Справа № 380/14267/24
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2025-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2025 рокусправа № 380/14267/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сподарик Н.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) з вимогами:

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.09.2022 по 05.06.2024 без застосування співмірності.

Ухвалою суду від 21.06.2024 позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви, вказаних в мотивувальній частині ухвали десять днів з дня отримання копії ухвали.

На виконання вимог ухвали суд, позивачкою подано виправлену позовну заяву в якій спросить стягнути з військової частини НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з виплати індексації грошового забезпечення у розмірі 153013,78 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом від 09.09.2022 за №272 позивачку виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.08.2023 у справі №380/17906/22, військовою частиною НОМЕР_1 виплачено на картковий рахунок позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 у сумі 62572,48 грн. Вважає, що відповідно до положень законодавства, після того як військова частина НОМЕР_1 у повному розмірі розрахувалася із позивачкою, в останньої виникло право на отримання середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата індексації грошового забезпечення). Просить позовні вимоги задовольнити та стягнути з військової частини НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з виплати індексації грошового забезпечення у розмірі 153013,78 гривень.

Ухвалою суду від 22.07.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за цим позовом та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання. Копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано учасникам справи, відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали подати суду відзив на позовну заяву, в якому вказати про визнання/заперечення позовних вимог.

Відповідач позов не визнав, 31.07.2024 за вх.№58368 подав до суду відзив на позовну заяву. Зазначив, що станом на момент видання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.09.2022 №272, позивачка погодила проведення з нею усіх необхідних розрахунків та відповідно оскаржував своє звільнення та/або наказ про виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення. Індексація грошового забезпечення позивачці виплачена відповідачем на виконання рішення суду. Тому на вказану виплату не поширюються норми статті 117 КЗпП України.

Ухвалою суду від 23.09.2024 витребувано у відповідача докази у справі.

Ухвалою суду від 23.09.2024 строк розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні продовжено на шістдесят днів з метою отримання витребуваних доказів.

25.09.2024 за вх.№71594 від представника відповідача надійшла заява про виконання ухвали суду.

Ухвалою суду від 29.11.2024 зупинено провадження у справі до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі №440/6856/22.

Ухвалою суду від 05.05.2025 провадження у справі поновлено.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін в порядку частини сьомої статті 262 КАС України від учасників справи не надходило. З огляду на ці обставини суд на підставі частини п`ятої статті 262 КАС України розглянув справу в порядку письмового провадження (без проведення судового засідання, за наявними матеріалами) в межах строку, визначеного статтею 258 КАС України.

Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

Згідно із витягу з Наказу командира в/ч НОМЕР_5 від 09.09.2022 №272 позивачку було звільнено з військової служби у запас та виключено із списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення.

Відповідно до відповіді від 19.09.2022 на рапорт повідомляється, що позивачу відмовлено в проведенні перерахунку індексації грошового забезпечення за період з січня 2014 по вересень 2022 року та вказується, що останній базовий місяць визначений- січень 2014 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.08.2023 у справі №380/17906/22 визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_5 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2015 по 28.02.2018 з врахуванням січня місяця 2014 року як базового;

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_5 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 28.02.2018 з урахуванням січня 2008 року, як базового, з врахуванням раніше виплаченої суми;

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_5 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.03.2018 по 09.09.2022 без врахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету міністрів України від 17.07.2003 № 1078 при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення;

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_5 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період 01.03.2018 по 09.09.2022 індексацію грошового забезпечення в період з 01.03.2018 по 09.09.2022 з врахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету міністрів України від 17 07 2003 № 1078;

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_5 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2024 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково, абзац третій резолютивної частини рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року у справі №380/17906/22 змінено, виклавши його в такій редакції: «Зобов`язати військову частину НОМЕР_5 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 з урахуванням січня 2008 року, як базового, з врахуванням раніше виплаченої суми».

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року у справі №380/17906/22 залишено без змін.

05.06.2024 на виконання вказаного рішення, відповідачем виплачено заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2015 по 09.09.2022 у розмірі 62572,48 гривень.

У зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні, позивач вважає, що відповідач зобов`язаний сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку чого ним здійснено не було, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Стаття 43 Конституції України закріплює, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 1-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

За правилами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України обумовлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Зміст спірних правовідносин, які склались у цій справі, зводиться до питання щодо розміру виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача з військової служби. При цьому, виплату позивачу належних сум грошового забезпечення при звільненні з військової служби проведено не було, між сторонами виник спір про розмір належних позивачу сум при звільненні, внаслідок чого спір було вирішено на користь позивача (рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.08.2023 у справі № 380/17906/22. З дня звільнення позивачки з військової служби 06.09.2022,військовою частиною здійснено належні донарахування та виплату індексації грошового забезпечення на виконання судового рішення в загальній сумі 62572,48 грн, а остаточний розрахунок проведено лише 05.06.2024.

При вирішенні спору суд, в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 120/2617/20-а, які полягають у такому.

Положення частини першої і частини другої статті 117 КЗпП України стосуються відмінних (різних) правових ситуацій, які передбачають різні правові наслідки для роботодавця у разі затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника, при цьому істотне значення має наявність спору щодо суми належних працівникові при звільненні сум.

Дійсно, частина перша статті 117 КЗпП України передбачає виплату компенсації за затримку виплати працівникові належних йому сум при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку за весь період затримки до дати фактичного розрахунку, але за умови, коли спору щодо суми заборгованості немає.

Інша правова ситуація виникає, коли є спір щодо суми заборгованості із заробітної плати, яку роботодавець повинен виплати працівникові при звільненні. У цьому випадку працівник, за змістом частини другої статті 117 КЗпП України, має право на відшкодування, якщо спір буде вирішено на його користь. Розмір заборгованості та відшкодування встановлює орган, який вирішує спір, у цьому випадку - суд.

Отже, у разі якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в такому випадку, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).

Таким чином, законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що оскільки при звільненні з військової служби 09.09.2022 (день виключення зі списків особового складу частини) позивачу не виплачене належне грошове забезпечення, а остаточний розрахунок проведений лише 05.06.2024, то це є порушенням статті 116 КЗпП України та відповідно до статті 117 цього Кодексу - підставою для виплати середнього заробітку за час затримки.

19.07.2022 набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 № 2352-IX (далі Закон № 2352-IX), яким внесені зміни до КЗпП України, частину першу та другу статті 117 викладено в такій редакції:

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Аналіз вищенаведених правових положень дає змогу дійти висновку, що з моменту набрання чинності Законом № 2352-IX - 19.07.2022, положення статті 117 КЗпП України, у попередній редакції Закону № 3248-ІV, втратили чинність, внаслідок чого було змінено правове регулювання відносин, які підпадають під дію статті 117 КЗпП України. Так, до 19.07.2022 правове регулювання таких правовідносин здійснювалося відповідно до положень статті 117 КЗпП України в редакції Закону № 3248-ІV, тоді як після 19.07.2022 підлягає застосуванню стаття 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-ІХ.

При вирішенні спору належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями.

З матеріалів справи вбачається, що остаточний розрахунок з позивачем мав бути проведений 09.09.2022, натомість належні до виплати за рішеннями суду суми в розмірі 62572,48 грн були виплачені 05.06.2024.

Таким чином, суд у цій справі дійшов висновку, що період затримки розрахунку при звільненні з 10.09.2022 (перший день затримки) по 04.06.2024 (день, що передує дню виплаті) становить 633 днів.

З наданої військовою частиною НОМЕР_1 довідки про середньоденний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.07.2022 по 31.08.2022 № 647/10/10262 від 25.09.2024 вбачається, що середньоденна заробітна плата становить 845,38 грн (52413,42 грн / 62 - кількість календарних днів у липні-серпні 2022 року = 845,38 грн) (а. с.38).

Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.09.2022 по 04.06.2024, з урахуванням законодавчого обмеження компенсації 6-місячним строком (з 10.09.2022 по 10.03.2023, що становить 181 дні), та правових висновків Верховного Суду в подібних правовідносинах, становить 153013,78 грн (845,38 грн х 181 дні).

Відтак, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який належить до виплати позивачеві, складає 153013,78 грн.

Враховуючи, що недоплачена сума доплати грошового забезпечення становила 62572,48 грн і є меншою ніж середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 153013,78 грн. (181 день затримки розрахунку*845,38 грн) суд вважає за можливе застосувати до даних правовідносин принцип співмірності.

Зокрема, істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 62572,48 грн/ 153013,78 грн (сума доплати на виконання рішення суду /середній заробіток за весь час затримки розрахунку)=0,4. Сума, яка підлягає відшкодуванню становить: 845,38 грн. (середня заробітна плата позивача за один робочий день) х 0,4 х 181 (дні затримки розрахунку) = 61205,41 грн.

Отже, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути нарахований та виплачений позивачу у розмірі 61205,41 грн з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника.

Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності до подібних правовідносин викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року по справі № 806/345/16, від 18 липня 2018 року у справі № 825/325/16, від 04.04.2018 року у справі №524/1714/16-а.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, керуючись повноваженнями, наданими частиною другою статті 245 КАС України, позовні вимоги необхідно задовольнити частково у спосіб прийняття судом рішення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 61205,41 грн та про відмову у задоволенні решти позовних вимог (про стягнення середнього грошового забезпечення за весь період затримки).

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір за подання даного позову у розмірі 1530,14 грн.

Суд звертає увагу на те, що у зв`язку з початком функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), а саме: Електронний кабінет, Електронний суд та підсистеми відеоконференцзв`язку, статтю 4 Закону України Про судовий збір доповнено частиною третьою, згідно з якою при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Оскільки у цій справі позивач позовну заяву подав в електронній формі через підсистему Електронний суд, розмір судового збору становить 1224,11 грн. (1530,14 грн. * 0,8) то підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати з судового збору у розмірі 1224,11 грн.

З огляду на часткове задоволення позову, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 489,64 гривень

Роз`яснити позивачу, що відповідно до п. 1 ч. 1ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст. ст. 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 61205 (шістдесят одна тисяча двісті п`ять) гривень 41 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 489 (чотириста вісімдесят дев`ять) гривень 64 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Наталія Іванівна