Справа № 750/5071/25
Суддя: Рахманкулова І. П.
Дата ухвалення: 2025-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/5071/25
Провадження № 2-а/750/138/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі судді Рахманкулової І.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

14 квітня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування постанови від 01.04.2025 року серії ЕНА № 4405306 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Позивач обґрунтував свій позов тим, що його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки вказаний у постанові транспортний засіб йому не належить, він не є його володільцем чи користувачем. Також, постанова, яка оскаржується, є необґрунтованою, винесеною з грубим порушенням чинного законодавства, викладені у ній обставини та підстави правопорушення є такими, що не відповідають фактичним обставинам, а розгляд справи фактично не проводився. Крім того, позивачу не було належним чином роз`яснено його права, зокрема, право на правову допомогу.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 квітня 2025 року поновлено позивачу строк для звернення до суду з позовом щодо оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник Департаменту патрульної поліції надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Так, 01.04.2025 о 21 годині 37 хвилин нарядом патрульної поліції зі служби «102» був отриманий виклик «ДТП без травмованих» від заявника ОСОБА_2 стосовно того, що: «біля мосту авто (можливо Форд) НОМЕР_1 злетіло з дороги». Прибувши на місце виклику, факт ДТП підтвердився. З`ясувавши всі обставини ДТП та поспілкувавшись зі свідками події, а саме: з гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 , було встановлено, що гр. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом FORD RANGER, номерний знак НОМЕР_1 по вул. Народного руху, 1, не вибрав безпечної швидкості руху, не стежив за дорожньою обстановкою, у результаті чого втратив керування транспортним засобом та здійснив наїзд на паркан. Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження та було завдано матеріальних збитків власнику автомобіля та власнику паркану. Також, у відзиві зазначено, що за результатом спілкування поліцейських з позивачем, у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. За таких обставин, відносно ОСОБА_1 було складено протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 124 КУпАП та частиною 1 статті 130 КУпАП, а також, постанова про накладення адміністративного стягнення, передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП.

Щодо оскаржуваної постанови, представник відповідача зазначає, що відповідно до діючого законодавства, на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб. При цьому, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ та транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимоги працівника поліції пред`явити такі документи. Незважаючи на те, що позивач стверджує, що він не керував транспортним засобом FORD RANGER, номерний знак НОМЕР_1 , зазначена обставина підтверджується свідченнями свідків ДТП.

Крім того, відеозаписом підтверджується, що під час спілкування позивача з поліцейськими, від нього жодних клопотань не надходило, зокрема, і про бажання скористатись правовою допомогою, а тому представник відповідача просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 269 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

01 квітня 2025 року о 23 год. 09 хв. поліцейським 2 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області рядовим поліції Чепіком О.В. винесено постанову серії ЕНА № 4405306 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, в якій зазначено, що 01.04.2025 о 23 год. 05 хв. в м. Чернігові по вул. Народного руху 1 ОСОБА_1 керував транспортним засобом FORD RANGER, номерний знак НОМЕР_1 та не пред`явив на вимогу поліцейського посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, у зв`язку з чим до позивача застосовано адміністративне стягнення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу, в розмірі 425 грн.

У пункті 7 оскаржуваної постанови зазначено, що до постанови додається відео п/в 470930.

Як вбачається з оглянутого судом відеозапису подій, які мали місце 01.04.2025 в м. Чернігові по вул. Народного руху,1, куди прибув наряд поліції після надходження виклику на лінію 102 про ДТП, по прибуттю наряд поліції виявив транспортний засіб FORD RANGER, номерний знак НОМЕР_1 , що мав механічні пошкодження, характерні для ДТП та поруч з яким перебував гр. ОСОБА_1 , на обличчі якого були наявні тілесні ушкодження. Поліцейськими було здійснено опитування свідків події та встановлено, що саме позивач керував транспортним засобом FORD RANGER, номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу контролювати його рух та безпечно керувати ним, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, в результаті чого втратив керування транспортним засобом та здійснив наїзд на паркан. З відеозапису з місця події видно, що поліцейськими було висунуто вимогу позивачу про надання для перевірки документів, а саме посвідчення водія на право керування транспортним засобом, на що позивач відмовився, пояснивши свою відмову тим, що він не керував транспортним засобом. Відеозаписом підтверджено багаторазову категоричну відмову ОСОБА_1 пред`явити для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Особу водія було підтверджено за допомогою даних з інформаційно комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» і саме після цього поліцейський розпочав розгляд справи у відношенні позивача, що підтверджено відеозаписом.

Крім того, відповідачем до відзиву на позовну заяву надано інформацію про реєстрацію 01.04.2025 о 23 год. 39 хв. на лінію 102 звернення лікаря Громової наступного змісту: «До ТП МЛ-2 звернувся ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з діагнозом: алкогольне сп`яніння клінічно (відмовився дути у «Драгер»), різана рана лівої долоні, садна та гематоми обличчя. Водій автомобіля, який потрапив у ДТП 01.04.2025 о 22 год. 00 хв. в районі «Масани», де саме, який автомобіль та обставини повідомити відмовився».

Крім того, з відео вбачається, що позивачу були роз`яснено його права при розгляді справи, тобто поліцейський дотримався передбаченої законом процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності. Позивачем жодних клопотань під час розгляду його справи заявлено не було.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про Національну поліцію», визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Так, згідно з пунктом 11 частин 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Враховуючи викладене, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення повинні ґрунтуватися на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи та наданих доказів.

За змістом пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно статті 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху (частини 1, 2, 4 статті 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді та ч. 3 ст. 2 КАС України, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими частиною 2 статті 2 КАС України.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 затверджено Правила дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п. 2.4.а ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, із оглянутого у судовому засіданні відеозапису слідує, що позивач на неодноразові вимоги поліцейського відмовився пред`явити для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, що і стало підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП. При цьому, оглянутим судом відеозаписом подій підтверджується, що поліцейським була дотримана передбачена законодавством процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктами 1.3 та 1.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (із змінами і доповненнями) (далі - ПДР) встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 2.4.а ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Таким чином, наявними у справі доказами (в тому числі записом відеофіксації правопорушення) підтверджено, що ОСОБА_1 на вимоги поліцейського не надав документи, передбачені п. 2.1 ПДР України, а отже в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП.

Крім того, суд зазначає, що доводи позивача про те, що поліцейським не було дотримано процедуру розгляду справи та не були вирішені його клопотання, спростовуються долученим до матеріалів справи відеозаписом.

Частиною 4 ст. 258 КУпАП визначено, що уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Таким чином, чинним законодавством у визначених випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративне правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на боржника безпосередньо на місці його вчинення.

Позивачем до адміністративного позову не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про незаконність винесеної щодо нього постанови. Незгода позивача з притягненням його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Надані позивачем до позовної заяви копії грамот і подяк, виписаних на його ім`я, не можуть бути підставою для звільнення позивача від відповідальності за вчинене правопорушення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до відповідальності за ч. 1 ст.126 КУпАП є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування немає.

Як вказано у пункті 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 241-246, 272, 286 КАС України, суд,-

в и р і ш и в :

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, код ЄДРПОУ 40108646) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів після його проголошення.

Повний текст постанови складено 16.05.2025.

Суддя