Справа № 240/16099/24
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року м. Житомир справа № 240/16099/24

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходу за час затримки виплати індексації;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за 229 днів затримки повного розрахунку при звільненні за період з 27.12.2023 по 11.08.2024 року включно, обчислений шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на кількість днів затримки виплати розрахунку при звільненні;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати на суму несвоєчасно виплаченої компенсації за весь час затримки виплати за період з 01.01.2016 по 12.08.2024 року.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі по тексту ІНФОРМАЦІЯ_3 ), який перебуває на фінансовому забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту - ІНФОРМАЦІЯ_4 ); при звільненні з військової служби, яке мало місце 21.10.2021 року, з ним не було проведено остаточного та повного розрахунку щодо індексації грошового забезпечення. Факт невиплати індексації грошового забезпечення підтверджено рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25.10.2023 року у справі №240/26228/23.

Як стверджує позивач, на виконання судового рішення у справі №240/26228/23 відповідачем було виплачено позивачу кошти в сумі 83017,10 грн. лише 12.08.2024 року, чим порушено вимоги Кодексу законів про працю України, а тому позивач за захистом своїх прав звернувся до суду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

04.09.2024 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що спеціальне законодавство, яке регулює відносини, пов`язані з проходженням військової служби і грошового забезпечення військовослужбовців, не регулює питань, пов`язаних з відповідальністю за несвоєчасну виплату грошового забезпечення при звільненні з військової служби, в зв`язку з чим слід застосовувати положення загального трудового законодавства.

Разом з тим, як вказує відповідач, при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні сум був відсутній спір щодо їх розміру, тому підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України відсутні.

Ухвалою суду від 14.11.2024 задоволено клопотання відповідача від 13.11.2024 та зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у справі №440/6856/22.

Ухвалою суду від 06.05.2025 поновлено провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_5 і, як вбачається з копії Витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 №68 від 21.10.2021 року, його виключено із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_6 з 21.10.2021 року.

При цьому звільнення позивача зі служби відбулося без проведення з ним остаточного розрахунку.

Так, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2022 справі 240/42219/21 скасоване рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11.05.2022 у цій справі про відмову в позові ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 та прийнято нову постанову, якою зобов`язано відповідача здійснити позивачу перерахунок виплачених за період з 29.01.2020 по 21.10.2021 посадового окладу, окладу за військове звання, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні.

На виконання зазначеного рішення, 26 грудня 2023 року відповідач здійснив виплату позивачу недоплаченої суми грошового забезпечення у розмірі 92620,28 грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25.10.2023 року у справі № 240/26228/23 спір щодо невиплати відповідачем позивачеві індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 21.10.2021 (день звільнення) вирішено на користь позивача.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16.02.2024 у справі № 240/203/24, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо звільнення позивача з військової служби без проведення виплати грошового забезпечення в сумі 92620,28 грн. та зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 26 грудня 2023 року.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 20.06.2024 у справі №240/205/24 визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення повного розрахунку з позивачем при звільненні зі служби та стягнуто з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 92606,15 грн. за період з 22.10.2021 (наступного дня за днем звільнення) по 25.12.2023 (дня, що передував дню розрахунку за недоплачене з 29.01.2020 року по день звільнення грошове забезпечення в сумі 92 620,28 грн.).

У цій справі, що розглядається, за твердженням позивача, яке не спростоване відповідачем, остаточний розрахунок в сумі 83 017,10 грн. з індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 21.10.2021 було проведено відповідачем лише 12.08.2024 року.

Позивач, вважаючи, що має місце факт порушення відповідачем його прав та інтересів у частині несвоєчасного отримання належних до виплати грошових сум при звільненні з військової служби, звернувся до суду із цим позовом.

При цьому, обґрунтовуючи межі періоду, за який підлягає сплата середнього заробітку за невчасну виплату відповідачем 83 017,10 грн. індексації грошового забезпечення, позивач зазначив, що стягнення середнього заробітку за період з 22.10.2021 по 25.12.2023 включно мало місце в іншій справі по іншій виплаті, відтак, у цій справі, де має місце факт невчасного розрахунку відповідача з позивачем з індексації грошового забезпечення, який підтверджений судовим рішенням у справі №240/26228/23, на думку позивача, до стягнення підлягає середній заробіток за час затримки виплати індексації грошового забезпечення за період з 27.12.2023 по 11.08.2023.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 1-1 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Разом з тим, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення)) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що встановлює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. Такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню відповідні положення Кодексу законів про працю України. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 13.02.2020р. у справі №813/356/16.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України, у редакції, що була чинною станом на час звільнення позивача, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України (у редакції Закону № 2352-ІХ, чинної на час виплати позивачу індексації грошового забезпечення) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже, після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Матеріалами справи підтверджено, що позивача виключено з особового складу ІНФОРМАЦІЯ_6 з 21.10.2021, остаточний розрахунок з позивачем виплат з індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 21.10.2021, які мали були виплачені позивачу, проведено 12.08.2024.

Таким чином, непроведення з вини відповідача розрахунку з позивачем у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України.

Беручи до уваги межі заявлених позивачем вимог, враховуючи приписи статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати середнього заробітку працівникові шістьма місяцями, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 27.12.2023 по 11.08.2024 лише в межах шести місяців, тобто за 183 календарних дні.

Середній заробіток працівника визначається за правилами, закріпленими у "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі по тексту - Порядок №100), чинність якого згідно з пунктом 2 поширюється на підприємства, установи і організації незалежно від форми власності, а також на фізичних осіб - підприємців та фізичних осіб, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників

Пунктом 5 Порядку № 100 передбачено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Зважаючи на приписи "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №26, при обчисленні середньої заробітної плати військовослужбовцям слід враховувати число календарних днів.

Відповідно до п. 8 Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Згідно з довідкою відповідача від 20.08.2024 № 9/2082 розмір середньоденного заробітку позивача становить 612,42 грн.

Отже, беручи до уваги наведене вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо нарахування та виплати відповідачем середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, виходячи з нормативної формули положень ст. 117 КЗпП України та приписів постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, у спосіб множення показника середньоденного грошового забезпечення за два останні місяці перед звільненням на кількість днів затримки розрахунку - 183 днів (з урахуванням обмежень, встановлених ст. 117 КЗпП України).

Відтак, розмір середнього заробітку, який підлягає виплаті на користь позивача у даному спорі, становить 112 072,86 грн. (612,42 грн. х 183 календарних дні).

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) врегульовано, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За змістом статті 2 вказаної статті Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі-компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Статтею 3 Закону № 2050-ІІІ передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

При цьому, використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання стосовно того, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Відповідно до статті 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону №2050-ІІІ постановою Кабінету Міністрів України 21.02.2001 №159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (надалі - Порядок №159).

Пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Згідно з абзацом 1 пункту 4 Порядку №159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11.07.2017 №21-2003а16, Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №810/1092/17, від 13.01.2020 у справі №803/203/17 та від 15.10.2020 у справі №240/11882/19.

При цьому, використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання стосовно того, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №810/1092/17, від 13.01.2020 у справі №803/203/17, від 29.10.2020 у справі №280/729/19, від 29.04.2021 у справі №240/6583/20.

Отже у випадку бездіяльності роботодавця щодо нарахування та виплати працівнику грошового забезпечення, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому, донарахування належних громадянину сум компенсації втрати доходів має здійснюватися до дня фактичної виплати заборгованості, щодо якої порушені строки виплати.

Зважаючи на те, що в межах розгляду даної справи встановлено наявність факту несвоєчасної виплати позивачу сум індексації грошового забезпечення, останній має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Як свідчать матеріали справи, виплата позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 21.10.2021 відбулася 12.08.2024.

Таким чином, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати грошового забезпечення, а саме - 12.08.2024 року включно.

Відповідачем не доведена правомірність відмови щодо виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Доводи відповідача не спростовують висновків суду, викладених у цьому рішенні.

За змістом частини 1 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Підсумовуючи наведені вище висновки суду, останній дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до положень ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 14, 139, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними, зобов`язати вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходу за час затримки виплати індексації.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_7 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток у сумі 112 072,86 грн. за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 27.12.2023 по 11.08.2024.

ІНФОРМАЦІЯ_7 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати грошового забезпечення, а саме - 12.08.2024 року , відповідно до Закону України від 19.10.2000 року №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати у вигляді частини сплаченого судового збору у розмірі 967,90 грн. (дев`ятсот шістдесят сім гривень 90 копійок).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко

16.05.25