Справа № 320/43677/23
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2025-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 року м.Київ №320/43677/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області №88 від 17.03.2023 про відмову в призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перевести ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на пенсію як державному службовцю по віку відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 з 10 березня 2023 року та здійснити розрахунок пенсії згідно довідок про складові заробітної плати Головного управління пенсійного фонду України у Київській області (від 09.03.2023 року №59/106-03, від 09.03.2023 №60/106- 03) у розмірі 60% заробітної плати позивача;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Позовні вимоги мотивовані протиправним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області від 17.03.2023 щодо непризначення пенсії як державному службовцю по віку ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про державну службу" на підставі довідок Головного управління Пенсійного фонду у Київській області від 09.03.2023 №59/106-03 та 09.03.2022 №60/106-03 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), а також про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш 20 років стажу роботи на посадах віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України Про державну службу в розмірі 60% від суми заробітної плати в редакції, чинній на момент призначення з урахуванням пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ Про державну службу, шляхом переведення з пенсії, призначеної згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-ІV від 09.07.2003, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 05.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (ст. 262 КАС України). Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву.

11.01.2024 представником відповідача Головного управління ПФУ у Київській області подано відзив на адміністративний позов, якому зазначено, що принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України Про державну службу № 889-VIII, який набрав чинності 01 травня 2016 року. До 01 травня 2016 року діяло законодавство у сфері державної служби, яке передбачало право державного службовця на призначення пенсії на умовах, визначених статтею 37 Закону №3723-ХІІ "Про державну службу" від 16.12.1993. Вказує, що обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 цього Закону і розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про державну службу № 889-VIII щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. Стаж державної служби позивача складає 16 років на 01.05.2016. Станом на 01.05.2016 позивач не працювала на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби та відсутній стаж не менш як 20 років на посадах, віднесених до відповідних до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України №3723 від 16.12.1993 Про державну службу. Враховуючи вищенаведене, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 17.03.2023 №88 правомірно відмовлено позивачеві у переведенні на пенсію за віком згідно Закону службу.

Відповідач, ГУ ПФУ у Дніпропетровській області, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 , надіслав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що о ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за віком, призначену за нормами Закону України від 09.07.2003 № 1058-VIII Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. 10.03.2023 позивач звернулась із заявою про здійснення перерахунку пенсії за іншим Законом. Рішенням від 17.03.2023 № 88, прийнятим Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Позивачці було відмовлено у переведенні на інший вид пенсії, згідно Закону України "Про державну службу", оскільки станом на 01.05.2016 не мала стажу державної служби 20 років.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив наступне.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058- ІV від 09.07.2003 з 2012 року.

На момент призначення пенсії позивач не звільнилася та продовжувала працювати на посаді головного державного фінансового інспектора Кагарлицької об`єднаної державної фінансової інспекції (з 28.12.2011 до 04.12.2015), головного спеціаліста фінансово-економічного відділу Кагарлицького об`єднанного управління Пенсійного фонду України Київської області (з 18.07.2017 по 13.06.2019), головного спеціаліста загального відділу управління адміністративного забезпечення ГУ ПФУ у Київській області (з 14.06.2019 по 12.07.2019), головного спеціаліста відділу з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства (з 12.07.2019 по 03.04.2023), головного спеціаліста відділу з ретроконверсії №2 управління з ретроконверсії (з 03.04.2023 по 30.06.2023).

Станом на 10.03.2023 року стаж роботи позивачки як державного службовця становить 22 роки 02 місяці.

10.03.2023 позивач звернулася до ГУ ПФУ у Київській області із заявою щодо здійснення перерахунку пенсії, а саме: переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону "Про державну службу" з урахуванням довідок ГУ ПФУ у Київській області від 09.03.2023 №59/106-03, 60/106-03.

За наслідками розгляду заяви позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було прийнято рішення №88 від 17.03.2023, яким відмовлено в перерахунку пенсії, призначеної відповідно до Закону України "Про державну службу", з урахуванням довідок, оскільки станом на 01.05.2016 заявниця не працювала на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби та відсутній стаж не менше як 20 років на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України №3723-ХІІ від 16.12.1993 "Про державну службу" (16 років державної служби на 01.05.2016).

Позивачка вважає вказане рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначаються Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII), який набрав чинності 01.05.2016 року.

Відповідно до п. 2 розд. ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII, з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 28.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Пунктом 10 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону 889-VІІІ передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону 889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Аналізуючи наведені норми, суд приходить до висновку про те, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ і пунктами 10, 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби, що і дотримано позивачем.

Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, необхідною умовою для наявності у державних службовців, які на день набрання чинності Законом 889-VІІІ займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, та осіб, які на день набрання чинності Законом 889- VІІІ мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум. Отже, до 01.05.2016 року (дата набрання чинності Законом № 889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які: досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж; мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Починаючи з 01.05.2016 року відповідно до статті 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Розділом XI Прикінцеві та перехідні положення Закону 889-УІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. При цьому, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Аналізуючи наведені норми, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону України Про державну службу № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у зразковій справі № 822/524/18, у постанові Верховного Суду від 02.04.2020 у справі № 687/545/17, у постанові Верховного Суду від 15.08.2019 року у справі № 676/6166/17.

Щодо стосується обчислення розміру пенсії державного службовця, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 1 Закону України Про оплату праці від 24.03.1995 року № 108/95-ВР (далі - Закон № 108/95-ВР) встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону № 108/95-ВР визначено структуру заробітної плати, до якої входять:

основна заробітна плата як - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці [норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки]. Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок [окладів] і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців;

додаткова заробітна плата як - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій;

інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Аналогічні положення містяться й в підпунктах 2.2.2 та 2.2.7 пункту 2.2. Інструкції по статистиці заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 році за № 114/8713 (далі - Інструкція № 5), де вказано, що до складу фонду додаткової заробітної плати входять премії та винагороди, у тому числі за вислугу років, що мають систематичний характер, незалежно від джерел фінансування; суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників.

Відповідно до підпунктів 2.3.2 та 2.3.3 пункту 2.3 Інструкції № 5 до складу інших заохочувальних та компенсаційних виплат входять: винагороди та заохочення, що здійснюються раз на рік або мають одноразовий характер, зокрема, грошова винагорода державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов`язків.

Згідно із ч. 1 статті 66 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати, доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до пункту 1 статті 41 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-IV до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються: суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону.

Тобто, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Дана правова позиція узгоджується з постановою Верховного Суду України від 16.09.2014 року у справі № 21-314а14.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що отримані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, включаються до складу заробітної плати державного службовця та враховуються при обчисленні розміру його пенсії.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26 березня 2019 року у справі №712/14740/16-а, у постанові від 14.08.2018 року у справі № 468/1212/16-а, у постанові від 14.08.2018 року у справі № 127/15400/17, у постанові від 13.11.2018 року у справі № 415/6846/16-а, у постанові від 23.11.2018 року у справі №638/981/17, у постанові від 23.11.2018 року у справі №184/157/17 та у постанові від 02.04.2019 у справі № 570/4196/16-а.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку про те, що пенсія позивачці повинна обчислюватись згідно довідок, які видані Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області від 09.03.2023 №59/106-03, 60/106-03).

З метою ефективного захисту порушених прав особи суд вважає необхідним визнати протиправним та скасувати оскаржуване рішення та зобов`язати відповідача, яке прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії, вчинити дії з метою призначення (переведення) позивача на отримання пенсії відповідно до ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 № 3723-ХІІ "Про державну службу", провівши перерахунок та виплату недоплачених коштів.

При цьому позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Київській області не підлягають задоволенню, оскільки вказаний відповідач не порушив жодних прав позивачки.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищевикладене суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги відповідають дійсним обставинам справи, та сума, відображена в позовній заяві, підтверджується належними доказами, а тому адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, заявленого позивачем у прохальній частині позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Суд звертає увагу, що встановлення судового контролю є правом суду, а не його обов`язком, тому таке процесуальне питання приймається з урахуванням обставин справи.

Відтак, суд зазначає, що наразі відсутні підстави вважати, що відповідач ухилиться від обов`язку виконання вимог даного рішення, у зв`язку із чим, суд відмовляє у такому клопотанні позивачки.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені нею судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №88 від 17.03.2023 про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсію державного службовця.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ - 21910427, вул.Федора Караманиць, 37в, м.Кривий Ріг, 50096) перевести ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) на пенсію як державному службовцю по віку відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 з 10 березня 2023 року та здійснити розрахунок пенсії згідно довідок про складові заробітної плати, виданих Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області від 09.03.2023 №59/106-03, від 09.03.2023 №60/106-03 у розмірі 60% заробітної плати, з урахуванням фактично виплачених сум.

Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 у встановленні судового контролю за виконанням рішення суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ - 21910427, вул.Федора Караманиць, 37в, м.Кривий Ріг, 50096).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.