Справа № 340/2295/25
Суддя: В.В. НАУМЕНКО
Дата ухвалення: 2025-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/2295/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Науменка В.В. при секретарі судового засідання Гловацькій М.О, розглянувши адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача: Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (вул. Окіпної Раїси, б. 4А, оф. 71-А, м. Київ, 02002, РНОКПП НОМЕР_2 )

третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» (вул. Саксаганського, б. 14, офіс 301, м. Київ, 01033, )

про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження

ВСТАНОВИВ:

Позивач, через уповноваженого представника адвоката Усатенка В.Ю., звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про відкриття виконавчого провадження ВП №63473977 від 03.11.2020 року, а також стягнути судові витрати у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що виконавче провадження відповідачем відкрито з порушенням правил територіальності у виконавчому окрузі міста Києва, натомість позивачка ніколи не проживала у м. Києві, не була зареєстрована та не мала там майна, оскільки увесь час проживала та була зареєстрована у м. Кропивницькому.

Позивач наголошує на недотриманні відповідачем під час винесення спірної постанови вимог статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", та просить визнати таку постанову протиправною та скасувати.

Ухвалою суду від 14.04.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення виявлених недоліків (а.с. 30-31).

Від представника позивача у встановлений судом строк надійшла заява про усунення недоліків на виконання ухвали суду від 14.04.2025 (а.с. 33-35).

Ухвалою суду від 28 квітня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено на 09 годину 30 хвилин 14 травня 2025 року (а.с.66).

Від відповідача 02.05.2025 надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги не визнала, у задоволенні позову просила відмовити. Наголосила, що під час винесення оспорюваної постанови діяла виключно на підставі, в межах та у спосіб, визначені законом. Зазначила, що місце проживання боржника зазначається у виконавчому документі, а у приватного виконавця відсутній обов`язок перевіряти зазначену адресу. У даному випадку у виконавчому документі виконавчому написі нотаріуса, а також у заяві стягувача, було зазначено адресу місця проживання боржника: АДРЕСА_2 , яка знаходиться у межах виконавчого округу м. Києва, а тому у відповідача не було підстав для повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку із його пред`явленням не за місцем виконання. Також наголосила на пропуску позивачем строку звернення з цим позовом до адміністративного суду (а.с. 75-80).

Представником позивача 06.05.2025 до суду надано відповідь на відзив, у якій останній наполягає на раніше викладеній позиції, а доводи відзиву вважає такими, що не спростовують позовних вимог (а.с. 123-126).

Третя особа правом подати заперечення до позову або відзиву не скористалась.

Від представника позивача 07.05.2025 до суду надійшла заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та докази понесення позивачем таких витрат (а.с. 129-132).

Від відповідача 08.05.2025 до суду надійшов документ з назвою "Клопотання про залишення заяви без розгляду", який за своїм змістом є запереченнями щодо розміру заявлених до відшкодування позивачем витрат на професійну правничу допомогу. У зазначених запереченням відповідач наголошує на неспівмірності розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу 6000 грн., складності справи та непропорційність вказаних витрат предмету спору (а.с. 135-136).

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, зазначив, що у виконавчому написі нотаріуса, на підставі якого відкрито спірне виконавче провадження, безпідставно зазначені відомості про нібито проживання позивачки за адресою: АДРЕСА_2 . Представник наголосив, що позивачка за вказаною адресою ніколи не проживала, а з 2002 року була зареєстрована по АДРЕСА_3 , саме така адреса була зазначена у кредитному договорі, на підставі якого й був виданий виконавчий напис нотаріуса. Також зазначив, що виконавчий напис нотаріуса містив також адресу реєстрації позивачки, проте така адреса була зазначена неправильно, а саме: назва вулиці "Лінія 6-а" була записана як "Лінія А", що виключало можливість позивача отримувати будь-яку кореспонденцію, яка нібито направлялась за вказаною адресою. Будь-якої кореспонденції від відповідача, в першу чергу оспорюваної постанови, позивачка не отримувала, та про існування виконавчого провадження випадково дізналась з державного реєстру під час підготовки документів в іншій судовій справі, де вона є стягувачем. Звернув увагу на наявність усталеної судової практики з розгляду аналогічних справ, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Інші учасники, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились, що не є перешкодою у розгляді справи.

Після надання пояснень та дослідження письмових доказів у справі, представник позивача подав до суду клопотання про проведення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

З огляду на викладене, суд ухвалив проводити подальший розгляд адміністративної справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані сторонами матеріали та з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_2 з 23 серпня 2002 року зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади (а.с. 15).

Натомість приватний виконавець Дорошкевич В.Л. здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва, що сторонами не заперечується.

21 жовтня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» звернулось до приватного виконавця Дорошкевич В.Л. із заявою про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса від 8 вересня 2020 року №33792, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., про стягнення з ОСОБА_3 коштів у сумі 12205,33 грн. (а.с. 82).

У вказаному виконавчому написі місцем реєстрації позивача зазначено адресу: АДРЕСА_4 , а місцем проживання вказано адресу: АДРЕСА_5 (а.с. 84).

У кредитному договорі №007-10512-111213 від 11.12.2013, на основі якого був виданий виконавчий напис нотаріуса, зазначена лише одна адреса місця реєстрації й проживання позивача - АДРЕСА_6 (а.с. 82-зворот 83).

Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. 03 листопада 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП 63473977) про стягнення з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості у розмірі 12205,33 грн. щодо примусового виконання виконавчого напису №33792, виданого 8 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. (а.с. 86-зворот 87).

У постанові про відкриття виконавчого провадження адресою місця проживання боржника (позивача) була зазначена адреса з виконавчого напису нотаріуса: АДРЕСА_5 .

Матеріали справи містять докази направлення зазначеної постанови за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 87-зворот 88), а також за адресою: АДРЕСА_7 (а.с. 89).

Водночас, не погоджуючись з постановою приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" визначено вимоги до виконавчого документа, зокрема, у виконавчому документі зазначаються адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб).

Пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Частинами першою, другою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім винятків, установлених цією частиною.

Частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною п`ятою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Частиною першою статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

За змістом частини першої статті 4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.

Статтею 16 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено, що приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом. Приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності.

Відповідно до частин першої, другої і шостої статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

За визначеннями, наведеними в статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місцем проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Частиною другою статті 2 Закону встановлено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За змістом статті 6 Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина. Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 7 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" до Реєстру вноситься додаткова змінна інформація про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - інформація про податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платників податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган), а також про місце роботи та посаду (у разі оформлення посвідчення члена екіпажу).

Виходячи зі змісту заяв по суті справи та пояснень представника позивача, суд виснував, що у цій справі спірним є тлумачення положень статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» в контексті визначення місця проживання боржника, а також питання наявності у приватного виконавця обов`язку перевіряти перед відкриттям виконавчого провадження відомості у виконавчому документі стосовно місця проживання боржника.

У зв`язку з цим, необхідно зауважити, що Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року в справі №380/7750/20 виклав висновок стосовно застосування положень статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого, отримавши заяву стягувача про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса, у якій, як і в указаному виконавчому документі, зазначено дві різні адреси боржника, приватний виконавець не міг не звернути уваги, що ці адреси, якщо вирішувати питання про прийняття до виконання цього виконавчого документа, відсилають до різних виконавчих округів. Звідси виникає потреба з`ясування місця проживання боржника як умови прийняття виконавчого документа до примусового виконання приватним виконавцем, територіальним округом якої є місто Київ (пункт 81 постанови). Верховний Суд дійшов висновку про те, що сама лише вказівка на місце проживання, яке не має жодного взаємозв`язку з особою боржника, не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документа приватним виконавцем, територіальний округ якої охоплює місце виконання, визначеного за цією адресою (пункт 86 постанови).

Суд також зазначає, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду за наслідками розгляду справи №380/9335/20 у постанові від 15 липня 2021 року дійшов висновку про відсутність підстав для відступу від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 31 березня 2021 року в справі №380/7750/20.

У вказаній постанові Верховний Суд, аналізуючи положення статей 9, 18 Закону України «Про виконавче провадження», положення статті 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», а також положення Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», дійшов висновку про те, що виконавець має реальну можливість перевірити місце знаходження боржника шляхом перевірки необхідної інформації у Єдиному демографічному реєстрі або шляхом запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи. Такі дії відповідатимуть вимогам частини другої статті 2 КАС України, яких приватний виконавець має дотримуватись.

Відсутність прямого обов`язку приватного виконавця перевіряти адресу проживання боржника не спростовує необхідності дотримання ним принципів верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, які визначені частиною першою статті 4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" та кореспондуються з положеннями частини другої статті 2 КАС України, на відповідність яким суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень.

У іншому випадку, нез`ясування адреси проживання боржника може мати наслідком порушення прав боржника, що вражатиметься у штучному створенні перешкод для вчинення боржником дій, зазначених у статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» (ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій тощо). Відсутність прямої вказівки в Законі України «Про виконавче провадження» на обов`язок виконавця перевіряти місце проживання боржника не повинна слугувати інструментом ймовірних порушень прав боржника з боку виконавця - суб`єкта владних повноважень.

Виходячи із системного аналізу пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» в сукупності з іншими положеннями Закону України «Про виконавче провадження», надання триденного терміну для вирішення питання щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання спрямоване саме на необхідність перевірки органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, зокрема і відповідності зареєстрованого місця проживання боржника - фізичної особи адресі боржника, вказаної у виконавчому документі, і належності такого зареєстрованого місця проживання виконавчому округу, на який поширюються повноваження приватного виконавця.

Отже, саме лише зазначення місця проживання, яке не має жодного взаємозв`язку з особою боржника, не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документа приватним виконавцем, територіальний округ якої охоплює місце виконання, визначеного за цією адресою.

Суд зауважує, що фактичні обставини справ №380/7750/20, 380/9335/20 і справи, яка розглядається, є подібними, правове регулювання спірних правовідносин в обох випадках теж збігається, адже спір у цих справах виник з аналогічних підстав.

Як вже встановлено судом, у виконавчому написі міститься інформація як про адресу реєстрації позивача (у м. Кропивницькому), так і про адресу місця проживання (у м. Києві).

Водночас, у кредитному договорі №007-10512-111213 від 11.12.2013, на підставі якого вчинено виконавчий напис, указано адресу реєстрації та проживання позивача - АДРЕСА_6 .

Отже, саме зазначена адреса і є зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_4 .

Разом з тим, з установлених обставин справи вбачається, що нотаріусом під час вчинення виконавчого напису самостійно, без жодного обґрунтування, зазначено адресу: АДРЕСА_5 , як адресу місця проживання боржника (позивача у цій справі).

Суд враховує, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не встановлює відповідних обставин, адже не викликає особу, не спілкується з нею та не отримує від неї жодної інформації. Матеріали справи також не містять доказів на підтвердження того, що вищезазначена адреса піддавалась перевірці на предмет її достовірності.

За таких обставин суд приходить до висновку, що визначення місця виконання виконавчого документа щодо ОСОБА_4 (як фізичної особи-боржника), має відбуватися саме за зареєстрованим місцем проживання боржника. Будь-яка інша адреса місця проживання чи відомості про місце перебування особи-боржника можуть слугувати додатковою інформацією і сприяти примусовому виконанню рішення, але не використовуватися як юридичний факт, з яким Закон України «Про виконавче провадження» пов`язує місце виконання рішення, а отже і виконавчий округ приватного виконавця.

З огляду на викладене, суд констатує, що приватний виконавець, прийнявши спірну постанову про відкриття виконавчого провадження за повідомленим стягувачем місцем проживання боржника, яка не є його (боржника) зареєстрованим місцем проживання, діяв протиправно, що у свою чергу є підставою для скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень.

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Суд не приймає доводи відповідача щодо пропуску позивачем строків звернення до суду, оскільки судом встановлено, що оспорювана постанова приватного виконавця була направлена боржнику (позивачу) на адресу, яка не є його зареєстрованою адресою місця проживання, натомість позивач отримав таку постанову лише 07.04.2025 разом з відповіддю на адвокатський запит від 04.04.2025. Доказів обізнаності позивача з вказаною постановою раніше наведеної дати матеріали справи не містять. Отже, оскільки позов подано наступного дня (08.04.2025) після отримання спірної постанови, суд не вбачає порушення строку звернення позивача до суду з цим позовом.

Що стосується стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

До матеріалів справи додано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 1211, 20 грн. (а.с. 12), вказані суми підлягають стягненню на користь позивача.

Крім цього, позивачем також заявлено вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 132 КАС України).

Відповідно до частин 1-5 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у випадку доведення здійснення витрат, пов`язаних з розглядом саме цієї справи та враховуючи принцип співмірності здійснених витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження обсягу наданих позивачу послуг адвоката до суду надано Договір про надання професійної правничої допомоги від 04.04.2025 (а.с. 131) з додатковою угодою від 03.05.2025, якою визначено, що надані послуги складаються з підготовки та подання позовної заяви та відповіді на відзив у розмірі 4000 грн., та представництво клієнта в Кіровоградському окружному адміністративному суді, у розмірі 2000 грн., а всього загальний розмір гонорару становить 6000 грн. (а.с. 132), а також квитанцію до прибуткового касового ордеру №88 від 03.05.2025 про сплату позивачем 6000 грн. (а.с. 132-зворот).

Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу суд вважає співмірним із складністю справи, предметом позову, часом, витраченим на виконання відповідних робіт адвокатом, а відтак заявлені позивачем суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. підлягають стягненню на користь позивача.

Доказів понесення сторонами інших судових витрат до суду не надано.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 287 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (вул. Окіпної Раїси, б. 4А, оф. 71-А, м. Київ, 02002, РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» (вул. Саксаганського, б. 14, офіс 301, м. Київ, 01033, ), про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження, винесену приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною 03.11.2020, ВП № 63473977.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими ст.ст. 287, 293, 296, 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду В.В. НАУМЕНКО