Справа № 600/2790/24-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2025-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/2790/24-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маренич Ігор Володимирович

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

15 травня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 (відповідача), в якому просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , щодо не звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "13" пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 , за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного стороннього догляду за своїм батьком ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю II (групи) та за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду на підставі підпункту "13" пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Чернівецький окружний адміністративний суд рішенням від 30.10.2024 позов задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення. В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що аналіз змісту ч. 12 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу вказує на те, що сам факт наявності у військовослужбовця одного із своїх батьків із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи не може слугувати підставою для звільнення із військової служби в період дії воєнного стану.

Схожою підставою для звільнення із військової служби до тієї, яка вказана у рапорті ОСОБА_3 , є підстава, передбачена абз. 3 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу - необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першогочи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я

Вважає, що позивач намагається переконати суд в тому, що наявність відповідних членів сім`ї у ОСОБА_2 не має правового значення через ніби то відсутність у них обов`язку щодо догляду за ним.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого солдата, старшого навідника 5 гармати 2 самохідного артилерійського взводу 4 самохідної артилерійської батареї 2 самохідного артилерійського дивизіону військової частини НОМЕР_1 .

07.06.2024 позивачем подано рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із наявністю одного із своїх батьків із числа осіб з інвалідністю ІІ групи.

До рапорту додано :

1) копія паспорту ОСОБА_1 ;

2) копія паспорту ОСОБА_2 ;

3) копія РНОКПП ОСОБА_1 ;

4) копія РНОКПП ОСОБА_2 ;

5) копія довідки про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_1 ;

6) копію пенсійного посвідчення ОСОБА_2 ;

7) копія із витягу із акту огляду медико-санітарною експертною комісією ОСОБА_2 серії ПВД №02970;

8) копія довідки від 06.05.2024 №615;

9) копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 ;

10) копія висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної допомоги з догляду на непрофесійній основі № 308 від 24.05.2024;

11) копія висновку ЛКК №308 від 24.05.2024.

Рапорт зареєстрований військовою частиною 09.06.2024 за вх. №7578/а, що підтверджується відміткою на копії рапорту.

На вказаному рапорті зазначено, що відсутні документи, що підтверджують відсутність у ОСОБА_2 інших членів сім`ї першого чи другого ступеню споріднення.

Станом на момент розгляду військовою частиною НОМЕР_1 рапорту про звільнення з військової служби позивача на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" іншої відповіді не надано.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ, Законом України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VIII, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року № 548-XIV.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до статті 65 Конституції України Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На момент розгляду вказаної адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Крім цього, відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію (далі Указ №69/2022). Згідно пункту 4 Указу № 69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби регулюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Частиною 6 статті 2 Закону №2232-ХІІ передбачено види військової служби : строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-ХІІ. При цьому підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період встановлені у частині 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ та розмежовані з огляду на період застосування: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1); під час воєнного стану (пункт 2).

Підпунктом 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-ХІІ визначено підстави звільнення з військової служби, а саме необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Відповідно до частини 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України врегульований Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 (зі змінами) (далі Положення № 1153).

Відповідно до абзаців 2 та 3 пункту 12 Положення №1153, право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Пунктом 233 Положення №1153 закріплено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач звернувся з рапортом до командира 4 самохідної артилерійської батареї про звільнення його з військової частини на підставі п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", у зв`язку з наявністю одного із своїх батьків, який є особою з інвалідністю I чи II групи.

Натомість, при розгляді поданого позивачем рапорту, відповідачем поставлено під сумнів наявність у позивача права на звільнення згідно підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII. Зокрема, при розгляді рапорту на звільнення позивача було здійснено запис на рапорті позивача та повідомлено про відсутність документів, що підтверджують відсутність у ОСОБА_2 інших членів сім`ї першого чи другого ступеню споріднення.

Базуючись на вказаному записі військова частина відмовила позивачу у звільненні.

Отже, як вірно вважав суд першої інстанції вказаний запис на рапорті позивача, не може вважатися рішенням відповідача про відмову в задоволенні такого рапорту.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів розгляду рапорту позивача командиром ВЧ НОМЕР_1 . Отже, рапорт позивача встановленим порядком розглянутий не був.

За таких обставин суд першої інстанції доходить обґрунтованого висновку, що рішення за наслідками розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби командиром ВЧ НОМЕР_1 не приймалося, та свідчить про те, що відповідач допустив протиправну пасивну поведінку щодо не розгляду у встановленому порядку рапорту позивача від 07.06.2024 про звільнення з військової служби за пп. "г" п. 2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ.

За встановлених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що відповідачем у спірних правовідносинах допущено протиправну бездіяльність, оскільки відповідачем не прийнято жодного мотивованого рішення за наслідками поданого позивачем рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі пп. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ.

При цьому, прийняття відповідного рішення за наслідками розгляду рапорту військовослужбовця є компетенцією командування військової частини (військового формування), у складі якого він перебуває.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що належним та ефективним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача розглянути по суті та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду рапорту позивача від 07.06.2024 про звільнення з військової служби, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.