Справа № 300/5474/23
Суддя: Бобров Ю.О.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" квітня 2025 р. справа № 300/5474/23
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боброва Ю.О.,
за участі:секретаря судового засідання Щерб`як Д.І.,
представниці позивача Шешурак Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії,-
15.08.2023 Департамент містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі відповідачка) про зобов`язання привести пам`ятку культурної спадщини місцевого значення за адресою: АДРЕСА_1 до стану, який відображено в матеріалах інвентаризаційної справи (поверхового плану першого поверху будівлі АДРЕСА_1 ) станом на 04.04.2008 шляхом розіскління міжколонного простору на рівні першого поверху будівлі.
Позовні вимоги обґрунтовані наступними фактичними обставинами та нормами матеріального права.
Будівля за адресою: вул. Січових Стрільців, 12 в м. Івано-Франківську (колишній готель Дністер) є пам`яткою архітектури місцевого значення, охоронний номер ОХ №354-ІФ. З власницею будівлі ОСОБА_1 15.07.2015 укладений охоронний договір №337 щодо частини приміщень вказаного нежитлового будинку. Відповідно до цього договору власник зобов`язаний: утримувати територію пам`ятки архітектури упорядженою, не допускати використання цієї території для нового будівництва та задоволення інших господарських потреб, що можуть зашкодити пам`ятці; не робити будь-яких прибудов, не переробляти її як ззовні, так і всередині, а також не вести земляних робіт на території пам`ятки без спеціального дозволу хорони; проводити реставраційні та інші роботи відповідно до науково-проєктної документації, затвердженої в установленому порядку, за письмовим дозволом органу охорони.
Ураховуючи викладене, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.09.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи (а.с. 56-57).
Відповідно до ухвали суду від 03.10.2023 провадження в адміністративній справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №300/4413/23 (93-95).
Згідно ухвали суду від 12.03.2025 провадження у справі поновлено (а.с. 113-114).
20.09.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідачка заперечує позовні вимоги. Вважає, що діяла правомірно, у відповідності до вимог Закону України Про охорону культурної спадщини. Зазначила, що в провадженні Івано-Франківського окружного адміністративного суду перебуває справа №300/4413/23, у якій нею оскаржується припис позивача від 27.06.2023 №133/31.1-15/07в. Суд вжив заходи забезпечення позову та зупинив дію вказаного припису. Позивачка вважає, що Департамент містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради є неналежним позивачем у даній справі, оскільки відповідно до Положення про цей орган, він не наділений повноваженнями проводити перевірки, складати акти та зобов`язувати усувати порушення у сфері охорони культурної спадщини. При цьому, Управління культури, національностей та релігій Івано-Франківської обласної державної адміністрації не погоджувало рішення Івано-Франківської міської ради щодо створення органу з охорони культурної спадщини та призначення на посаду його керівника.
Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Позивач не скористався правом подати до суду відповідь на відзив.
У судовому засіданні представниця позивача підтримала позовні вимоги з підстав, вказаних у позовній заяві. Просила позов задовольнити повністю.
Відповідачка чи її представник у судове засідання не прибули. Подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Розглянувши матеріали адміністративної справи відповідно до вимог статті 262 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні за участі представниці позивача, заслухавши її пояснення, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд установив наступне.
ОСОБА_1 є власником об`єкта культурної спадщини пам`ятки культурної спадщини місцевого значення по вул. Січових Стрільців, 12 в місті Івано-Франківську (колишній готель Дністер). Місто Івано-Франківськ занесено до Списку історичних населених місць України.
15.07.2015 між позивачкою та Сектором з питань охорони культурної спадщини Управління культури національностей та релігій Івано-Франківської обласної державної адміністрації було укладено Охоронний договір №337 від 15.07.2015 щодо частини приміщень будівлі нежитлового будинку АДРЕСА_1 об`єкта культурної спадщини п. 20 ст. (ОХ.№ 354-ІФ) (а.с. 19-22).
19.10.2018 Державною архітектурно-будівельною інспекцією України позивачці та генеральному підряднику ТОВ Експерт-реставрація видано дозвіл № НОМЕР_1 на реставрацію будівлі з відновленням вежі з годинниками та пристосуванням горищного простору під нежитлові приміщення по вул. Січових Стрільців, 12 в місті Івано-Франківську. Проектна документація розроблена ТОВ Сіменерго під керівництвом головного інженера проекту Сунака Б.С. та затверджена замовником Лєвшаковою Н.М. (а.с. 23).
27.06.2023, за результатами візуального обстеження, директором Департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради Орестом Кошиком та головним спеціалістом відділу охорони культурної спадщини Департаменту містобудування та архітектури Володимиром Ідаком, з посиланням на положення ч. 2 ст. 6 Закону України Про охорону культурної спадщини, Лєвшаковій Н.М., як власнику об`єкта культурної спадщини місцевого значення, було видано Припис про усунення порушень законодавства у сфері охорони культурної спадщини за №133/31.1-15/07в (а.с. 31-32).
Відповідно до припису встановлено самовільне проведення робіт зі зміни пам`ятки, а саме: змінено пропорції частин будинку, силует та планування будівлі на рівні першого поверху ліквідовано загальнодоступну галерею без відповідного дозволу уповноваженого органу охорони культурної спадщини, всупереч ч. 1 ст. 22, абзацу 2 ч. 1 ст. 26 Закону України Про охорону культурної спадщини. Приписом вимагається усунути порушення шляхом відновлення пам`ятки, зокрема розісклити міжколонний простір на рівні першого поверху та відновити загальнодоступну галерею до попереднього вигляду в термін 14 календарних днів з дня видання цього припису.
Згідно акта огляду колонади першого поверху будинку пам`ятки архітектури на вулиці Січових Стрільців, 12 у місті Івано-Франківську від 02.08.2023 власницею пам`ятки культурної спадщини місцевого значення ОСОБА_1 не виконано вимоги припису щодо відновлення пам`ятки архітектури шляхом розісклення міжколонного простору на рівні першого поверху та відновлення до неї загального доступу (а.с. 33-50).
Відповідно до рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справі №300/4413/23 позов задоволено у повному обсязі, визнано протиправним та скасовано припис про усунення порушень законодавства у сфері охорони культурної спадщини від 27.06.2023 №133/31.1-15/07в.
Рішення суду першої інстанції набрало законної сили 18 січня 2024 року (а.с. 99-105).

При прийнятті рішення суд застосував наступні норми матеріального права, які були чинними на момент спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 54 Конституції України встановлено, що держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь визначає Закон України Про охорону культурної спадщини від 08.06.2000 №1805-ІІІ (далі Закон №1805-ІІІ).

Відповідно до преамбули вказаного Закону охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 3 Закону №1805-ІІІ визначено, що державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.

До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.

Відповідний виконавчий орган сільської, селищної, міської ради населеного пункту, занесеного до Списку історичних населених місць України, утворюється місцевою радою за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини ( ч.3 ст. 3 Закону №1805-ІІІ).

Відповідно до п.1 Положення про Міністерство культури та інформаційної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2019 р. №885, Міністерство культури та інформаційної політики України (МКІП) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міністерство культури та інформаційної політики України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах культури, державної мовної політики, популяризації України у світі, державного іномовлення, інформаційного суверенітету України (у частині повноважень з управління цілісними майновими комплексами державного підприємства Мультимедійна платформа іномовлення України та Українського національного інформаційного агентства Укрінформ) та інформаційної безпеки, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сферах відновлення та збереження національної пам`яті, мистецтв, охорони культурної спадщини, музейної справи, вивезення, ввезення і повернення культурних цінностей.

При цьому, частиною 2 ст. 5 Закону №1805-ІІІ визначено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, серед іншого належить, зокрема: контроль за виконанням цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини; реалізація державної політики з питань охорони культурної спадщини.

Згідно з підпунктом 10 пункту б статті 32 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі Закон №280/97-ВР) до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад віднесено, зокрема забезпечення охорони пам`яток історії та культури, збереження та використання культурного надбання.

Отже, з приведеної норми слідує, що відповідний виконавчий орган міської ради може бути наділений делегованими повноваженнями щодо забезпечення охорони пам`яток історії та культури, збереження та використання культурного надбання.

Частиною 4 ст. 6 Закону №1805-ІІІ встановлено, що голови обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій та сільські, селищні, міські голови призначають на посаду і звільняють з посади керівників відповідних органів охорони культурної спадщини за погодженням з органом охорони культурної спадщини вищого рівня відповідно до закону.

Як наслідок з приведених положень законодавства убачається, що спеціально уповноваженим органом охорони культурної спадщини на території м. Івано-Франківськ, яке віднесено до Списку історичних населених місць України є Міністерство культури та інформаційної політики України та Івано-Франківська обласна державна адміністрація. Також спеціально уповноваженим органом охорони культурної спадщини на території м. Івано-Франківськ може бути відповідний виконавчий орган Івано-Франківської міської ради, який повинен бути утворений місцевою радою виключно за погодженням із Міністерством культури та інформаційної політики України та керівник такого органу охорони культурної спадщини повинен бути призначений за погодженням з органом охорони культурної спадщини вищого рівня відповідно до закону.

Відповідно до Положення про Департамент містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради, затвердженого рішенням 3 сесії 8 демократичного скликання від 24.12.2020 №413-3, Департамент є виконавчим органом Івано-Франківської міської ради, який утворюється Івано-Франківською міською радою, підзвітний і підконтрольний міській раді, підпорядкований її виконавчому комітету, міському голові, першому заступнику міського голови. У складі вказаного Департаменту діє відділ охорони культурної спадщини (а.с. 11-18).

Пунктом 4.1. Положення про Департамент містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради визначено, що Департамент складається з управлінь та відділів. Структура управлінь та відділів Департаменту, штатний розпис затверджується у встановленому порядку за погодженням із першим заступником міського голови.

Згідно з п. 5. 1 Положення про Департамент містобудування та архітектури Івано- Франківської міської ради директор Департаменту від імені Департаменту та в межах завдань, покладених на Департамент, підписує документи, пов`язані з діяльністю Департаменту; затверджує за погодженням із першим заступником міського голови положення про структурні підрозділи та посадові інструкції працівників Департаменту. Положення про відділ охорони культурної спадщини погоджується у порядку, встановленому Законом України Про охорону культурної спадщини.

Отже, відповідно до вказаного Положення уповноваженим органом охорони культурної спадщини є відділ, який діє у складі Департаменту та який повинен мати окреме Положення, яке погоджується у порядку, встановленому Законом України Про охорону культурної спадщини Міністерством культури та інформаційної політики України.

У ході розгляду даної адміністративної справи, а також адміністративної справи №300/4413/23 суд звертав увагу позивача на необхідність надання суду доказів, які підтверджують його повноваження у сфері контролю за виконанням Закону Про охорону культурної спадщини, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини та реалізації державної політики з питань охорони культурної спадщини.

Однак, в супереч частини 2 статті 77 КАС України відповідач не надав вказаних доказів суду у належний спосіб.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що Положення про Департамент містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради та про відділ охорони культурної спадщини не містить погодження з Міністерством культури та інформаційної політики України. Також позивачем не спростовано посилання відповідачки у відзиві на позов про те, що посада керівника відповідного територіального органу охорони культурної спадщини не погоджена з органом охорони культурної спадщини вищого рівня відповідно до закону Управління культури, національностей та релігій Івано-Франківської обласної державної адміністрації (а.с. 65).

Матеріали справи містять також копії посадових інструкцій директора Департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради, інших посадових осіб Департаменту, копію Розпорядження міського голови віл 11.01.2021 про призначення Ореста Кошика на посаду директора Департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради з 11.01.2021 за переведенням з Управління архітектури, дизайну та містобудівної діяльності Івано-Франківської міської ради. Натомість, докази погодження посади керівника органу охорони культурної спадщини відповідним органом вищого рівня, як того вимагає частина 4 ст. 6 Закону №1805-ІІІ, серед поданих документі відсутні (а.с. 9, 10, 11-18).

Матеріали справи містять лист Управління культури, національностей та релігій Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 06.04.2021 № 471/01-010/060, наданий на запит відповідача стосовно будівельних робіт по забудові колонади, в якому вказано, що будь-які будівельні роботи в зазначеному будинку, відповідно до ст. 26 Закону №1805-ІІІ здійснюються за наявності письмового дозволу органу охорони культурної спадщини обласної державної адміністрації на підставі погодженої з ним науково-проектної документації. Проєктна документація до управління культури, національностей та релігій на будівельні роботи, а саме щодо зміни зовнішнього вигляду через забудову колонади по вул. Січових Стрільців, 12 в м. Івано-Франківську, на розгляд та погодження не надавалася, тому письмовий дозвіл на такі роботи не видавався (а.с.66-67) .

У ході розгляду даної адміністративної справи відповідачка не заперечувала виконання нею будівельних робіт, зокрема, й щодо заскління міжколонного простору на рівні першого поверху будівлі. Однак, вона наполягає, що повноваження відносно вказаного об`єкта культурної спадщини повинні здійснюватися уповноваженим суб`єктом у сфері охорони культурної спадщини, натомість зважаючи на приведені положення законодавства позивач не відноситься до таких суб`єктів.

Враховуючи наведене, суд вважає, що правовідносини у сфері контролю за виконанням Закону Про охорону культурної спадщини, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини та реалізація державної політики з питань охорони культурної спадщини відносно об`єкта культурної спадщини пам`ятки культурної спадщини місцевого значення по вул. Січових Стрільців, 12 в місті Івано-Франківську на момент звернення позивача до суду належали виключно до повноважень Міністерства культури та інформаційної політики України та Івано-Франківської обласної державної адміністрації та не відносилися до повноважень Департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради.

Крім того, суд зазначає, що позивач не є органом, який утворений в порядку, визначеному Законом України Про охорону культурної спадщини, як місцевий виконавчий орган охорони культурної спадщини за погодженням з Міністерством культури та інформаційної політики України, з відповідним призначенням керівника за погодженням з органом охорони культурної спадщини вищого рівня. Тому, він не наділений повноваженнями на звернення до суду з вимогою усунення порушень законодавства у сфері охорони культурної спадщини.

Аналогічних висновків дійшли суди першої та апеляційної інстанції в адміністративній справі №300/4413/23, у якій позивач визнаний таким, що не наділений відповідними повноваженнями до правовідносин, що є предметом судового розгляду.

Частиною 4 статті 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В даній справі беруть участь ті самі особи, щодо яких вказані обставини встановлені судовим рішенням у справі №300/4413/23.

Відповідно до частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Вирішуючи спір суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах Лелас проти Хорватії, Тошкуце та інші проти Румунії).

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року (заява 4909/04), суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994).

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 1 статті 6 КАС України).

Згідно частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин. Інші доводи та аргументи учасників справи не мають значення для правильного вирішення спору по суті, не впливають на встановлені в ході розгляду справи обставини і не спростовують викладених висновків суду.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтовані та безпідставні, тому в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 295, 297 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: Департамент містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради, код в , вул. Незалежності, 9 м. Івано-Франківськ, 76018;

відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Суддя /підпис/ Бобров Ю.О.

Рішення складене в повному обсязі 21 квітня 2025 року.