Справа № 120/2279/25
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 травня 2025 р. Справа № 120/2279/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасувати рішення та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - ГУ ПФУ у Харківській області, відповідач 1 ), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач 2), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 22.01.2025 № 72 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- зобов`язати призначити та виплачувати пенсію по інвалідності згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування починаючи з 22.01.2025 року, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 17.04.1992 по 17.08.1992, з 03.05.1993 р. по 04.11.1994 р., з 28.03.1995 р. по 28.02.2002 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою щодо призначення пенсії по інвалідності. За принципом екстериторіальності заяву розглянуто Головним управлінням v Пенсійного фонду України в Харківській області та рішенням від 22.01.2025 № 72 відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Так, в рішенні вказано, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 17.04.1992 по 17.08.1992, з 03.05.1993 р. по 04.11.1994 р., з 28.03.1995 р. по 28.02.2002 р., оскільки такі періоди передують даті відкриттю трудової книжки.

З цим рішенням позивач не погоджується пояснюючи, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права. Більш того вказує, що надав дублікат трудової книжки, в який записи внесені у відповідності до Інструкції про порядок ведення трудових книжок.

Ухвалою від 21.03.2025 судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтею 263 КАС України.

03.04.2025 до суду надійшов відзив від відповідача 1, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення мотивує тим, що позивачу призначено пенсію з 08.11.2024 р. та зараховано до стажу період з 28.03.1995 р. по 28.02.2002 р.

Відтак, слід відмовити в задоволенні позову.

24.03.2025 р. надійшов відзив від відповідача 2, в якому вказав на те, що позивачу правомірно не зараховано до стажу спірні періоди роботи, адже такі передують даті відкриття трудової книжки. Також зазначив, що є не належним відповідачем , адже заяву про призначення пенсії розглядало ГУ ПФУ в Харківській області.

Ухвалою від 24.04.2025 р. витребувано докази.

Ухвалою від 19.05.2025 р. повернуто оновлену позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

15.01.2025 р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

За екстериторіальністю заяву передано до Головного управління ПФУ в Харківській області.

За наслідком розгляду поданої заяви Головним управлінням ПФУ у Вінницькій області прийнято рішення від 22.01.2025 № 72 , яким відмовлено в призначенні пенсії. Зокрема вказано, що страховий стаж становить 7 р. 7 місяців 7 дні, при необхідних 12 роках.

До стажу не зараховано періоди згідно трудової книжки з 17.04.1992 по 17.08.1992, з 03.05.1993 р. по 04.11.1994 р., з 28.03.1995 р. по 28.02.2002 р, , оскільки такі періоди передують даті відкриття трудової книжки. Відтак, за відсутності необхідного стажу відсутні підстави для призначення пенсії за віком.

Вважаючи наведене рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог суд керується та виходить з наступного.

Частиною першою статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

У своєму рішенні № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі-Закон N 1058-IV)

Статтею 9 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника

Відповідно до ст. 30 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Згідно положень статті Закону №1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності та за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема для осіб з інвалідністю II та III груп визначено, що у віці від 49 років до 51 року стаж має складати 12 років.

Отже право на призначення пенсії по інвалідності мають особи , які після досягнення 51 роки мають стаж 12 років.

Оцінюючи вимоги позивача про зобов`язаня призначити та виплачувати пенсію по інвалідності згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування починаючи з 22.01.2025 року, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 17.04.1992 по 17.08.1992, з 28.03.1995 р. по 28.02.2002 р. , суд вказує на наступне.

Так, як видно із матеріалів справи позивач повторно звернувся 27.01.2025 р. до пенсійного органу за наслідком чого прийнято рішення від 03.02.2025 р., яким призначено пенсію по інвалідності з 08.11.2024 р. Також, згідно форми РС право, позивачу зараховано до стажу періоди роботи з 17.04.1992 по 17.08.1992, , з 28.03.1995 р. по 28.02.2002 р.

Суд зауважує, що позивач звернувся із позовом в даній справі 17.02.2025 р., тобто після прийняття рішення від 03.02.2025 р., яким йому призначено пенсію по інвалідності з 08.11.2024 р.

Відтак, станом на дату подання позову спір в частині призначення пенсії по інвалідності та зарахування до стажу періоду з 17.04.1992 по 17.08.1992, , з 28.03.1995 р. по 28.02.2002 р. був відсутній, а отже вимоги про зобов`язання призначити та виплачувати пенсію по інвалідності згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування починаючи з 22.01.2025 року, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 17.04.1992 по 17.08.1992, з 28.03.1995 р. по 28.02.2002 р., задоволенню не підлягають.

Разом з тим, оцінюючи спірне рішення в контексті не зарахування до стажу періоду роботи з 03.05.1993 р. по 04.11.1994 р.., суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 62 Закону 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі -Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно записів дублікату трудової книжки НОМЕР_1 , позивач працював з 03.05.1993 р. по 04.11.1994 р муляром в КП «Ладижинбудмонтаж» (запис засвідчено підписом інспектора та печаткою підприємства).

Суд акцентує увагу, що всі записи виконані чітко, містять початок і кінець періодів, підписи відповідальних осіб та засвідчені печаткою.

Єдиним аргументом відповідача 1 стосовно не зарахування до стажу періоду з 03.05.1993 р. по 04.11.1994 р. є те, що дата записів передує даті відкриття трудової книжки.

Оцінюючи такі доводи суд враховує наступне.

Згідно п. 5.1, 5.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом МПУ, МЮУ, МСЗНУ № 58 від 29.07.93 р., особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами.

У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

Відповідно до п.2.11, 2.12 даної Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові

(повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Із процитованого видно, що дублікат трудової книжки заповнюється за загальним правилом, відповідно, в ньому зазначається дата його заповнення.

Як видно позивачем надано саме дублікат трудової книжки НОМЕР_1 , дата заповнення 09.11.2005 р., відтак, періоди роботи з 03.05.1993 р. по 04.11.1994 р. зазначені в дублікаті книжки, аж ніяк не можуть не передувати даті фактичного заповнення дублікату.

Також суд вказує, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання про призначення пенсії.

Правова позиція стосовно того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у трудовій книжці особи, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Тобто, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Отже, трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

При цьому, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відтак, суд доходить висновку, що періоди роботи з 03.05.1993 р. по 04.11.1994 р не зараховані до стажу безпідставно, а тому, наявні підстави для зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області зарахувати ці періоди .

Враховуючи , що оскаржуваним рішенням не зараховано до стажу періоди роботи з з 03.05.1993 р. по 04.11.1994 р безпідставно, таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Враховуючи наведену норму, витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 1211, 20 грн. судового збору підлягають відшкодуванню частково у розмірі 605,60 (1/2 задоволених вимог), за рахунок відповідача 1, оскільки саме останній прийняв оскаржуване рішення.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 22.01.2025 № 72.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період трудової діяльності з 03.05.1993 р. по 04.11.1994 р.

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір 605,60 (шістсот п`ять гривень 60 копійок ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи Держпром, 3, під.2, м. Харків, ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи Держпром, 3, під.2, м. Харків, )..

Відповідач 2:Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, ).

Повний текст рішення сформовано 19.05.25 р.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна