Справа № 380/2402/24
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2025-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/2402/24
У Х В А Л А

з питань визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду

14 травня 2025 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

за участю:

секретар судового засідання Каменцев К.Д.,

від позивача Чернишкова Г.Ю.,

від відповідача Поптик В.І.,

розглянув у судовому засіданні заяву представника позивача про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених відповідачем на виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18.03.2024 (залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2024) позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 30.08.2017 по 28.02.2018, з встановленням базового місяця січень 2008 року та щодо не врахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.03.2018 по 31.08.2020. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 30.08.2017 по 28.02.2018, з встановленням базового місяця січень 2008 року та в період з 01.03.2018 по 31.08.2020, з врахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з врахуванням нарахованої та виплаченої суми грошової індексації.

Представник позивача подав заяву в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій просить:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.03.2024 у справі №380/2402/24 яке набрало законної сили 05.08.2024;

- зобов`язати Військову частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у фіксованій величині 4064,78 грн на місяць за період з 01.03.2018 по 31.08.2020 включно, відповідно до вимог абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з урахуванням раніше виплачених сум;

- установити Військовій частині НОМЕР_1 тридцятиденний строк з дня отримання (вручення) копії цієї ухвали для подання до суду доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення.

Заява мотивована тим, що рішення суду у справі №3802402/24 виконано не в повному обсязі, а позивачу здійснено нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.08.2020 не у фіксованій сумі 4064,78 грн, що суперечить рішенню суду.

Відповідач подав додаткові пояснення у справі, в яких вказав, що на виконання рішення суду позивачу здійснено нарахування індексації грошового забезпечення за період з 30.08.2017 по 28.02.2018, з встановленням базового місяця січень 2008 року, в період з 01.03.2018 по 31.08.2020, з врахуванням вимог абзаців 4,5,6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 в сумі 24707,24 грн. Оскільки відповідач є розпорядником коштів третього рівня для нарахування вказаної суми до фінансового органу вищого рівня подавалися відповідні заявки. Після отримання відповідного фінансування 14.03.2025 позивачу на його картковий рахунок здійснено виплату в сумі 23471,88 грн (з урахування відрахованих зборів). Таким чином, рішення відповідачем виконано в межах своїх можливостей, а причини, через які рішення суду виконано саме 14.03.2025, варто розцінити як поважні, оскільки жодним чином не залежали від відповідача.

Щодо здійснення перерахунку та доплати позивачу індексації грошового забезпечення у фіксованій величині відповідач вказав, що предметом спору у справі було право позивача на отримання індексації грошового забезпечення у спірний період. Правомірність визначення розміру індексації грошового забезпечення позивачем у позовній заяві заявлена не була, та в межах розгляду справи судом не досліджувалась, як і не досліджувалось питання збільшення розміру грошового забезпечення позивача, та на яку суму відбулося дане збільшення, щоб визначити розмір індексації різниці. На виконання рішення суду відповідач здійснив порівняння суми підвищення грошового у березні 2018 року з урахуванням посадового окладу до та після його підвищення, а також всіх складових грошового забезпечення, які не мають разового характеру та встановлені на березні 2018 року. Так, розмір грошового забезпечення позивача на лютий 2018 року (з урахуванням індексації) склав 11991,79 грн у березні 2018 року (після підвищення посадового окладу (тарифної ставки) склав 8119,00 грн. У зв`язку з тим, що розмір підвищення грошового забезпечення у березні (5869,65 грн) перевищив суму індексації, яка склалась у зазначеному місяці (1762,00*253,30%100% = 4463,15 грн), сума індексації у місяці підвищення не нараховується. Для проведення подальшої індексації розрахунку індексу споживчих цін здійснюється у квітні 2018 року. Ураховуючи зазначене, оскільки сума підвищення грошового забезпечення в умовах березня 2018 року перевищує суму індексації, яка склалась у зазначеному місяці, то сума індексації у місяці підвищення не нараховується, а розрахунки «фіксованої суми індексації» дорівнюють нулю.

Вирішуючи заяву, суд керується таким.

Згідно з статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

Суд зауважує, що 19.12.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» від 21.11.2024 №4094-IX (далі Закон №4094-ІХ), яким статтю 382 КАС України викладено у новій редакції, а КАС України доповнено статтями 381-1, 382-1, 382-2, 382-3.

Згідно із пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №4094-ІХ справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності цим Законом.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Отже, розгляд заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду здійснено з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності Законом №4094-ІХ.

Відповідно до положень статті 381-1 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції (частина 1).

Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу (частина 2).

Положеннями статті 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду (частина 1).

Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду (частина 4).

У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам, а також у разі подання заяви особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, така заява ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена (частина 5).

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача суд постановляє ухвалу про залишення заяви без задоволення, яка може бути оскаржена в порядку, встановленому статтею 294 цього Кодексу. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу (частина 6).

З викладених норм права слід виснувати, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статті 383 КАС України можливо у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.

Водночас такі повноваження суду повинні реалізовуватися з урахуванням статті 129-1 Конституції України, і надано суду з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві.

Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження №К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Також, Європейський суд з прав людини у пункті 18 рішення від 12.05.2011 у справі Ліпісвіцька проти України (заява №11944/05) звернув увагу й на те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (див. пункт 197 рішення у праві Скордіно проти Італії (Scordino v. Italy), №36813/97). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (див. пункти 24-27 рішення від 13.06.2006 у справі Сіка проти Словаччини (Sika v. Slovaki), №2132/02).

Отже, при вирішенні питання щодо наявності чи відсутності підстав для застосування положень статей 382-383 КАС України та здійснення судового контролю за виконанням судового рішення, суд повинен з`ясувати, чи виконано судове рішення, причини, які спричинили невиконання такого рішення та чи є вони об`єктивними, обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення, а також оцінити ризики, які можуть існувати для позивача у випадку невиконання рішення суду.

Суд встановив, що відповідач на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/2402/24 здійснив розрахунок та нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за періоди з 30.08.2017 по 28.02.2018 та з 01.03.2018 по 31.08.2020.

Представник позивача звернувся із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, оскільки вважає, що індексація грошового забезпечення з 01.03.2018 по 31.08.2020 повинна здійснюватися у фіксованій сумі 4064,78 грн. Однак відповідач під час виконання рішення суду цього не виконав, що суперечить рішенню суду.

Суд зазначає, що підставою для здійснення контролю за судовим рішенням є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Однак згідно із заяви представника позивача та додаткових пояснень відповідача рішення суду у справі №380/2404/24 виконано, а позивачу здійснено виплату донарахованої індексації грошового забезпечення в сумі 23471,88 грн на його картковий рахунок 14.03.2025.

Підставою звернення представника позивача до суду із заявою про встановлення судового контролю є здійснення відповідачем розрахунку грошового забезпечення позивача в лютому 2018 року із врахування донарахованої індексації та розрахунок підвищення грошового забезпечення в березні 2018 року, яке перевищило суму можливої індексації.

Таким чином, судове рішення виконано відповідачем, а позивач, по суті, не згоден із тим, яким чином відповідач його виконав.

Слід зауважити, що під час розгляду справи по суті, суд вирішував питання щодо наявності у позивача право на отримання індексації грошового забезпечення за період з 30.08.2017 по 28.02.2018, з встановленням базового місяця січень 2008 року, а також право на отримання індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.08.2020, з врахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 («індексації-різниці»).

При цьому, під час вирішення спору суд не досліджував питання правомірності проведеного розрахунку сум індексації грошового забезпечення позивача. Окрім того, здійснений у рішенні суду розрахунок різниці грошового забезпечення між лютим 2018 року та березнем 2018 року (який склав 4064,78 грн) проведено без врахування такої щомісячної складової, як індексація грошового забезпечення за лютий 2018 року.

Крім того, суд не здійснював розрахунку суми підвищення грошового забезпечення у березні 2018 року з урахуванням посадового окладу до та після його підвищення, а також всіх складових грошового забезпечення, які не мають разового характеру та встановлені на березень 2018 року. Факт того, що розмір підвищення грошового забезпечення у березні (5869,65 грн) перевищив суму індексації, яка склалась у зазначеному місяці (4463,15 грн) встановлений відповідачем вже під час виконання рішення суду.

Суд вказує, що вирішуючи питання щодо наявності підстав для здійснення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених відповідачем на виконання рішення суду, суд не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення, а тому процесуальна процедура вирішення питання щодо здійснення судового контролю за рішення суду, виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення.

Надання правової оцінки діям відповідача, які не охоплювалися предметом спору, в межах процедури судового контролю є недопустимим, оскільки за таких обставин суд фактично вирішуватиме новий публічно-правовий спір між сторонами.

Таким чином, рішення суду фактично виконано відповідачем, а позивач не погоджується із обставинами, які не були предметом дослідження при розгляді справи по суті і щодо яких судовим рішенням при зобов`язанні суб`єкта владних повноважень до вчинення дій не наводились відповідні висновки.

За таких обставин суд вказує, що вирішення порушених питань можливе шляхом ухвалення рішення суду за наслідками розгляду нових позовних вимог, а не в порядку статті 383 КАС України.

Враховуючи викладене, суд висновує про відсутність підстав для визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача під час виконання рішення суду у справі №380/2402/24. Отже, у задоволенні заяви представника позивача слід відмовити.

Керуючись статтями 241-243, 248, 294, 295, 382, 383 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

1. У задоволенні заяви представника позивача про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених відповідачем на виконання рішення суду відмовити.

2. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

У судовому засідання проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 16.05.2025.

Суддя Кравців О.Р.