Справа № 140/981/25
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2025-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року ЛуцькСправа № 140/981/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Хмельницькій області) про визнання протиправними дій щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу для призначення пенсії за віком періодів роботи: з 14 травня 1981 року по 20 липня 1981 року в Брестському заводі газової апаратури, з 01 січня 1987 року по 28 лютого 1988 року по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, з 01 березня 1988 року по 12 лютого 2003 року в Брестській дистанції колії Білоруської залізниці, та скасування рішення № 03265000 від 15 травня 2025 року про відмову в призначенні пенсії за віком;

зобов`язання зарахувати до страхового стажу для обчислення пенсії за віком періодів роботи: з 14 травня 1981 року по 20 липня 1981 року в Брестському заводі газової апаратури, період з 01 січня 1987 року по 28 лютого 1988 року по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, період роботи з 01 березня 1988 року по 12 лютого 2003 року в Брестській дистанції колії Білоруської залізниці, внести відомості про зарахований страховий стаж до системи персоніфікованого обліку та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 08 січня 2025 року відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.01.2022 позивач звернулася у відділ обслуговування громадян №9 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області) із заявою про призначення пенсії за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки досягнула 60-річного віку.

Перевірку заяви здійснило Головне управління Пенсійного фонду у Одеській області та прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії за віком №36 від 28.01.2022, в якому зазначило, що страховий стаж позивача становить 23 роки 06 місяців 3 дні та вказало, що до страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною до 3-х років, оскільки в наданому свідоцтві про народження утриманця відсутня відмітка про отримання паспорту. Також зазначено, що позивач матиме право на пенсійну виплату 21.01.2025. Позивач вирішила діждатись 63-річного віку.

08.01.2025 позивач повторно звернулась за призначенням пенсії за віком у відділ обслуговування громадян №9 (сервісний центр) ГУ ПФУ у Волинській області.

Перевірку звернення до пенсійного органу здійснило ГУ ПФУ в Хмельницькій області і прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії за віком №36 від 15.05.2025, оскільки страховий стаж становить 11 років З місяці 3 дні, до страхового стажу не зараховано періоди роботи:

- з 14.05.1981 по 20.07.1981, з 01.03.1988 по 31.12.1991, оскільки в матеріалах електронної пенсійної справи відсутнє особисте повідомлення заявника про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення республіки білорусь;

- з 01.01.1992 по 12.02.2003, оскільки зарахування до страхового стажу періодів роботи після 01.01.1992 за межами України у республіках колишнього Союзу РСР, з якими не укладено міжнародні угоди, чинним законодавством не передбачено.

Позивач з рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області про відмову в призначенні пенсії за віком не згідна, так як в період з 14.05.1981 по 20.07.1981 працювала обпалювачем емалі по 2-ому розряду в емалюючому цеху Брестського заводу газової апаратури республіки білорусь, що стверджується записами №1-3 в трудовій книжці НОМЕР_1 , яка заповнена 25.05.1981; в період з 01.03.1988 по 12.02.2003 працювала майстром колії 2-го розряду Брестської дистанції колії Білоруської залізниці, що стверджується записами №7-12 в трудовій книжці НОМЕР_1 . При цьому зауважує, що в даній трудовій книжці наявні записи про дати прийому та звільнення з роботи, посилання на накази, їх номери та дати винесення, наявні підписи посадових осіб, відтиски печаток підприємств, які добре читаються. Виправлення у записах відсутні.

Крім того, позивач у формі PC-право виявила, що до її стажу роботи не зараховано зазначені вище періоди роботи, а також, що за період з 01.01.1987 по 31.12.1987 зараховано лише 1 місяць 6 днів, але в цей період позивач виробила в колгоспі 31 трудодень та перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 28.02.1988, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дочку ОСОБА_2 , що підтверджується записами №6 в трудовій книжці та свідоцтвом про народження дитини. У формі РС-право зазначено, що вона в період з 07.01.1988 по 21.05.1989 здійснювала догляд за дитиною до 3-х років.

Позивач зауважує, що у зв`язку з військовою агресією кордон з Волинської області в республіку білорусь закритий, закордонного паспорта вона не має, крім того, вона має хворобливий стан здоров`я і не взмозі виїхати до іншої країни і взяти будь-які документи, які б підтверджували періоди роботи та відсутність отримання пенсійних виплат.

Також покликається на те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено. Вона має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу.

Крім того, стаж роботи в організаціях, які знаходяться на території республіки білорусь, підлягає зарахуванню до страхового стажу, оскільки діяло законодавство СРСР, а пізніше Угода між Урядом України та Урядом республіки білорусь, яка на момент виникнення спірних правовідносин була чинною. На думку ОСОБА_1 , ГУ ПФУ в Хмельницькій області безпідставно не зарахувало до її страхового стажу періоди роботи з 14.05.1981 по 20.07.1981, 01.03.1988 по 12.02.2003.

З наведених підстав просила позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.34).

Відповідач правом подати відзив на позов не скористався.

Згідно із частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 24.01.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком.

28.01.2022 ГУ ПФУ в Одеській області прийняло рішення №36 про відмову у призначенні пенсії (а.с.18). У зазначеному рішенні пенсійний орган вказав, що страховий стаж позивача становить 26 роки 06 місяців при необхідних 29 років. ОСОБА_1 набуде право на пенсійну виплату 21.02.2025.

Вказане рішення позивач не оскаржувала та 08.01.2025, тобто через три роки після попереднього звернення, звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області через вебпортал із заявою про призначення пенсії за віком.

15.05.2025 ГУ ПФУ в Хмельницькій області прийняло рішення №36 про відмову у призначенні пенсії. Вказане рішення мотивоване тим, що страховий стаж особи становить 11 років 3 місяці 3 дні. Періоди роботи з 14.05.1981 по 20.07.1981, з 01.03.1988 по 31.12.1991 не зараховані до страхового стажу, оскільки в матеріалах електронної справи відсутнє особисте повідомлення заявника про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Республіки Білорусь; період роботи з 01.01.1992 по 12.02.2003 не зарахований до страхового стажу, оскільки зарахування до страхового стажу періодів роботи після 01.01.1992 за межами України у республіках колишнього Союзу РСР, з якими не укладено міжнародні угоди, чинним законодавством не передбачено (а.с.19).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом шостим частини першої статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV), цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

За правилами частини другої статті 26 Закону №1058-ІV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.

Отже, право на призначення пенсії за віком протягом 2025 року мають особи, які досягнули віку 63 років та за умови наявності у таких осіб страхового стажу не менше 22 років.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення містить і частина перша статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, до 01.01.2004 стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.

Так, приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до частин першої, третьої статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.

Так, спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з відмовою пенсійного органу у призначенні пенсії за віком внаслідок неврахування до загального страхового стажу періодів роботи позивача на території республіки білорусь з 14.05.1981 по 20.07.1981 в Брестському заводі газової апаратури, з 01.03.1988 по 12.02.2003 в Брестській залізниці.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача НОМЕР_1 (а.с.14-16) слідує, що ОСОБА_1 працювала, зокрема у періоди:

з 14.05.1981 по 20.07.1981 - в Брестському заводі газової апаратури випалювальником емалі;

з 01.03.1988 по 12.02.2003 в Брестській залізниці майстром шляху.

Судом встановлено, що зазначені записи у трудовій книжці позивача завірені печатками та підписом відповідальних осіб.

Разом з тим, періоди роботи позивача з 14.05.1981 по 20.07.1981, з 01.03.1988 по 31.12.1991 не зараховані відповідачем до страхового стажу у зв`язку з відсутністю в матеріалах електронної пенсійної справи особистого повідомлення ОСОБА_1 про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення республіки білорусь та з 01.01.1992 по 12.02.2003 - оскільки зарахування до страхового стажу періодів роботи після 01.01.1992 за межами України у республіках колишнього Союзу РСР, з якими не укладено міжнародні угоди, чинним законодавством не передбачено.

Щодо таких доводів пенсійного органу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону №1058-ІV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно зі статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно із статтею 11 зазначеної Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Крім того, частиною другою статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року, ратифікованої Законом України від 11 липня 1995 року №290/95-ВР, визначено, що трудовий стаж, стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

29.11.2022 Кабінет Міністрів України ухвалив постанову №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (далі - Постанова №1328), яка набрала чинності 02.12.2022 та якою постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Разом із тим, відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, положення Постанови №1328 підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання нею чинності, тобто з 02.12.2022.

Крім того, дію Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року, ратифікованої Законом України від 11 липня 1995 року №290/95-ВР, зупинено у відносинах України з російською федерацією та республікою білорусь на підставі Закону України №3192-IX від 29.06.2023 «Про зупинення у відносинах України з російською федерацією та Республікою Білорусь дії Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів та Протоколу про внесення змін і доповнень до Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року» (набуття чинності 21.07.2023).

Наведене також підтверджує, що діюче в Україні пенсійне законодавство визначає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території республіки білорусь або на підприємстві зареєстрованому на території республіки білорусь після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватися на території України як власний страховий (трудовий) стаж, хоча пенсійні внески можуть сплачуватися в республіці білорусь. Тобто існує гарантія врахування страхового (трудового) стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Таким чином, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права особи на пенсію та при її обчисленні.

Відтак, з огляду на те, що записами у трудовій книжці підтверджується робота позивача у період з 01.01.1992 по 12.02.2003 в республіці білорусь, яка була учасником Угод, то такий спірний період підлягає зарахуванню до загального стажу роботи ОСОБА_1 в силу норм міжнародних договорів, які були чинними у вказані періоди.

На думку суду, неврахування пенсійним органом періоду роботи позивача на території республіки білорусь, який підтверджений записами в трудовій книжці, з посиланням на роботу після 1992 за межами України у республіках колишнього Союзу РСР, з якими не укладено міжнародні угоди, не повинно порушувати законні права та інтереси позивача на належне пенсійне забезпечення.

Крім того, Законом України від 25.04.2024 за №3674-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення» (який набрав чинності з 23.06.2024) внесено зміни до Закону №1058-IV.

Так, Закон №1058-IVдоповнено статтею 24-1 «Періоди трудової діяльності за межами України, які зараховуються до страхового стажу».

За змістом частини другої статті 24-1 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.

У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.

Разом з тим, станом на момент прийняття спірного рішення про відмову у призначенні пенсії та рішення у цій адміністративній справі, Кабінетом Міністрів України не визначено порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до абзацу четвертого пункту 1.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №2-1, у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Таким чином, встановивши, що позивачем не подано повідомлення про нездійснення республікою білорусь пенсійної виплати, відповідач повинен був письмово повідомити про це позивача і надати можливість подати таке повідомлення, проте цього не зробив.

Як передбачає частина третя статті 44 Закону №1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

У контексті досліджуваного правого регулювання слід відзначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів.

У даному випадку орган пенсійного забезпечення не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності інформації, зазначеної у поданих позивачем документах.

З огляду на викладене суд вважає, що у відповідача не було обґрунтованих підстав для не зарахування позивачу до страхового стажу періодів роботи з 14.05.1981 по 20.07.1981, з 01.03.1988 по 12.02.2003 на території республіки білорусь згідно з даними трудової книжки позивачки.

Щодо позовних вимог в частині зарахування до страхового стажу періоду догляду позивачкою за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.01.1987 по 28.02.1988, суд враховує наступне.

За змістом пункту «ж» частини третьої статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується, серед іншого, також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Згідно із частиною 2 статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Час відпусток, зазначених у цій статті, до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, не зараховується.

Як передбачає пункт 11 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, є: виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією; інформація із системи персоніфікованого обліку.

Аналізуючи вищенаведені положення чинного законодавства, слід дійти висновку, що час догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років зараховується кожній непрацюючій матері до страхового стажу на підставі свідоцтва про народження дитини та документу, який підтверджує, що мати в цей час не працювала.

У разі ж, коли жінка працювала і в період роботи отримувала відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, то такий період відпустки підлягає врахуванню як до загального, так і до безперервного стажу роботи відповідно до вимог статті 181 КЗпП України.

Як встановлено судом, позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дочку ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане Гутянською сільською радою Ратнівського району Волинської області 07.06.1986 (а.с.7).

При цьому, записами трудової книжки підтверджується та обставина, що в період з 01.07.1982 по 06.01.1988 позивач працювала в колгоспі «Білорусь», де їй відповідно до наказу №2 від 12.02.1987 надано відпустку по догляду за дитиною до півторарічного віку (а.с.14-16).

Отже, період перебування позивача у відпустці для догляду за дитиною підлягає врахуванню пенсійним органом на підставі статті 181 КЗпП України.

З витягу форми РС-право слідує, що час догляду за дитиною в період відсутності трудових відносин з 07.01.1988 по 21.05.1989 відповідачем зарахований до страхового стажу (а.с.19 зворот). Тобто, період з 07.01.1988 по 28.02.1988 не є спірним, отже в цій частині позов є безпідставним.

Водночас спірне рішення не містить належних обґрунтувань, чи врахована відпустка для догляду за дитиною в страховий стаж позивача за період роботи в колгоспі «Білорусь» з 01.01.1987 по 31.12.1987, оскільки з розрахунку стажу слідує, що з 01.01.1987 по 31.12.1987 страховий стаж позивача становить 1 місяць 6 днів, хоча у вказаний період позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною.

З огляду на викладене, спірне рішення відповідача не можна вважати обґрунтованим та таким, що прийняте на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду поданих позивачем документів.

При цьому суд не вправі втручатись в дискрецію пенсійного органу в частині зарахування періоду догляду за дитиною до страхового стажу позивача, позаяк відповіді на вказане питання спірне рішення не містить.

Крім того, суд зазначає, що результати судового оскарження, зокрема, не зарахування до загального страхового стажу періодів роботи, підлягають внесенню до відомостей про зарахований страховий стаж до системи персоніфікованого обліку в силу вимог 3, 4, 9 розділу ІV, пункту 2 розділу V Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за №785/25562. Відтак, вимога позивача про зобов`язання ГУ ПФУ в Хмельницькій області внести відомості про зарахований страховий стаж до системи персоніфікованого обліку заявлена передчасно.

Приймаючи рішення у даній справі, суд зазначає, що обставини, які підлягали встановленню судом у даній справі і доказуванню, значно віддалені у часі та враховує ступінь вини позивача у відсутності повного об`єму необхідних для реалізації її прав документів та повноті записів у наявних підтверджуючих загальний стаж документах, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб. Крім цього, згідно вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач ГУ ПФУ в Хмельницькій області як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів, які б свідчили, що рішення від 15.05.2025 №36 про відмову у призначенні пенсії за вказаних обставин прийняте відповідно до норм законодавства, з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для його прийняття.

З урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд у даній справі дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є прийняття судом рішення про часткове задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 15.05.2025 №36 про відмову у призначенні пенсії, зобов`язання ГУ ПФУ в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 14.05.1981 по 20.07.1981 в Брестському заводі газової апаратури, з 01.03.1988 по 12.02.2003 в Брестському відділенні Білоруської залізниці та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 08.01.2025 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 807,47 грн.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 15.05.2025 №36 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 14.05.1981 по 20.07.1981 в Брестському заводі газової апаратури, з 01.03.1988 по 12.02.2003 в Брестському відділенні Білоруської залізниці та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 08 січня 2025 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 807,47 грн (вісімсот сім грн 47 коп.)

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29013, Хмельницька обл., м.Хмельницький, вул.Гната Чекірди, 10, ).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій