакцію (зміни внесені постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2023 №612):

1) на період воєнного стану для працівників державних органів (крім працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами; військовослужбовців; осіб рядового і начальницького складу та поліцейських), які безпосередньо здійснюють свої повноваження:

на територіях можливих бойових дій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, посадові оклади визначаються з урахуванням коефіцієнта 1,5.

З 30.12.2023 абзац третій підпункту 1 пункту 1 постанови КМУ №391 став абзацом 4 підпункту 1 пункту 1 постанови КМУ №391 (на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 №1414).

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2024 №99 були внесені зміни по абзацу 4 підпункту 1 пункту 1 Постанови №391 відповідно до яких з 01.01.2024 цей абзац мав наступну редакцію:

- на період воєнного стану для працівників державних органів (крім працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами; військовослужбовців; осіб рядового і начальницького складу та поліцейських), які безпосередньо здійснюють свої повноваження:

- на територіях можливих бойових дій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, посадові оклади, визначені Кабінетом Міністрів України у відповідних схемах посадових окладів, визначаються з урахуванням коефіцієнта 1,5.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.05.2024 №544 були внесені зміни по абзацу 4 підпункту 1 пункту 1 постанови КМУ №391 відповідно до яких з 16.05.2024 цей абзац має наступну редакцію:

на період воєнного стану для працівників державних органів (крім працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами; військовослужбовців; осіб рядового і начальницького складу та поліцейських), які безпосередньо здійснюють свої повноваження:

на територіях можливих бойових дій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, посадові оклади, визначені відповідно до законодавства у схемах (розмірах) посадових окладів (тарифних ставок), визначаються з урахуванням коефіцієнта 1,5.

Отже, в первинній редакції постанова КМУ №391 передбачала коефіцієнт (1,5) підвищення посадового окладу для усіх працівників державних органів за умови безпосереднього здійснення ними свої повноваження на територіях можливих бойових дій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.

В подальшому, внесеними змінами до постанови КМУ №391, було обмежено коло працівників державних органів для яких посадовий оклад збільшувався на коефіцієнт 1,5. Так, внесеними змінами встановлено, що коефіцієнт підвищення (1,5) посадового окладу передбачений для працівників державних органів, крім працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами.

Як встановлено судом із відзиву на позов, позиція відповідача полягає у тому, що відповідач заперечує застосування до посадового окладу позивачки коефіцієнту підвищення 1,5, оскільки умови праці працівників ДПС України визначені спеціальним законом, а саме: Податковим кодексом України, тому з 22.06.2023 норми постанови КМУ №391 (зі змінами) до працівників органів ДПС, у тому числі, і ГУ ДПС, не застосовуються (а.с.54-57).

В свою чергу, позивачка у позові наполягає на тому, що працівники податкових органів не відносяться до працівників, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (а.с.46).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між учасниками справи, суд зазначає про таке.

Частиною 7 ст. 50 Закону України Про державну службу від 10.12.2015 №889-VIII визначено, що складові заробітної плати та особливості оплати праці державних службовців центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, їх територіальних органів визначаються Митним кодексом України та Податковим кодексом України.

Отже, положеннями Закону України «Про державну службу» прямо передбачено те, що оплата праці (її складові та особливості оплати праці) державних службовців центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, їх територіальних органів, визначається Податковим кодексом України.

Статтею 346-1 Податкового кодексу України визначено, що держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців та інших працівників центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій з метою створення матеріальних умов для незалежного і сумлінного виконання ними обов`язків.

Заробітна плата державних службовців центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій складається з:

1) посадового окладу;

2) надбавки за вислугу років;

3) надбавки за ранг державного службовця або за спеціальне звання;

4) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця;

5) надбавки за інтенсивність праці;

6) надбавки за виконання особливо важливої роботи;

7) надбавки за персональну кваліфікацію;

8) надбавки за виконання особистих ключових показників ефективності;

9) премії.

Схема посадових окладів державних службовців центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій визначається Кабінетом Міністрів України та не включається до загальної схеми посадових окладів державних службовців. Порядок встановлення, призупинення, зменшення чи скасування надбавок, зазначених у пунктах 5-8 частини другої цієї статті, визначається Кабінетом Міністрів України.

Для інших категорій працівників центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій умови оплати праці визначаються законодавством, що встановлює умови оплати праці для відповідних категорій працівників.

На виконання положень Податкового кодексу України, якими врегульовані особливості оплати праці державних службовців податкових органів, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.12.2020 №1346 «Деякі питання оплати праці державних службовців податкових органів», якою затверджено схему посадових окладів державних службовців податкових органів, розмір надбавок до посадови окладів та інші.

А отже, із аналізу наведених приписів, суд приходить до висновку, що оплата праці державних службовців податкових органів регламентується статтею 346-1 Податкового кодексу України, не включається до загальної схеми посадових окладів державних службовців (абз.1 ч.3 ст.346-1 Податкового кодексу України), тобто, оплата праці працівників податкових органів врегульована спеціальним законом.

Як вбачається із наявних в матеріалах справи копій документів, у зв`язку із внесеними змінами постановою КМУ №612 від 16.06.2023 до постанови КМУ №391 в частині обмеження нарахування та виплати посадових окладів державним службовцям з урахуванням коефіцієнту 1,5, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, у даному випадку спеціальним законом є приписи ст.346-1 Податкового кодексу України, наказом від 06.07.2023 №96 «Про введення в дію переліку змін до штатного розпису» з дати набрання чинності постанови КМУ №612, тобто, з 22.06.2023 позивачці встановлено оклад без застосування коефіцієнту збільшення 1,5.

Вказаний наказ відповідача від 06.07.2023 №96, яким було встановлено посадовий оклад без застосування коефіцієнту збільшення 1,5 позивачкою не оспорювався у встановленому законодавством порядку (такі докази в матеріалах справи відсутні).

Враховуючи аналіз встановлених судом обставин з приписами наведеного законодавства у їх сукупності, а також і те, що постановою КМУ №612 від 16.06.2023 до постанови КМУ №391 були внесені зміни в частині обмеження застосування коефіцієнту 1,5 збільшення посадового окладу державним службовцям, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, які набрали чинності 22.06.2023, суд приходить до висновку про те, що дії відповідача, які полягають у встановленні позивачці посадового окладу без застосування коефіцієнту збільшення 1,5 згідно наказу від 06.07.2023 №96 з 22.06.2023, є правомірними.

А відтак, у даних правовідносинах слід дійти висновку, що бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачці заробітної плати з урахуванням коефіцієнту 1,5 до посадового окладу, встановленого постановою КМУ №391, з 22.06.2023р. є правомірною та такою, що відповідає вимогам наведеного чинного на той момент законодавства, тому підстави для визнання такої бездіяльності відповідача протиправною у адміністративного суду відсутні.

Що стосується позовних вимог позивачки в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати їй заробітної плати з урахуванням коефіцієнту 1,5 до посадового окладу на підставі постанови КМУ №391 у період з 28.04.2023р. по 21.06.2023, суд зазначає про наступне.

У спірному випадку судом встановлено, що з 28.04.2023 по 21.06.2023, у зв`язку з прийняттям Урядом постанови КМУ №391, відповідачем був встановлений та виплачений позивачці посадовий оклад з урахуванням передбаченого коефіцієнту збільшення 1,5, що підтверджується змістом копії розрахункового листа позивачки за 2023 рік (а.с.33).

А відтак, оскільки відповідачем надані докази нарахування та виплати позивачці посадового окладу з урахуванням коефіцієнта 1,5, встановленого постановою КМУ №391 за період з 28.04.2023 по 21.06.2023, про що свідчить зміст копії наведеного її розрахункового листа за 2023 рік (а.с.33), відображена у цьому розрахунковому листі інформація позивачкою жодними іншими доказами не спростована, тому суд приходить до висновку, що протиправна бездіяльність відповідача у цій частині позову відсутня, у зв`язку з чим, позовні вимоги позивачки у наведеній частині, задоволенню не підлягають.

Водночас, приймаючи до уваги вище викладене, слід дійти висновку, що коефіцієнт збільшення посадового окладу, передбачений постановою КМУ №391 у редакції, чинній з 22.06.2023р. при визначенні заробітної плати позивачки відповідачем не міг бути застосований.

Тому позовні вимоги позивачки про визнання протиправною бездіяльності відповідача в частині нарахування та виплати їй заробітної плати з урахуванням коефіцієнту 1,5 до посадового окладу на підставі постанови КМУ №391 за період з 22.06.2023 до 20.09.2024 є безпідставними, суперечать приписам згаданої постанови, чинної у редакції з 22.06.2023, у зв`язку із чим, задоволенню не підлягають.

Наведені правові висновки відповідають і правозастосуванню, викладеному у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 22.04.2025р. у справі №280/10160/24.

У відповідності до вимог ч.1, ч.4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання ст.76 наведеного Кодексу.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, ч.1 ст.77 наведеного Кодексу, покладає обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Разом з тим, позивачкою у ході судового розгляду даної справи протиправність бездіяльності відповідача у спірних правовідносинах за період з 28.04.2023 по 20.09.2024 з урахуванням встановлених судом вищенаведених обставин та аналізу вимог вищенаведеного чинного законодавства жодними належними, достатніми і допустимими доказами не доведена.

Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення, тому відхиляються судом, аргументи позивачки з приводу посилань на приписи ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік, а також і на 2024 рік, якими визначено прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів 2102 грн., з огляду на таке.

По-перше, наведені приписи Закону України «Про Державний бюджет України» на 2023 та 2024 роки є спеціальними в частині формування дохідної та витратної частини бюджету Держави Україна, а відтак, не можуть свідчити про те, що норми Податкового кодексу України в частині оплати праці працівників ДПС не являються спеціальними.

По-друге, вказані приписи ніяким чином не стосуються прав та обов`язків державних службовців в частині визначення коефіцієнта 1,5 за роботу на територіях, де можливе ведення бойових дій, які врегульовані тільки постановою КМУ №391, чинною у редакціях з 28.04.2023 по 20.09.2024.

Інші аргументи позивачки уважно вивчені судом, однак не беруться до уваги, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши правомірність бездіяльності відповідача у даних правовідносинах щодо не нарахування та не виплати позивачці заробітної плати, обчисленої з урахуванням коефіцієнту 1,5 до посадового окладу на підставі постанови КМУ №391 за період з 28.04.2023 по 20.09.2024 за критеріями, встановленими ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що, в даному випадку, бездіяльність відповідача у даних правовідносинах у період з 28.04.2023р. по 21.06.2023 відсутня, оскільки у спірний період коефіцієнт 1,5 до посадового окладу позивачці був нарахований та виплачений згідно її розрахункового листа за 2023 рік (а.с.33), а бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачці відповідного посадового окладу з урахуванням коефіцієнта 1,5 у період з 22.06.2023 до 20.09.2024р. є правомірною, оскільки відповідає вимогам Постанови КМУ №391 у редакції, чинній з 22.06.2023 по 20.09.2024, а, відтак, у суду не має правових підстав вважати, що відповідач діяв не у межах повноважень, не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином, судом не встановлено, а позивачкою не підтверджено та не доведено жодними доказами, порушення відповідачем прав та інтересів позивачки при нарахуванні та виплаті їй заробітної плати, обчисленої з урахуванням коефіцієнта 1,5 до посадового окладу на підставі постанови КМУ №391 за період з 28.04.2023 по 21.06.2023, а також не застосуванні відповідачем коефіцієнту 1,5 до посадового окладу позивачки у період з 22.06.2023 по 20.09.2024, а тому у адміністративного суду підстави для визнання такої бездіяльності відповідача протиправною відсутні.

З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог позивачки про визнання протиправною бездіяльності відповідача у спірних відносинах слід відмовити.

Що стосується позовних вимог позивачки в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату суми недоплаченої заробітної плати, обчисленої з урахуванням коефіцієнту 1,5 до посадового окладу на підставі постанови КМУ №391 за період з 28.04.2023 до 20.09.2024, то, виходячи з того, що суд не знайшов обґрунтованих правових підстав для задоволення основних позовних вимог щодо визнання бездіяльності відповідача протиправною у даних правовідносинах, тому ці позовні вимоги, як похідні позовні вимоги, також задоволенню не підлягають.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, тому у задоволенні даного позову, позивачці слід відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України лише при задоволенні позову такі судові витрати покладаються на суб`єкта владних повноважень.

А отже, виходячи з того, що обґрунтованих підстав для задоволення даного позову судом не знайдено, а також враховуючи те, що спір стосується стягнення заробітної плати за яким позивачка звільнення від сплати судового збору у відповідності до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тобто, жодних судових витрат по сплаті судового збору нею не понесені, будь-які підстави для розподілу судових витрат за приписами ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, у адміністративного суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 52, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Судові витрати у цій справі не підлягають розподілу у порядку ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва