Справа № 305/1192/25
Суддя: Марусяк М. О.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 305/1192/25
Провадження по справі 2-а/305/22/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2025. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді Марусяк М.О.

секретаря судового засідання Вербещука В.А.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Савуляка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

16.04.2025, ОСОБА_1 , звернувся в суд із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги мотивує тим, що 10 квітня 2025 року, у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 він отримав постанову №734 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України, що винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 . Цією постановою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень. Постановою встановлено: «09.04.2025, близько 09:30 години, прибув громадянин ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де було встановлено, що за даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, останній не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно до повістки №1845415 від 10.01.2025, надісланої засобами поштового зв`язку, за якою йому належало з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 26.01.2025 о 09:00 годині, для уточнення даних, номер поштового відправлення №050, яка була йому надіслана 14.01.2025 року засобами поштового зв`язку та повернута відправнику 11.03.2025, як - адресат відсутній за вказаною адресою, відповідно до довідки Ф20 про причини повернення поштового відправлення від 07.03.2025. Своєю неявкою ОСОБА_1 порушив вимоги абз.1 ч.1 та абз.7 ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які визначають, що громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці». Вищезазначену постанову вважає протиправною, та такою, що ухвалена з суттєвими порушеннями встановленого законом порядку, з огляду на наступне. По-перше, відповідач, порушив вимоги закону, що встановлює порядок накладення адміністративного стягнення. Так, законом встановлено, що розмір штрафу, який накладається на особу яка притягається до адміністративної відповідальності може бути визначний виключно у вигляді певної кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у встановлених межах. Відповідач не має повноважень накласти штраф у вигляді конкретної грошової суми без попереднього визначення певної кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, відповідно до санкції, що встановлена частиною 3 статті 210-1 КУпАП, навіть якщо у перерахунку остаточна сума вписується у встановлені законом межі. Це свідчить про те, що накладаючи на нього грошове стягнення у вигляді 17000 гривень, відповідач порушив приписи статті 27, частини 3 статті 210-1 КУпАП, отже, діяв протиправно. По-друге, при накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Позивач стверджує, що накладаючи на нього штраф, відповідач не враховував характер вчиненого правопорушення, його особу, ступінь вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Оскаржувана постанова не містить посилань на конкретні факти та докази, на підставі яких відповідач міг би врахувати його особу, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Таким чином, оскаржувана постанова ухвалена з порушенням статей 23 та 33 КУпАП, що свідчить про її неправомірність. Зазначає, що відповідач не навів в оскаржуваній постанові мотивів, з яких він виходив, накладаючи на нього стягнення. Наведене також свідчить і про те, що за своїм змістом оскаржувана постанова є не повною та не відповідає частині 2 статті 283 КУпАП. По-третє, у постанові, відповідач, не заначив дату, коли повістка вважається врученою, не навів доказів того, що він був обізнаний про те, що у відділенні зв`язку на нього чекала повістка. На думку позивача, обов`язок довести факт вчинення ним правопорушення цілком і повністю покладається на відповідача. По-четверте, протокол у справі про адміністративне правопорушення був складений 09 квітня 2025 року, коли позивач особисто прибув до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 для вирішення питань військового обліку. Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення, він складений, а розгляд справи про адміністративне правопорушення призначений на 09 годину 00 хвилин 10 квітня 2025 року. Отже, фактично на підготовку до розгляду справи йому було надано менше одного дня. Цього явно недостатньо, хоча б для того, щоби запросити захисника і скористатися його професійною правничою допомогою. Позивач стверджує, що клопотання про відкладення розгляду на інший день не приймалися і не розглядалися відповідачем та були проігноровані. Законодавчо визначено, що строк на підготовку та прибуття для участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення має бути не менше трьох днів. Таким чином, він був позбавлений відповідачем права на захист під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. По-пяте, він тривалий час перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 (номер в реєстрі «Оберіг» 5), отже, відповідач володіє щодо нього певними обліковими даними, зокрема: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків, адреса проживання, номер телефону, адреса електронної пошти. Це підтверджується його електронним військово-обліковим документом. Якщо метою виклику по повістці було уточнення даних, то відповідачем не вказано в оскаржуваній постанові, які саме відомості (персональні дані) не були оновлені мною і не могли бути одержані самостійно відповідачем по справі шляхом електронної інформаційної взаємодії. З постанови не вбачається, що відповідачем вживалися якісь заходи щодо отримання його персональних відомостей в порядку електронної інформаційної взаємодії, і що внаслідок проведених заходів такі відомості отримати не вдалося. Позивач стверджує, що свої військово-облікові дані він уточнив, що підтверджується відповідною відміткою у його електронному військово-обліковому документі. Отже, були відсутні правові підстави та будь-яка обґрунтована необхідність викликати його до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою уточнення даних. Вважає, що виклик на 26.01.2025 повісткою для уточнення даних, без причини, може кваліфікуватися, як зловживання з боку ІНФОРМАЦІЯ_2 своїм становищем. З огляду на викладене, вважає не доведеним у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, тому просить постанову скасувати та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ухвали про відкриття провадження у справі від 17.04.2025, призначено судовий розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рахівського районного суду Закарпатської області за адресою: м. Рахів, вул. Карпатська 15. При цьому, відповідачу повідомлено про їх право до початку судового розгляду подати суду відзив на позов та докази, у разі заперечення позовних вимог та роз`яснено норми ч.4 ст.159 та ч.2 ст.77 КАС України.

30.04.2025, начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковник ОСОБА_3 , подав візив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнає та заперечує їх у повному обсязі, вважає позовна заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 09.04.2025, близько 09 години 30 хвилин, прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де було встановлено, що за даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів він не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно повістки №1845415 від 10.01.2025, за якою йому належало з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 26.01.2025 року о 09:00 годині для уточнення даних. Зазначає, що номер поштового відправлення №050, було йому надіслано 14.01.2025, засобами поштового зв`язку та повернута відправнику оператором поштового зв`язку 11.03.2025 з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», відповідно до довідки Ф.20 про причини повернення поштового відправлення. Іншу адресу місяця проживання громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не повідомляв, на вказану у повістці дату - 26.01.2025 не з`явився, про причини неявки до ІНФОРМАЦІЯ_2 не повідомив. Таким чином, своєю неявкою, ОСОБА_1 порушив вимоги абз.1 ч.1 та абз.7 ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ (зі змінами та доповненнями), які визначають, що громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці. Стверджує, що своїми діями та бездіяльністю, громадянин ОСОБА_1 , скоїв правопорушення прямо передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, а саме, порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період. Зазначає, що повістки військовозобов`язаним надсилаються централізовано, на адресу, що була вказана самими військовозобов`язаними. Звертає увагу суду, на те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності не за те, що він не оновив свої військово-облікові дані, а за те, що він не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до абзацу 7 ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний заявитися у зазначені у ній місце та строк. Явка за викликом теріториального центру комплектування та соціальної підтримки є обов`язковою. Крім цього, відповідно до військово-облікового документу, сформованому у мобільному додатку «Резерв+», датою оновлення військово-облікових даних позивачем є 10.04.2025, тобто, після складеного протоколу №734 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП. Зазначає, що відповідно до постанови КМУ №560 від 16.05.2024, громадянин ОСОБА_1 був повідомлений належним чином про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також, ч.3 ст.210-1 КУпАП встановлено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Одна тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян складає 17 000 гривень, вважає, висловлювання позивача про порушення з боку ІНФОРМАЦІЯ_2 не можна прийняти. Зауважує, що позивач під час складання протоколу №734 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП від 09.04.2025, був попереджений про дату та час розгляду справи, його права та обов`язки були йому роз`яснені, про що свідчить його особистий підпис у протоколі. Будучи обізнаним про дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , виразив відсутність свого бажання бути присутнім на розгляду цієї справи, надавати пояснення та можливі докази на свою користь. Жодних письмових або усних заяв з боку позивача про бажання перенести дату розгляду справи не було надано. Таким чином, вважає, при притягненні до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_2 діяли виключно на підставі, в спосіб і в межах повноважень. На підставі вищенаведеного просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач, ОСОБА_1 , у судовому засіданні 14.05.2025, позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , у судовому засіданні, 14.05.2025, проти позовних вимог заперечив у повному обсязі з підстав наведених у відзиві. Пояснив, що повіства була надіслана ОСОБА_1 за місцем його проживання і відповідно до довідки він вважається повідомлений належним чином про необхідність прибути до територіального центру. Постанова була винесена за фактом неявки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Стверджував, що ОСОБА_1 , були роз`яснені положення ст.63 КУ та права і обов`язки передбачені 268 КУпАП. Копію протоколу позивачу було вручено, про що свідчить його власноручний підпис. Бажання бути присутнім, надавати пояснення та можливі докази на свою користь позивач не заявляв. Посадові особи територіального центру при притягненні до адміністративної відповідальності, діяли виключно на підставах та в межах повноважень. На підставі викладеного, вважає, що позовна заява не підлягає до задоволення.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до такого висновку.

Згідно зі ст.55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 24.06.1988 року «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення», орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У розумінні ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 09 квітня 2025 року за №734, складеного старшим офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , громадянин ОСОБА_1 , 09.04.2025, близько 09 години 30 хвилин прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де було встановлено, що за даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, останній не з`явився 26.01.2025 о 09 годині 00 хвилин до ІНФОРМАЦІЯ_2 , для уточнення даних, номер поштового відправлення №050, згідно до повістки №1845415, яка була йому надіслана 14.01.2025 засобами поштового зв`язку та повернута оператором поштового зв`язку 11.03.2025, з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", відповідно до довідки Ф.20. Своєю неявкою ОСОБА_1 , порушив вимоги абз.1 ч.1 та абз.7 ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вчиненого в особливий період, та вчинив правопорушення передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Постановою №734 від 10.04.2025, начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , підполковника ОСОБА_6 , позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень.

Згідно із статтею 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 268 КУпАП визначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Судом встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , під час складання протоколу №734 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 від 09.04.2025, був попереджений про дату та час розгляду справи, його права та обов`язки були йому роз`яснені, про що свідчить його підпис під цим протоколом. Бажання бути присутнім або перенести дату розгляду справи, надавати пояснення та можливі докази на свою користь позивачем не заявлялось.

За змістом ст.1 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту відчизни. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою КМУ від 23 лютого 2022 за №154 (далі - Положення № 154), - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до ч.1 ст.210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а ч.3 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення таких дій в особливий період.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення і скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-УІІІ.

У розумінні ст.1 Закону № 389-УІІІ, воєнним станом вважається особливий правовий режим, що вводиться в Україні або ж в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від №2102-ІХ від 24.02.2022, в Україні введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Згідно із Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України №2105-ІХ від 24 лютого 2022 року, оголошується та проводиться загальна мобілізація (в подальшому Указами Президента воєнний стан та строк загальної мобілізації було неодноразово продовжено та вони існували станом на дату винесення оскаржуваної позивачем постанови, та продовжують існувати на час розгляду даної справи).

Отже, починаючи з 24 лютого 2022 року і на даний час в Україні діє особливий період.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25 березня 1992 року.

Відповідно до ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Також у ст.17 Закону України «Про оборону України» передбачено, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Згідно із ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

Аналогічне передбачено у п.24 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ №560 від 16 травня 2024 року (далі Порядок №560).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів (п. 24 Порядку №560).

У п.29 Порядку №560 передбачено, що має бути зазначено у повістці про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (прізвище, ім`я та по батькові і дата народження громадянина, якому адресована повістка; найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що видав повістку; мета виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки; місце, день і час явки за викликом; підпис (електронний цифровий підпис) посадової особи, яка видала (сформувала) повістку; реєстраційний номер повістки; роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки).

Згідно із положеннями п.34 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ №560 від 16 травня 2024 року, повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання. У разі коли резервіст або військовозобов`язаний уточнив свої облікові дані після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, повістка може надсилатися на адресу місця проживання, зазначену резервістом або військовозобов`язаним під час уточнення облікових даних.

Положеннями п.41 вказаного Порядку, визначено, що належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки є, у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки. У разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Згідно з п.7 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період передбачає, що під час мобілізації громадяни викликаються до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів з метою: взяття на військовий облік; проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби; уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки); призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.

Відповідно до повістки №1845415, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 26 січня 2025 року о 09 годині 00 хвилин, для уточнення даних.

Згідно довідки Ф.20 про причини/досилання від 19 березня 2025 року, поштове повідомлення для ОСОБА_1 , повернене без вручення, з відміткою уповноваженої особи про те, що адресат відсутній за вказаною адресою ( АДРЕСА_1 ), і вручене відправнику 11.03.2025.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 25.04.2018 у справі №800/547/17, направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Позивач не заперечує свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

На переконання суду, військовозобов`язаний, повинен отримувати направлені йому на зазначену адресу повідомлення. Відмова від отримання чи не вжиття заходів для отримання надісланих на цю адресу повідомлень, у тому числі повісток, не може вважатися добросовісною поведінкою адресата.

Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період передбачає, що повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання.

У разі неуточнення протягом 60 днів резервістом або військовозобов`язаним своєї адреси місця проживання повістка може надсилатися на його адресу зареєстрованого/задекларованого місця проживання.

Посилання позивача на те, що він уточнив свої військово облікові дані, суд оцінює критично та вважає за необхідне у даному випадку зазначити, що згідно копії з Резерву+, Міністерства оборони України, датою уточнення військово-облікових даних є 10.04.2025, відповідно, позивач, після складення протоколу №734 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, уточнив свої військово облікові дані. Оновлення (уточнення) даних, у строк передбачений законом, не звільняє від обов`язку з`явитися за викликом (повісткою) до територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідно до ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Окрім цього, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності не за те, що він не оновив свої військово-облікові дані, а через те, що він не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , поважних причин не повідомив (у суді наявність таких також не наводив та не підтверджував), в подальшому у строк, що не перевищує 7 календарних днів не прибув до територіального центру, що свідчить про наявність складу адміністративного правопорушення.

Порядок вручення поштових відправлень визначається Правилами надання послуг поштового зв`язку (далі - Правила), що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, зокрема, вони передбачають порядок вручення рекомендованих поштових відправлень.

Рекомендовані листи з позначкою Повістка ТЦК під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою Повістка ТЦК

Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою Повістка ТЦК, працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за зазначеною адресою, яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.(п. 82).

Добросовісне виконання працівниками "Укрпошти" своїх службових обов`язків у даному випадку презюмується, а в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази протилежного.

Аналогічна правова позиція неодноразово була викладена Верховним Судом, зокрема у постанові від 13 березня 2019 року у справі №639/4278/16-а, а також у справа №806/1943/18 адміністративне провадження N К/9901/2585/20 від 30 листопада 2020 року.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.69 КАС України, доказами у справі є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, враховуючи принципи адміністративного судочинства та з огляду на положення ч.2 ст.77 КАС України, обов`язок доказування покладається в даному випадку на відповідача, яким доведено правомірність своїх дій, вимоги про визнання дій протиправними не відповідають вимогам закону та обставинам справи, що підтверджуються дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами.

У п.9 Положення, визначені завдання територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, серед яких - здійснення заходів оповіщення та призову громадян: на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

У п.14 Положення зазначено, що керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, м. Києва та ІНФОРМАЦІЯ_5 , зокрема, відповідає за: - військовий облікпризовників, військовозобов`язаних та резервістів; -мобілізаційну готовність територіального центру комплектування та соціальної підтримки; - своєчасне та повне виконання завдань, покладених на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки; - здійснення заходів оповіщення та призову громадян на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву) та на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, відповідно до порядку мобілізаційного розгортання, визначеного Міноборони та Генеральним штабом Збройних Сил, а також на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Відповідно до п.15 Положення керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зокрема, зобов`язаний: - забезпечувати виконання особовим складом територіального центру комплектування та соціальної підтримки поставлених перед ним завдань; - розроблення та уточнення плану проведення мобілізації людських і транспортних ресурсів на відповідній території, а також разом з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування розроблення та виконання плану заходів щодо утримання бази мобілізаційного розгортання в готовності до використання за призначенням; - забезпечувати разом з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування виконання плану проведення мобілізації людських і транспортних ресурсів на відповідній території; - здійснювати контроль за веденням персонального військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, бронюванням військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час в місцевих держадміністраціях, інших державних органах, органах місцевого самоврядування та на підприємствах (крім СБУ та розвідувальних органів).

Чинне законодавство не містить обмежень щодо періодичності здійснення оповіщення особи, чи щодо неможливості здійснення оповіщення особи, яка користується правом на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Отже, суд дійшов висновку, що питання оповіщення військовозобов`язаних, призовників та резервістів є виключною компетенцією територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Її потреба визначається виходячи із завдань мобілізаційних планів, стану військового обліку в органі військового управління, отриманих ним завдань тощо.

В умовах військової агресії російської федерації проти України, втручання будь-яких органів та осіб в можливість та порядок проведення оповіщення, не у встановлений законом спосіб, може мати вкрай негативні наслідки для обороноздатності України та шкодитиме національним інтересам держави та суспільства.

Виходячи з мотивів наведених вище, оскаржувана постанова прийнята без порушень ст.19 Конституції України та на підставі вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з дотримання процедури і порядку встановленого КУпАП щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, уповноваженою на те законом особою.

Оскаржувана постанова є обґрунтованою - у ній міститься конкретна суть порушення (коли конкретно позивач оповіщений та не прибув за повісткою), яким законом передбачений обов`язок прибуття за повісткою, а також якою нормою передбачена адміністративна відповідальність за таке порушення; вона прийнята безсторонньо, добросовісно та розсудливо на позивача накладений штраф у розмірі нижньої межі санкції, яка передбачена за це адміністративне правопорушення, що також свідчить про дотримання принципу пропорційності.

Під час розгляду даної справи позивач не надав будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Аналізуючи долучені до матеріалів справи копії протоколу про адміністративне правопорушення від 09.04.2025 та оскаржуваної постанови суд дійшов висновку, що процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення відбувалася з дотриманням вимог чинного законодавства та принципу рівності перед законом. Зокрема, позивачу було повідомлено про час, дату і місце розгляду його справи, роз`яснено права та обов`язки передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 є такою, що прийнята у межах повноважень та на підставі закону.

Таким чином, суд вважає, що позивач повинен був прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 за повісткою №1845415 від 10.01.2025, надісланою засобами поштового зв`язку, номером поштового відправлення №050, оскільки він вважається належним чином повідомленим про його виклик, відповідно до вимог п.41 Порядку, чим порушив законодавство про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а також відсутні поважні причини його неприбуття, у зв`язку з чим він допустив порушення вимог ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», отже відповідач обґрунтовано за наявності доказів вчинення адміністративного правопорушення, визнав винуватим ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП та наклав адміністративне стягнення у виді штрафу, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати відповідно до ст.139 КАСУ слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.9, 210-1, 235, 251, 254, 256, 280, 283 КУпАП, ст.ст.2, 5, 20, 72, 77, 90, 139, 159, 205, 229, 241-246, 250, 255, 268, 286, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_1 , мешканець: АДРЕСА_1 .

Відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_6 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуюча: М.О. Марусяк