Справа № 300/1759/25
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2025 р. справа № 300/1759/25

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Могили А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє Котик Роман Васильович, до Городенківського відділу Управління державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , від імені якої діє Котик Роман Васильович, звернулася в суд із позовною заявою до Городенківського відділу Управління державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій, а саме відмови щодо вирішення заяви про встановлення належності до громадянства України та прийняття декларації про припинення громадянства росії; зобов`язання вирішити згідно з фактичними даними та вимогами законодавства заяву про встановлення належності до громадянства України та прийняти декларацію про припинення громадянства росії, в яке ОСОБА_1 добровільно не вступала.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася в Україні та є громадянкою України, 31.08.1994 позивачу було видано паспорт громадянства України серія НОМЕР_1 . Будучи повнолітньою та громадянкою України, позивач поїхала на заробітки в росію. Орієнтовно в 2006 році позивач на території росії втратила українські документи. Про це позивач заявила в російську міграційну службу та українське консульство, що в Москві. Приблизно через 10 - 12 місяців російською міграційною службою позивачу був виданий паспорт громадянки росії. З паспортом росії позивач повернулася в Україну з народженою на території росії дитиною. Позивачу виданий тимчасовий дозвіл на проживання, який на даний час закінчився. Позивач до цього часу є громадянкою України, оскільки Указ Президента про позбавлення такого відсутній. ОСОБА_1 звернулася до Городенківського відділу Управління державної міграційної служби України в Івано-Франківській області із заявою про встановлення належності до громадянства, декларацією про відмову від іноземного громадянства, на котру отримала відповідь про те, що з 25.08.2024 припиняється прийняття та розгляд заяв про набуття громадянства України від громадян російської федерації до спливу 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні. Заяву про оформлення належності до громадянства України розглянути також не є можливим, оскільки позивач є громадянкою російської федерації та отримала дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пункту З частини третьої статті 4 Закону України "Про імміграцію". На звернення позивача від 31.10.2024 стосовно подачі односторонньої декларації про вихід з громадянства російської федерації, відповідачем повідомлено, що вимогами законодавства про громадянство одностороння декларація про вихід з громадянства російсько федерації, яке насильницьки було надане, не передбачена. Звернуто увагу, що виїзд позивача на роботу в росію був, коли вона була громадянкою України, тому незбагненно чому її вважають громадянкою росії, коли з громадянства України позивач не виходила, і такого громадянства не була позбавлена відповідним Указом Президента України. Таким чином, дії Городенківського відділу Державної міграційної служби України щодо відмови вирішити заяву ОСОБА_1 про встановлення належності до громадянства України та прийняти декларацію про припинення громадянства росії, в яке ОСОБА_1 добровільно не вступала є протиправними.

Ухвалою суду від 21.03.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Зазначив, що 20.09.2024 позивач звернулася із заявою щодо видачі їй паспорта громадянина України, у зв`язку із втратою попереднього. Відповідачем направлено запит до УДМС у Вінницькій області, з метою перевірки позивача щодо належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, набуття/втрати громадянства, документуванням паспортом громадянина України. З отриманої відповіді УДМС у Вінницькій області повідомило, що «громадянка РФ ОСОБА_1 , отримала 04.09.2014 дозвіл на імміграцію в Україну, як особа, що має право на набуття громадянство України за територіальним походженням, а 09.12.2014 була документована посвідкою на постійне проживання, рішень про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання не приймалося». Надалі позивач звернулася із односторонньою декларацією про вихід із громадянства рф, яке насильницьки було надане, проте такий порядок не передбачений. Після цього позивач надіслала заяву про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, заяву про оформлення належності до громадянства України, декларацію про відмову від іноземного громадянства у якій зазначила, що незалежні причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства є «військові дії (війна) росії щодо України», заяву про анулювання примусово нав`язаного паспорта громадянина РФ від 17.02.2022, що адресоване президенту Росії (дана заява була без відповідної реєстраційної відмітки щодо її прийняття відповідним органом, та інші документи (свідоцтво про народження позивача, дитини, паспорт громадянина рф). Однак, у відправленні позивача відсутнє саме зобов`язання припинити іноземне громадянство, що вимагається частиною другою статті 8 Закону України "Про громадянство України" та є обов`язковою умовою щодо набуття громадянства України за територіальним походженням. Натомість, позивач надіслала уже декларацію про відмову від іноземного громадянства, що в даному випадку є передчасним. Зауважуємо, що подання декларації про відмову від іноземного громадянства вимагається для тих осіб, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) своєї країни разом із заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням, і вони є такими, які уже зареєстровані як громадяни України, при умові, що вони не змогли отримати відповідний документ про припинення громадянства (підданства) своєї країни, з незалежних від них причин. Також, важливим фактором є те, що з 20.08.2024 Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які беруть участь у захисті територіальної цілісності та недоторканності України" за № 3897-IX, абзацом другим пункту 2 розділу ІІ якого зазначено, що прийняття заяв про набуття громадянства України від громадян Російської Федерації припиняється до спливу 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX. Відповідні норми набрали чинності 25.08.2024. Таким чином, з 25.08.2024 припинилося прийняття заяв про набуття громадянства України від громадян російської федерації до вказаного періоду. У підсумку, до зазначеного вище періоду Городенківський відділ не може прийняти та розглянути заяву позивача про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням. Таким же чином, повідомлено, що заяву про оформлення належності до громадянства України розглянути також не є можливим, оскільки позивач є громадянкою російської федерації та нею отримано відповідний дозвіл на імміграцію в Україну. Отже позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність (а.с.21-27).

У відповіді на відзив представник позивача вказав, що відповідач зазначає про недокументування паспортом громадянина України, однак це спростовується позначкою про видачу паспорта у свідоцтві про її народження. Відповідний Указ Президента України про задоволення вимоги позивача щодо виходу з громадянства чи про позбавлення громадянства відсутній. Зазначає, що слід зобов`язати відповідача надати суду заяву позивача на ім`я президента рф, якщо такої не буде надано, це дасть підстави погодитися з позивачем, що паспорт громадянки росії позивачу видано незаконно, тобто вона володіє підробленим паспортом громадянки росії (а.с.88-89)

У запереченні відповідач вказав, що позивач не скористалася правом визнання належності до громадянства України (у порядку статті 3 Закону України "Про громадянство України") до набуття нею громадянства рф, а тому підстав для того, щоб, маючи статус громадянина рф, остання визнавалася як громадянка України відповідно до вказаного принципу немає. Після повернення на територію України позивач спершу 04.09.2014 отримала дозвіл на імміграцію в Україну, на підставі якого 09.12.2014 отримала посвідку на постійне проживання в Україні. 3 23.07.2021 перебуваючи вже на території України, позивачу видано новий паспорт російської федерації у Генеральному консульстві Росії, що у місті Львові, із строком дії до 23.07.2026. Тому, твердження представника позивача про те, що позивачу паспорт громадянина рф було «видано незаконно», де у той же час її відомість як «громадянина рф» фігурує у свідоцтві про народження доньки з 2009 року є доволі сумнівним, оскільки для його отримання передбачалися активні дії, які позивачем було здійснено. Тому, позивач як іноземець, громадянство України може набути тільки на загальних підставах Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 № 2235-III, а саме за територіальним походженням, у порядку, який визначений статтею 8 даного закону (а.с.98-99).

Суд, розглянувши відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи, дослідивши письмові докази, встановив наступне.

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 19.03.1977, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Тишківка, Гайсинського району Вінницької області, республіка Українська РСР (а.с.9).

Як зазначає представник позивача в позовній заяві, будучи повнолітньою ОСОБА_1 виїхала до росії. Приблизно в 2006 році втратила документи, з приводу чого зверталася до російської міграційної служби та українського консульства. Приблизно через 10-12 місяців їй видано паспорт громадянки росії. З українського консульства відповіді не отримала.

Як громадянка росії позивач повернулася на територію України та на даний час разом зі своє донькою, народженою ІНФОРМАЦІЯ_2 в росії, проживає на території України на підставі просвітки на постійне місце проживання серії НОМЕР_3 , виданої 09.12.2014 (а.с.12 на звороті, 13).

Городенківським відділом Управління ДМС України в Івано-Франківській області 11.09.2024 за порушення законодавства про правовий статус іноземця та осіб без громадянства, а саме проживання за недійсними документами, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності згідно з постановою ПН МІФ 001454 (а.с.57-60).

Після цього, позивач звернулася до Городенківського відділу Управління ДМС України в Івано-Франківській області із заявою від 20.09.2024 про видачу їй паспорта громадянки України замість втраченого орієнтовно в 2006 році. Цю заяву позивач обґрунтувала тим, що будучи громадянкою України поїхала на заробітки до росії та втратила українські документи. З приводу цього звернулася в російську міграційну службу, де згодом отримала паспорт громадянки росії. З цим паспортом повернулася в Україну, з народженою на території росії донькою. Заяви про вихід із громадянства України не писала, відповідний Указ Президента про припинення громадянства відсутній. Зазначила, що втрата паспорта громадянина України не свідчить про втрату нею громадянства (а.с.61).

В свою чергу Городенківський відділ Управління ДМС України в Івано-Франківській області 20.09.2025 звернувся до УДМС у Вінницькій області (де зі слів заявниці вона отримала паспорт громадянина України) про надання інформації щодо належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, набуття/втрати громадянства, документування паспортом громадянина України, паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974, паспортом громадянина України для виїзду за кордон, визнання паспортів громадянина України недійсними, реєстрації, надання/скасування дозволу на імміграцію, видачі посвідки на постійне місце проживання в Україні, оформлення виїзду на постійне місце проживання за кордон ОСОБА_1 (а.с.63).

У відповідь на звернення УДМС у Вінницькій області листом від 25.09.2024 повідомило, що громадянка ОСОБА_1 з 16.12.2014 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . Дозвіл на імміграцію в Україну отримала 04.09.2014 на підставі пункту 3 частини третьої статті 4 Закону України "Про імміграцію", як особа, що має право на набуття громадянства України за територіальним походженням. ОСОБА_1 09.12.2014 була документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_4 , рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідку на постійне проживання не приймалося. За паспортом громадянина України, громадянина України для виїзду закордон не зверталася (а.с.64).

Про результати розгляду заяви позивача від 20.09.2024 щодо видачі їй паспорта громадянина України, Городенківський відділ Управління ДМС України в Івано-Франківській області повідомив ОСОБА_1 листом від 10.10.2024 в якому вказав, що вимогами законодавства про громадянство встановлено, що паспорт громадянина України є документом, що підтверджує громадянство України, тому ним може бути документовано лише громадянина України (а.с.65).

Далі, 31.10.2024 ОСОБА_1 звернулася до відповідача із листом під назвою «Одностороння декларація про вихід з громадянства рф, яке насильницьки була надане» (а.с.66).

Відповідачем 05.11.2024 надано відповідь на лист (звернення) від 31.10.2024 у якому повідомлено позивача, що вимогами законодавства про громадянство - «одностороння декларація про вихід із громадянства рф, яке насильницьки було надане», не передбачена (а.с.67).

Позивач 20.02.2025 поштовим зв`язком надіслала відповідачу 1) заяву про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням; 2) заяву про оформлення належності до громадянства України; 3) декларацію про відмову від іноземного громадянства у якій зазначила, що незалежні причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства є «військові дії (війна) росії щодо України»; 4) заяву про анулювання примусово нав`язаного паспорта громадянина росії від 17.02.2022, що адресоване президенту росії (без відповідної реєстраційної відмітки щодо її прийняття відповідним органом); 5) свідоцтво про народження дитини позивача у м. Санкт-Петербурзі та у якому зазначено, що позивач є громадянкою росії, серії та номер НОМЕР_5 , дата видачі 06.07.2009; 6) свідоцтво про встановлення батьківства відносно позивача, серії та номер НОМЕР_6 , дата видачі 19.03.1977; 7) свідоцтво про народження позивача, серії та номер НОМЕР_2 , видане 19.03.1977; 8) паспорт громадянина рф на ім`я позивача, серії та номер НОМЕР_7 , виданий 23.07.2021(а.с.68-81)

Як вказав у відзиві на позовну заяву відповідач, у відправленні позивача від 20.02.2025 відсутнє саме зобов`язання припинити іноземне громадянство, що вимагається частиною другою статті 8 Закону України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 № 2235-III та є обов`язковою умовою щодо набуття громадянства України за територіальним походженням. Проте позивач до відправлення від 20.02.2025 долучила вже декларацію про відмову від іноземного громадянства, що затверджено наказом МВС України від 16.08.2012 № 715 - форма 45, що в даному випадку є передчасним.

У відповідь на відповідне звернення ОСОБА_1 , відповідач листом від 28.02.2025 повідомив позивача, що з 25.08.2024 припинено прийняття заяв про набуття громадянства України від громадян російської федерації до спливу 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, відповідно до абзацу другого пункту 2 розділу ІІ Закону № 3897-IX. До зазначеного вище періоду Городенківський відділ не може прийняти та розглянути заяву позивача про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням. Таким же чином, повідомлено, що заяву про оформлення належності до громадянства України розглянути також не є можливим, оскільки позивач є громадянкою російської федерації та нею отримано відповідний дозвіл на імміграцію в Україну (а.с.82).

Не погоджуючись із такими діями позивач звернулася до адміністративного суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає, що правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначено Законом України "Про громадянство України" №2235-III від 18.01.2001 (далі Закону №2235-ІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону № 2235-III громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.

Статтею 3 "Належність до громадянства України" Закону № 2235-III передбачено, що громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Згідно зі статтею 6 Закону № 2235-III громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в заклад охорони здоров`я, заклад освіти або інший дитячий заклад, у дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Частиною першою статті 8 Закону № 2235-III передбачено, що особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Абзацом третім частини другої статті 8 Закону № 2235-III визначено, для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Процедуру, а також перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначено в Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, що затверджений Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (далі - Порядок №215).

Пунктом 16 розділу ІІ Порядку №215 передбачено, що для перевірки належності до громадянства України особа подає заяву про перевірку належності до громадянства України, в якій у довільній формі викладає, у зв`язку з якими обставинами потребує перевірки належність до громадянства України.

Абзацом першим пункту 119 Порядку № 215 встановлено, що особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

Саме з прийняттям відповідного рішення Центрального органу у сфері громадянства про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, на підставі частини першої статті 8 вищевказаного закону та реєстрації її як громадянина України, згідно з частиною одинадцятою статті 8 даного закону, вступає в дію норма, яка визначена частиною п`ятою статті 8 Закону № 2235-III, а саме іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Як встановлено судом, позивач дійсно 23.02.1977 народилася в с.Тишківка Гайсинського району Вінницької області, республіка Українська РСР.

Водночас, матеріали справи містять докази, а саме паспорт громадянина рф на ім`я позивача, серія та номер НОМЕР_7 , виданого 23.07.2021 (а.с.79-80), посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 09.12.2014 (а.с.12 на звороті,13), свідоцтво про народження 27.06.2009 на території росії доньки позивача, де вказано, що позивач є громадянкою росії (а.с.76), якими беззаперечно підтверджується, що ОСОБА_1 має громадянство російської федерації і на території України перебуває як громадянин рф.

На підтвердження цього також слугує лист УДМС у Вінницькій області №0501.4/15484-24 від 25.09.2024 де зазначено, що позивач, як громадянка РФ, 04.09.2014 отримала дозвіл на імміграцію в Україну, на підставі пункту 3 частини третьої статті 4 Закону України "Про імміграцію", як особа яка має право на набуття громадянство України за територіальним походженням.

У контексті викладеного суд зазначає, що механізм визнання особи громадянином України за правилами (ознаками), установленими у пунктах 1-3 частини першої статті 3 Закону № 2235-III, покликаний врегулювати правовий статус колишніх громадян СРСР та інших осіб, які не були громадянами інших країн, які проживали чи опинилися і залишилися на території України після проголошення нею незалежності.

Належність вказаних осіб до громадянства України визначалася під час загального обміну паспортів громадянина колишнього СРСР на паспорти громадянина України зразка 1994 року. В окремих випадках цей механізм може бути застосовано і тепер, якщо особа - колишній громадянин СРСР (особа без громадянства), з тих чи інших причин не врегулювала питання свого громадянства після розпаду СРСР.

Проте вказаний механізм не може застосовуватися до громадян колишнього СРСР та інших осіб, які після розпаду СРСР не вчинили дій для встановлення належності до громадянства України та отримання паспорта громадянина України, натомість скористалися аналогічним чи подібним механізмом набуття/визнання громадянства в інших республіках колишнього СРСР і стали їхніми громадянами.

У розумінні Закону № 2235-III такі особи є іноземцями (громадянами інших держав) і громадянство України вони можуть набути на загальних підставах, зокрема за територіальним походженням у порядку, встановленому статтею 8 Закону № 2235-III.

Доказів вчинення позивачем дій щодо встановлення належності до громадянства України за вказаними процедурами (обміну паспорту) позивачем не надано.

У спірних правовідносинах позивач отримала документ, який підтверджує наявність у неї громадянства іншої держави, а саме паспорт громадянина рф, для отримання якого позивач вчиняла активні дії.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач не перебувала у відносинах з державою Україна як громадянин, не наполягала на зміні свого статусу. Навпаки, позивач послідовно поводилася як іноземець - громадянин рф, зокрема у 2006 році отримала паспорт громадянина рф, при поверненні на територію України 04.09.2014 отримала дозвіл на імміграцію в Україну, на підставі якого 09.12.2014 - посвідку на постійне проживання в Україні. Окрім цього, в 2021 році здійснила активні дії по збереженню громадянства рф, звернувшись до Генерального консульства росії, що у місті Львові, де отримала новий паспорт громадянина російської федерації, із строком дії до 23.07.2026. Свій статус як громадянина рф позивач не оспорювала. Зокрема, у свідоцтві про народження доньки позивача остання (позивач) записана як громадянин РФ.

Зважаючи на те, що свого часу позивач набула громадянство рф і на територію України в`їхала як громадянин рф, процедура визнання належності до громадянства України на підставі пунктів 1-3 статті 3 Закону № 2235-III до позивача не застосовується.

Відповідно до посвідки на постійне проживання від 09.12.2014 позивач має право на постійне проживання в Україні як громадянин іншої держави. Доказів про набуття громадянства України позивачем не надано. При зверненні до міграційної служби ОСОБА_1 власноруч засвідчила факт своєї приналежності до громадянства російської федерації, в заяві про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням від 20.02.2025 особисто зазначила своє громадянство російської федерації. Позивач вважається такою, що отримала як іноземець дозвіл на імміграцію в Україну, з огляду на що їй видано посвідку на постійне проживання в Україні.

Враховуючи вищевикладене, позивач у розумінні Закону № 2235-III не вважається громадянином України, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про документування його паспортом громадянина України.

Позивач як іноземець, громадянство України може набути тільки на загальних підставах Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 № 2235-III, а саме за територіальним походженням, у порядку, який визначений статтею 8 даного Закону.

Разом з тим, 20.08.2024 Верховною Радою України прийнято Закон № 3897-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які беруть участь у захисті територіальної цілісності та недоторканності України".

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Закону, реалізація державної політики у сфері громадянства територіальними органами/територіальними підрозділами Державної міграційної служби України, посольствами та консульськими установами України стосовно громадян Російської Федерації здійснюється з урахуванням таких особливостей: розгляд заяв про набуття громадянства України, поданих до набрання чинності цим Законом, зупиняється до спливу 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX; прийняття заяв про набуття громадянства України від громадян Російської Федерації припиняється до спливу 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX.

Відповідні положення пункту 1 розділу ІІ Закону № 3897-IX, набрали чинності 25.08.2024.

Отже, прийняття відповідних заяв про набуття громадянства України від громадян російської федерації було припинено до спливу 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні, відповідно до абзацу другого пункту 2 розділу ІІ Закону № 3897-IX.

Разом з тим, як зазначив відповідач та підтвердив належними доказами, у відповідній декларації позивач обрала усі пункти та здійснила дописки, які не передбачені декларацією про відмову від іноземного громадянства. Відповідач розглядав направлення позивача відповідно до Закону України "Про звернення громадян", а не згідно з нормами Закону України "Про громадянство України".

Таким чином, відповідь відповідача за № М-27/6/2602-25/2616/37-25 від 28.02.2025 носить інформаційний характер і не створює для заявниці жодних юридичних наслідків.

Враховуючи зазначене суд вважає, що порушень положень законодавства в частині розгляду скерованих позивачем документів, Городенківським відділом Управління державної міграційної служби України в Івано-Франківській області не допущено. Тому суд відхиляє доводи позивача щодо протиправності дій відповідача.

Доводи позивача про врахування судом обставин щодо її українського походження, проживання, наявність нерухомості, намір укласти шлюб, суд не приймає до уваги, оскільки такі обставини не мають значення для вирішення даного спору. Позивач звернулася з позовом про оскарження відмови відповідача у встановленні належності до громадянства та прийнятті декларації про відмову від громадянства росії для подальшого отримання паспорта громадянина України, який видається за умови належності до громадянства України, яку (умову) позивач не підтвердила.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , від імені якої діє Котик Роман Васильович, до Городенківського відділу Управління державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Могила А.Б.