Справа № 947/10554/25
Суддя: Огренич І. В.
Дата ухвалення: 2025-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-а/947/140/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2025 року Київський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Огренич І.В.

за участю секретаря Коростій М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадженняадміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (65114, м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 5) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому проситьскасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4261750 від 13 березня 2025 року, посилаючись на те, що зазначена постанова була прийнята з порушенням норм чинного законодавства, а тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Огренич І.В. від 27.03.2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

01.04.2025 представник відповідача Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Сердюк А.В. надав до суду відзив на адміністративний позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві, а також на підтвердження факту правопорушення позивачем надав до суду відеозапис.

07.04.2025 представник позивачки адвокат Чепіль О.С., 08.04.2025 ОСОБА_1 надали до суду відповіді на відзив в яких з посиланням на судову практику зазначили, що контроль швидкості повинен відбуватися лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації, оскільки вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону № 580- VIII, згідно з якою інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці, крім того посилання відповідача у відзиві на те, що використання приладу TruCam в ручному режимі передбачене свідоцтвом про повірку пристрою, сертифікатом або ж інструкцією з експлуатації, а тому результати такого використання можуть визнаватись належними та допустимими доказами, не узгоджується зі стандартом доказування та принципом законності, адже зазначені документи не є нормативно-правовими актами, які змінюють чи припиняють порядок використання та розміщення засобів автоматичне фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень Правил дорожнього руху.Можливість використання засобу фіксації у ручному режимі не свідчить про належність та допустимість такої фіксації у системному розумінні наведених норм національного законодавства, а тому докази надані відповідачем до суду є неналежними та недостовірними.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серіі? ЕНА № 4261750 від 13 березня 2025 року, ОСОБА_1 , 13.03.2025 о 13.56 годин керуючи автомобілем Honda Civic н/з НОМЕР_1 рухалась зі швидкістю 78 км/год. в населеному пункті с.Доброслав, вул. Чорноморська, 2, чим перевищила максимальну швидкість на 28 км/год., порушила п.12.4 Правил дорожнього руху, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КпАП України, та до ОСОБА_1 застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Статтею 222 КУпАП визначено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі, про порушення правил дорожнього руху, визначені частинами першою, другою,третьоюі п`ятою статті 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивачки про порушення її прав, свобод чи інтересів.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до ст. 62 Конституціі? Украі?ни ніхто не зобов`язании? доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на і?і? користь.

Посилання відповідача на фіксацію правопорушення в межах дії дорожнього знаку 5.76 ПДР спростовується матеріалами справи з яких вбачається, розташування вказаного знаку у протилежному напрямку руху через 2 км від місця зупинки транспортного засобу (с. Причорноморське), тобто вздовж дороги у напрямку до с. Доброслав, що підтверджується роздруківкою карти, наданою відповідачем.

Разом з тим, ділянка дороги з с. Доброслав не облаштована відповідним знаком про здійснення відеофіксації, що нівелює принцип законності здійснюваної діяльності при контролі швидкісного режиму у вказаному напрямку, як обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.

Щодо наданої відеофіксації з нагрудних камер стосовно порядку розгляду справи про порушення правил дорожнього руху, то суд вказаній відеофіксації не надає правової оцінки, як доказу, оскільки проведена відеофіксація та пояснення позивача не підтверджують обставин щодо зони дії дорожнього знаку 5.76, окрім того вказана відеофіксація не була покладена в основу прийняття оскаржуваної постанови як доказ.

Окрім того, судом враховано положення ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", якою передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Враховуючи вищевикладені положення ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону.

Водночас, суд зазначає, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" .

Разом з тим, ураховуючи фіксацію стаціонарно не встановленим приладом TruCam на протилежній смузі руху транспортних засобів, що відповідачем не спростовано, суд погоджується з доводами позивача про те, що поступовий рух уповноваженої службової особи назустріч автомобілю, якии? пересувався у протилежному напрямку, а також проїзд іншого автомобілю, може призвести до похибки відповідного вимірювання.

У рекомендаціях NoR (91) 1 Комітету Ради Європи Державам-Членам стосовно адміністративних санкціи? від 13.02.1991р. рекомендовано керуватись у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративнии? орган влади (принцип 7).

Європеи?ськии? суд з прав людини в своі?х рішеннях, зокрема у справах «Кобець проти Украі?ни» від 14.02.2008, «Берктаи? проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвіі?» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілоі? низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпціи?.

З огляду на зазначене вище суд прийшов до висновку, що в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відсутній, оскільки факт порушення нею вимог 12.4 ПДР України не підтверджується належними та зібраними у справі доказами, які відповідач мав би дослідити під час прийняття оскаржуваної постанови та відомості про наявність і дослідження яких повинні бути внесені до змісту такої постанови, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 5, 8, 9, 77, 241-246, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серіі? ЕНА № 4261750 від 13 березня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. В. Огренич