Справа № 380/21718/24
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2025 рокусправа № 380/21718/24

Львівський окружний адміністративний суд в складі судді Желік О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області із вимогами:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області викладені у формі рішення про відмову у призначенні пенсії №50 від 08.10.2024 щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу, що дає йому право на призначення пенсії за віком період роботи в колгоспі з 04.06.1983 та 29.11.1991 згідно з трудовою книжкою від 04.06.1983 НОМЕР_1 , період строкової військової служби з 12.05.1981 по 28.05.1983 згідно з військовим квитком від 31.08.1983 № НОМЕР_2 , період роботи з 1993 по 1997 в СТОВ «Суворова» згідно наданих довідок №1.2.3 від 30.11.2022;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.10.2024 щодо призначення пенсії за віком, призначивши пенсію за віком та зарахувавши до страхового стажу, що дає йому право на призначення пенсії за віком період роботи в колгоспі з 04.06.1983 по 29.11.1991 згідно з трудовою книжкою від 04.06.1983 НОМЕР_3 , період строкової військової служби з 12.05.1981 по 28.05.1983 згідно з військовим квитком від 31.08.1983 № НОМЕР_2 , період роботи з 1993 по 1997 в СТОВ «Суворова» згідно наданих довідок №1.2.3 від 30.1 1.2022, з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач після досягнення пенсійного віку звертався до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №50 від 08.10.2024 йому було відмовлено у призначенні пенсії з огляду на не зарахування окремого стажу його роботи. Позивач вважає таке рішення пенсійного органу протиправним, адже записами його трудової книжки належним чином підтверджуються всі періоди його роботи. Окрім цього позивач вказує, що певні недоліки у заповненні трудової книжки та військового квитка не можуть позбавляти його права на пенсійне забезпечення.

Позиція Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області викладена у відзиві на позовну заяву, в якому представник проти задоволення позову заперечує. У відзиві представник відповідача посилається на те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №50 від 08.10.2024 є правомірним та таким, що ґрунтується на Конституції України та Законах України. Також представник відповідача наголошує, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не здійснювало розгляд по суті заяви позивача, а відтак не порушувало жодним чином його прав.

Позиція Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області викладена у відзиві на позовну заяву, в якому представник проти задоволення позову заперечує. У відзиві представник відповідача посилається на те, що періоди роботи в колгоспі зараховуються на підставі записів про трудову участь з урахуванням виробленого мінімуму. Відповідно до розрахунку стажу роботи (Форма РС-право), загальний стаж роботи Позивача складає 19 років 11 місяців 03 дні, що недостатньо для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою судді від 25.10.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності до відомостей з копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , така містить запис № 1-3 про період роботи ОСОБА_1 у колгоспі Докукінський: з 04.06.1983 по 13.06.1989 на посаді шофера; з 14.06.1989 по 29.11.1991 на посаді бригадира дорожньої бригади.

01.10.2024 позивач звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №50 від 08.10.2024 ОСОБА_1 відмолено в призначенні пенсії.

Згідно вказаного рішення: вік позивача на дату звернення 61 рік. Необхідний страховий стаж згідно ст. 26 Закону 1058 становить 30 років. Страховий стаж особи становить 19 років 11 місяці 3 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди:

- період проходження військової слжуби, оскільки в наданому військовому квитку ім`я заявника не відповідає паспортним даним;

- період роботи в колгоспі з 04.06.1983 по 29.11.1991, оскільки відсутня інформація про прийнятий в колгоспі мінімум трудової участі та його виконання;

- період роботи з 1993 по 1997 роки в СТОВ «Суворова» згідно наданої довідки від 30.11.2022 №1, оскільки даний стаж відсутній в трудовій книжці, відсутні накази про прийняття та звільнення з роботи, підставою видачі довідки є книги обліку розрахунків по оплаті праці, що не відповідає Постанові 637 від 12.08.1993. Для врахування даного періоду необхідно провести акт зустрічної перевірки або надати первинні документи.

Не погоджуючись із таким рішенням про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір суд керується таким.

У відповідності до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

У свою чергу правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 09.07.2003 №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-IV).

Закон №1058-IV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та визначає, зокрема, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №1058-ІV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV, який набрав чинності з 01.01.2004, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цимЗакономпенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення містить і частина 1 статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону №1058-IV, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 31 року.

За статтею 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Таким чином до 01.01.2004 стаж підтверджується документально, в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.

Суд з оскаржуваного позивачем рішення встановив, що підставою для відмови йому у призначенні пенсії за віком стало не зарахування до страхового стажу періодів його роботи:

- з 04.06.1983 по 29.11.1991 в колгоспі, оскільки відсутня інформація про прийнятий в колгоспі мінімум трудової участі та його виконання;

- з 1993 по 1997 роки в СТОВ «Суворова» згідно наданої довідки від 30.11.2022 №1, оскільки даний стаж відсутній в трудовій книжці, відсутні накази про прийняття та звільнення з роботи, підставою видачі довідки є книги обліку розрахунків по оплаті праці, що не відповідає Постанові 637 від 12.08.1993.

Окрім цього, позивач до страхового стажу не зараховано періоду проходження ним військової служби з 12.05.1981 по 28.05.1983, оскільки в наданому військовому квитку ім`я заявника не відповідає паспортним даним.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 04.06.1983 по 29.11.1991 суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, с трудова книжка.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України також визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Отже, єдиною підставою для не врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.

На час первісного заповнення трудової книжки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах. в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162.

Відповідно до п. 1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірний період роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах. організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірний період роботи) питання, пов?язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 Nє656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 Nє656 «Про трудові книжки робітників та службовців» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови «Про трудові книжки робітників та службовців» при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказаної постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Згідно із пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої Наказом Nє58 від 29.07.1993 року (далі Інструкція Nє58), усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п. 2.14 Інструкції Nє 58 у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій"

Відповідно до пункту 4.І Інструкції Nє58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди. що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Разом з тим, обов?язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Позивач ОСОБА_1 має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018, справа №275/615/17.

Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України Nє 637 від 12.08.1993 (далі - Порядок Nє 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, с трудова книжка.

У пункті 2 Порядку Nє637 зазначено, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку Nє 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках. коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 18 Порядку Nє 637. за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків. які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Відповідно до наведених норм чинного законодавства, основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно даних трудової книжки НОМЕР_3 на ім?я ОСОБА_1 , на 2-3 сторінці наявні наступні записи щодо його роботи:

1. 04.06.1983 прийнятий на роботу в колгосп Докукінський на посаду шофера наказ №80 від 04.06.1983;

2. 14.06.1989 переведено на посаду бригадира дорожньої бригади наказ №104 від 14.06.1989;

3. 29.11.1991 звільнений з роботи за власним бажанням наказ №179 від 29.11.1991.

Таким чином суд дійшов висновку, що трудова книжка позивача містить усі необхідні записи та підтверджує роботу позивача у оскаржений період, а також суд не встановив жодних виправлень, підчищень тощо у трудовій книжці позивача. Тобто позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться всі відповідні записи про спірний період роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства.

Стосовно посилання відповідача на положення частини другої статті 56 Закону №1788, відповідно до якої при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю, суд відзначає, що порядок ведення трудових книжок колгоспників був врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 (далі - Основні положення).

Відповідно до пунктів 1, 2, 5, 6 Основних положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу. До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання. Всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Також слід відмітити, що за змістом пункту 13 Основних положень відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберіганню і видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

За змістом роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 17.05.1992 № 17 «Про порядок застосування окремих положень статей Закону України «Про пенсійне забезпечення»», при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової діяльності в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Тобто загальна кількість вихододнів ділиться на 25,4. Аналогічний порядок обчислення стажу роботи застосовується і в тому випадку, коли не встановлювався мінімум трудової участі у громадському господарстві.

Згідно з пунктом 24 Порядку №637, для підтвердження стажу роботи приймаються лише ті відомості про період роботи, що внесені до довідки на підставі документів, або відповідно до вимог цього Порядку.

Довідки, видані колгоспами при залишенні членом колгоспу роботи, а також довідки, видані в більш пізній період колгоспами, які згодом припинили свою діяльність, можуть братися до уваги й тоді, коли вони не містять підстав видачі.

З буквального тлумачення змісту наведених норми вбачається, що стаж роботи в колгоспі враховується за фактичною тривалістю за двох умов, які мають існувати одночасно: невиконання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та відсутність поважних підстав такого невиконання.

Разом з тим суд враховує, що позивач у вказаний в трудовій книжці період з 04.06.1983 по 29.11.1991 в колгоспі «Докукінський» Воскресенського району Горьковської області РСФРР.

Станом на даний момент, у зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, між країнами розірвані дипломатичні зв`язки. Відтак у позивача відсутня об`єктивна можливість надати відповідачу уточнюючу довідку про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані вихододні, видану на підставі первинних документів, оскільки всі архівні установи перебувають на території російської федерації.

Тому суд доходить висновку, що період роботи позивача з 04.06.1983 по 29.11.1991 в колгоспі «Докукінський» Воскресенського району Горьковської області РСФРР підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 1993 по 1997 роки в СТОВ «Суворова», суд зазначає таке.

Згідно пунктів 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов?язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

П.3 Порядку передбачено, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ. організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Позивачем ОСОБА_1 при поданні заяви про призначення пенсії надано наступні до органів Пенсійного фонду України довідки:

- довідку №l від 30.11.2022, яка видана СТОВ «Суворова» Алексанян Гулверу Рафіковичу, про те, що він працював в колгоспі імені Суворова згідно договору і його вихододні становлять:

1993 рік - 150 (вихододні) - 42595811 (гроші);

1994 рік - 150 (вихододні) - 259932500 (гроші);

1995 рік - 114 (вихододні) - 232901250 (гроші);

1996 рік - 199 (вихододні) - 20625,00 (гроші);

1997 рік - 364 (вихододні) - 23046,91 (гроші).

Довідка видана на підставі книги обліку розрахунків по оплаті праці 1993,1994,1995,1996,1997 рік.

- довідку №2 від 30.11.2022 року, яка видана СТОВ «Суворова» с. Антопіль Алексанян Гулверу Рафіковичу про те, що: реорганізацію колгоспу ім. Суворова в КСП «Суворова» було проведено 03.03.1993 (протокол №1 зборів уповноважених від 03.03.1993); реорганізацію КСП «Суворова» в ПСПЕ «Суворова» було проведено 18.01.2000 р (протокол №1 зборів уповноважених від 18.01.2000); реорганізацію ПСПЕ «Суворова» в СТОВ «Суворова» було проведено 21.03.2003 (наказ №3 від 21.03.2003р.).

- довідку №3 від 30.11.2022, яка видана СТОВ «Суворова» Алексанян Гулверу Рафіковичу, про те, що договори та протоколи про прийняття та звільнення з роботи за 1993, 1994, 1995, 1996, 1997 роки на підприємстві не збереглися.

Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об?єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Враховуючи вище наведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідачі наділені правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності.

Водночас суд встановив, що Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не здійснено будь-яких дій з метою перевірки достовірності виданих позивачу документів.

Отже суд доходить висновку й про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи в колгоспі імені Суворова з 1993 по 1997 роки.

Щодо не зарахування періоду проходження позивачем військової служби, суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-XII) час перебування громадян України на військовій службі зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на

строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини І статті 2 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон №2232-ХI1), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров?я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов?язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1 788-XII (далі - Закон №1 788-XII) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно пунктів І та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов?язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду у країни на підставі показань свідків.

Пунктом 6 вказаного Порядку встановлено, що для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв?язку приймаються: військові квитки; довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, розвідувальних органів, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв?язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ.

Проте, до страхового стажу ОСОБА_2 не зараховано період строкової військової служби з 17.05.1981 по 29.05.1983 згідно з військовим квитком серії НОМЕР_5 від 31.08.1983, оскільки зазначено ім?я (російською ОСОБА_3 ) не відповідає паспортним даним заявника (російською ОСОБА_4 ).

Згідно даних паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , на 1 сторінці зазначено: прізвище, ім?я, по батькові ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження село Вардадзор Мартунінського району, країна Вірменія.

Згідно даних військового квитка серії НОМЕР_5 від 31.08.1983 (заповнений російською мовою), на ім?я ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданий ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження: с. Вардадзор Мартунінського р-ну Арм. СРР.

Вищевказаний військовий квиток належить саме позивачеві ОСОБА_1 , що не заперечується ні Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, ні відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.

Спірні правовідносини в даній частині виникли з приводу лише розбіжностей у написанні імені, зокрема у військовому квитку зазначено російською « ОСОБА_3 », тоді як правильним є Гулвер.

Таким чином, порівнюючи вище вказані документи (паспорт громадянина України 2 сторінка та військовий квиток - записи яких зроблено на російській мові) слід відмітити, що в таких збігаються дані щодо позивача ОСОБА_1 , зокрема: прізвище, по батькові, дата та місце народження, розбіжності містяться лише в одній літері його імені.

Варто також зазначити, що у трудовій книжці НОМЕР_3 на 1 сторінці (заповнена російською мовою) на ім?я: ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, з огляду на викладене, слід відмітити, що при заповненні військового квитка ОСОБА_1 , посадовою особою Мартунінського районного військомату допущено описку у імені позивача (в одній літері) та помилково зазначено його ім`я ОСОБА_5 (російською ОСОБА_3 ), замість правильного ОСОБА_4 .

Суд враховує, що повноваження щодо заповнення військового квитка покладені на відповідних посадових осіб районних (міських) військових комісаріатів. А тому недоліки записів чи їх оформлення у військовому квитку не можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу служби, оскільки визначальним є саме підтвердження факту проходження військової служби, а не правильність введення записів.

Відтак, дослідивши викладені в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №50 від 08.10.2024 підстави для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком суд дійшов висновку, що такі є необґрунтованими, а відтак таке рішення пенсійного органу підлягає скасуванню.

З метою ефективного захисту порушених прав позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи в колгоспі з 04.06.1983 по 29.11.1991 згідно з трудовою книжкою від 04.06.1983 НОМЕР_3 , період строкової військової служби з 12.05.1981 по 28.05.1983 згідно з військовим квитком від 31.08.1983 № НОМЕР_2 , період роботи з 1993 по 1997 в СТОВ «Суворова» згідно наданих довідок №1, №2, №3 від 30.11.2022, а також повторно розглянути його заяву про призначення пенсії за віком від 01.10.2024 з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що поданий адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії №50 від 08.10.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи в колгоспі з 04.06.1983 по 29.11.1991 згідно з трудовою книжкою від 04.06.1983 НОМЕР_3 , період проходження строкової військової служби з 17.05.1981 по 29.05.1983 згідно з військовим квитком від 31.08.1983 № НОМЕР_2 , період роботи з 1993 по 1997 в колгоспі імені Суворова згідно наданих довідок №1, №2, №3 від 30.11.2022, а також повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 01.10.2024 з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.