Справа № 757/6850/25-а
Суддя: Остапчук Т. В.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
Справа № 757/6850/25-а
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В.,

при секретарі судового засідання - Косточка В.В.,

за участю представника позивача Єфименко О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в лютому 2025р. звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення. В обґрунтування позову посилається, що 08.01.2025 Відповідачем винесено постанову № 24/25 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 210-1 ч.3 КУАП в вигляді штрафу в розмірі 25500 грн. Стверджував, що вказана постанова є незаконною.Вважає таку постанову протиправною та такою, що прийнята з порушенням норм процесуального та адміністративного права, а також такою що порушує його права.Позивача знято з військового обліку 28.10.2019, про що свідчить довідка ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.10.2019.Положеннями частини третьої статті 36 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції на момент зняття ОСОБА_1 з військового обліку) передбачено таке: «Військовий облік громадян України, які постійно проживають за кордоном, не ведеться». Постановою № 675 від 07.06.2024 було додатково введено механізм постановки на облік через дипломатичну установу України за кордоном.Проте, механізм виявився виключно формальним. Фактична відсутність у дипломатичних установах (немає уповноважених фахівців тощо) можливості реалізації механізму і робить його формальним.Позивач не був ознайомлений з документами відповідача. В зв`язку з викладеним, позивач просив суд скасувати постанову начальника про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. В судовому засіданні представник позивача Єфименко О.В. просила позов задовольнити. 8.04.2025р., 6.05.2025р. подала додаткові пояснення.

Представник відповідача 2.04.2025р. надав відзив, вказував що оскаржуємо постанова винесена відповідно до законодавства. Просив розглядати справу у відсутність.

Ухвалою суду від 19.02.25р. відкрито провадження в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

Суд, заслухавши представника позивача , дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого.

Начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення №24/25 від 8.01.2025р, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено на нього штраф у розмірі 25 500 грн. Не з`явився за повісткою для уточнення даних, тим самим порушив вимоги ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що вчинено в особливий період.

Згідно з цією постановою позивачу 21.10.2024р. була направлена повістка №735504 № 735504 від 21.10.2024р. за якою ОСОБА_1 належало з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 о 9.00 го.4.11.24р. Зазначене відправлення було повернуто відправникові 12.11.2024р. з відповідною довідкою Укрпошти ф.20 Про причини повернення/досилання. Проте у вказаний день не з`явився , про що був складений акт. ОСОБА_1 було направлено повідомлення про час та місце складання протоколу про адміністративне правопорушення та запропоновано прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 4.01.2025р. о 12.00 год. Однак ОСОБА_1 для складання протоколу не прибув, відповідно до абз.5 ст.258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення , передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП не складався.

Згідно статті 65 Конституції України Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби унормовані, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ .

Відповідно до статті 1 Закону військовий обов`язок - це захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Приписами частин 2-3 статті 1 Закону визначено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку. Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина 5 статті 1 Закону №2232-ХІІ).

Відповідно до частини 9 статті 1 Закону № 2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил Ураїни, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Згідно з пунктом 1 частини 10 статті 1 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, віськових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово- облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської місії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі внішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово- лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Стаття 37 Закону № 2232-ХІІ визначає випадки та підстави взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього.

Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних резервістів затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 До 05.01.2022 року були чинні Правила Військового обліку призовників і військовозобов`язаних затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 921 від 7 грудня 2016 р. Відповідно до розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України №3633- ІХ від 11.04.2024 громадяни України, які були зняті з військового обліку у зв`язку з вибуттям межі України на строк більше трьох місяців, зобов`язані протягом 30 днів з дати набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України, що визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном, стати на військовий облік громадян України.

Постановою Кабінету Міністрів України №675 від 07 червня 2024 р. внесені відповідні зміни до Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відповідно до яких визначено механізм постановки на військовий облік громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» закріплено, що громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного дрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, наравлення для проходження медичного огляду. Відповідно до ч.З ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися:

військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження війькової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти теторіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях;

резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин;

військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади,що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Частиною 1 ст.1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

На підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, з 5 години 30 ялин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, дія якого ще триває.

Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року №69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яку провести протягом 90 днів із дня набрання чинності цим Указом. Воєнний стан та загальна мобілізація у встановленому законодавством порядку одноразово продовжувалися і станом на 24.01.2025р в Україні введений воєнний стан та загальна мобілізація.

Згідно з пунктом 21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації визначені у статті 22 Закон № 3543, відповідно до абзацу другого частини першої, абзацу восьмого частини третьої якої громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду. У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

З аналізу зазначених норм вбачається обов`язок громадян з`явитися, зокрема до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Отже, за змістом зазначених положень статті 22 Закону № 3543-XII відповідальність за частиною третьою статті 210-1 КУпАП настає за неприбуття особи до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у місце та строк, зазначені в отриманих ними документах, зокрема, повістці.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.Порядок притягнення до адміністративної відповідальності передбачає дотримання прав особи, яку притягають до такої відповідальності.

Частиною 1 статті 7 КУпАП України визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Процес притягнення до адміністративної відповідальності передбачає дотримання прав особи, яку притягують до такої відповідальності. Відповідно ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до статті 235 КУпАП військові комісаріати розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення військовозобов`язаними чи призовниками законодавства про військовий обов`язок і військову службу, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про неявку на виклик у військовий комісаріат, (статті 210, 210-1, 211 - 211-6).

Від імені військових комісаріатів розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право районні (міські) військові комісари Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (Закон №3543-XII) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Стаття 210 КУпАП, в редакції, яка діє з 19.05.2024, визначає покарання за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. Частина 3 вказаної статті передбачає, зокрема, накладення штрафу на громадян за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП, тобто порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, у спірному випадку полягає у неявці за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, це правопорушення є одноактним, вичерпується фактом неприбуття до певного місця у визначені дату та час.

З аналізу вищезазначених правових норм у контексті спірних правовідносин слідує, що для висновку щодо правомірності оскаржуваної постанови необхідно встановити: факт отримання позивачем повістки для необхідності з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки; факт відповідності змісту повістки вимогам законодавства; наявність поважних причин неприбуття позивача до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк, визначений у повістці.

Постановою КМУ від 15.05.2024р. №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період (далі - Постанова 560), яким в тому числі передбачений порядок оповіщення військовозобов`язаних та резервістів.

Пунктом 41 Постанови №560 визначено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку є: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Позивач посилається на Довідку, яка видана офіцеру запасу, що від`їжджає за кордон від 26.10.2019 р. як на документ що підтверджує зняття його з військового обліку на підставі його виїзду за межі України на постійне проживання.

ІНФОРМАЦІЯ_4 володіє інформацією та відомостями щодо намірів виїзду гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 в 2019 році у закордонне відрядження в Малайзію, після повернення з якого, він мав знову стати на військовий облік відповідно до вимог діючого законодавства. Відомостями про мету виїзду гр. ОСОБА_1 в 2019 році на постійне проживання за кордон ІНФОРМАЦІЯ_4 не володіє.

Позивач не надав належних доказів, що підтверджували б підставу виїзду його за кордон в 2019р. на постійне проживання та належне інформування про це відповідача.

Відповідач вказував, що з часу свого повернення з закордонного відрядження у 2019 році, гр. ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 не звертався, відомостей про зміну військово-облікових даних (в тому числі про зміну місця проживання) не надавав.

Згідно вимог ч.1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 р. (до 05.01.2022 року п.1 Правил Військового обліку призовників і військовозобов`язаних затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 921 від 7 грудня 2016 р.), гр. ОСОБА_1 мав особисто з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 для взяття на військовий облік.

За даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відомостей про зміну військово-облікових даних (в тому числі про зміну місця проживання) не надавав, в тому числі і через дипломатичні установи України за кордоном у спосіб визначений законодавством.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів неможливості постановки на військовий облік через дипломатичні установи України за кордоном.

Слід зазначити, що статуси «зняття з військового обліку» та «виключення з військового обліку» відрізняються за правовими підставами та наслідками щодо виконання громадянином України військового обов`язку відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», який в тому числі діяв і 28.10.2019 у відповідній редакції.

Позивач не був виключений з військового обліку, що в тому числі підтверджується і Довідкою яка видана офіцеру запасу, що від`їжджає за кордон від 26.10.2019 р., на яку Позивач посилається, тобто Позивач залишився військовозобов`язаним відповідно до вимог законодавства України.

Відповідно до наведеного вище, у спосіб визначений Постановою №560, 21.10.2024 р. гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 була направлена повістка №735504 від 21 жовтня 2024р., (номер відправлення УКРПОШТИ 01 7) за якою гр. ОСОБА_1 належало з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 , о 09:00 годині 04.11.2024р. Зазначене відправлення було повернуто Відправникові 12.11.2024р. з відповідною Довідкою УКРПОШТИ Ф.20 Про причини повернення/досилання .

Повістка №735504 від 21 жовтня 2024р. була сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з використанням відомостей і даних (в тому числі щодо адреси реєстрації/проживання), що містяться в реєстрі, та відповідає вимогам п.п. 29, 30, 30-1, 30-2, 30-3 Постанови № 560 .

Посилання Позивача на інформацію з трекінга сайта УКРПОШТИ щодо зазначеного відправлення, як на доказ неналежного оповіщення Позивача не відповідає вимогам законодавства, оскільки пункт 41 Постанови №560 визначає, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку є серед інших: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання, що відповідає відміткам на Ф.20 на поштовому конверті. Зазначена адреса є єдиною адресою місця реєстрації/проживання Позивача, що відома Відповідачу, та є наявною в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, іншої адреси місця реєстрації/проживання Позивач у передбачений законодавством спосіб не повідомляв.

Відповідно до підпункту 2) пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560: «Належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання».

Змінами, внесеними постановою уряду від 08 жовтня 2024р. №1147 до Правил надання послуг поштового зв`язку передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Повістка ТЦК» під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). Рекомендовані листи з позначками «Повістка ТЦК», «Вручити особисто» підлягають врученню особисто адресатам. У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК». Якщо ж протягом 3 робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за неявку до ТЦК необхідна сукупність обставин: 1) направлення судової повістки за адресою, повідомленою військовозобов`язаним під час оновлення даних чи адресою реєстрації військовозобов`язаного, та 2) відомості про спробу вручити таку повістку особі, що матиме наслідком або вручення повістки без подальшої явки, або не вручення з причин відмови отримати повістку, або з причин відсутності адресата за такою адресою.

У справі судова повістка безпосередньо ОСОБА_1 вручена не була, втім, працівниками пошти проставлено відмітку «відсутність адресата за вказаною адресою».

Посилання Позивача на ч.І ст.58 Конституції України як на підставу, що виключає застосування положень Постанови №560 щодо нього є безпідставним та необгрунтованим, оскільки Постанова №560 поширюється на всіх військовозобов`язаних та резервістів, яким є Позивач відповідно до законодавства України.

Повноваження та компетенція територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки щодо розгляду адміністративних справ за ст.ст. 210, 210-1, 211 КУпАП визначена статтею 235 КУпАП.

Згідно з статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, шо мають значення для правильного вирішення справи. У випадках, передбачених частиною першою статті 258 КУпАП, виноситься постанова по справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 КУпАП. Статтею 283 КУпАП визначено зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по гькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про обу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата родження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду рави; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Позивач посилається, що Постанова №24/25 «не відповідає становленому зразку практично за всіма параметрами» після чого доходить висновку що це свідчить про її абсолютну невідповідність законодавству». Додатком №4 до Інструкції затвердженої Наказом МОУ від 01.01.2024 №3 затверджено форму (зразок) постанови по праві про адміністративні правопорушення. Постанова №24/25 відповідає вимогам як ст. 283 КУпАГІ так і зразку (формі) згідно Додатку №4 до Інструкції затвердженої Наказом МОУ від 01.01.2024 №3.

Посилання Позивача на такі невідповідності Постанови №24/25, як зайві відомості щодо громадянства Позивача, та наявного в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів місця проживання/реєстрації Позивача, що зазначені в постанові, жодним чином не можуть вплинути на її незаконність, оскільки зазначені відомості відповідають ст. 283 КУпАП.

Відсутність же відомостей у Постанові №24/25 щодо місця роботи Позивача та реквізитів документа, що посвідчує особу, Позивач трактує як обізнаність Відповідача про те, що Позивач не знаходиться на військовому обліку і перебуває поза межами України, що не відповідає дійсності, оскільки Відповідач зазначеними відомостями не володіє через те, що Позивач з 2019 року не уточнював/оновлював свої данні як військовозобов`язаний відповідно до вимог законодавства України і вони відсутні в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Об`єктивна сторона правопорушення викладена повною мірою, та відповідає опису обставин, установлених під час розгляду справи, а резолютивна частина відповідає прийнятому у справі рішенню також відповідно до вимог ст. 283 КУпАП.

Позивач не наводить які саме права Позивача могли бути порушені такими, на думку Позивача, невідповідностями Постанови №24/25 затвердженій формі/зразку, та як це вплинуло на результати розгляду адміністративної справи та прийняте рішення.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладення на нього штраф у сумі 25 500,00 гривень прийнято без складання протоколу, що загалом не суперечить приписами ст. 254 КУпПА, за умови неявки особи без поважних причин або не повідомлення причини неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки підтвердних документів про отримання особою виклику. Матеріали справи свідчать, що позивач викликався для розгляду справи про адміністративне правопорушення. Згідно зі ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її зимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Достатніми доказами надсилання кореспонденції в офіційному листуванні є, зокрема, направлення листів рекомендованою кореспонденцією.

Дана позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 752/11896/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-6, від 04.08.2021 у справі № 910/6835/20. У постанові Верховного Суду у справі N 825/2328/16 від 22 травня 2020 року викладений висновок про те, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення. Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обгрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обгрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем було дотримано встановленого законом порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , підтверджено правомірність прийняття оскаржуваної постанови, правові підстави для скасування відсутні, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 210-1 ст. ст. 245, 247, 251, 283, 288, 289 КУпАП, ст.ст. 8-9, 72, 77, 79, 90, 243-244, 246, 250, 268, 272, 286 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_2

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_3

Суддя Т.В.Остапчук