Справа № 240/30277/23
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Житомир справа № 240/30277/23

категорія 108020200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова-Технологія 1" до Житомирської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення і картки відмови,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова-Технологія 1" із позовом до Житомирської митниці Державної митної служби України, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Житомирської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості №UA101020/2023/000098/2 від 30.05.2023;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови Житомирської митниці Державної митної служби України картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA101020/2023/000739 від 30.05.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що ним, в рамках здійснення митного оформлення ввезеного на територію України товару - Телескопічного навантажувача марки JCB 535-125, серійний номер JCB5AN7GKH2569665, 2017 року виготовлення (Telescopic handler JCB 535-125, serial №JCB5AN7GKH2569665). Для підтвердження митної вартості вказаного товару було надано необхідні на думку представника позивача документи. Однак, за результатами перевірки митної декларації та інших документів, що подані декларантом, митним органом сформовано картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів та винесено рішення про коригування митної вартості, які, на думку позивача є протиправними та підлягають скасуванню, що слугувало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 31.10.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

17.11.2023 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов (а.с.65-71), в якому відповідач проти заявлених вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування відзиву відповідач зазначає, що позивачем заявлено до митного оформлення Телескопічний навантажувач марки JCB 535-125, серійний номер JCB5AN7GKH2569665, 2017 року виготовлення (Telescopic handler JCB 535-125, serial №JCB5AN7GKH2569665), код згідно із УКТЗЕД за ціною 23650,00 GBP.

Під час митного оформлення позивачем було заявлено митну вартість за пунктом 1 частини 1 статті 57 Митного кодексу України по ціні договору, а саме: 23650,00 GBP. (графа 22, 43 декларації).

За результатами перевірки було встановлено, що документи, подані для митного оформлення, не містять всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар, а також відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару.

Відповідно до п.1.1 контракту від 11.11.2021 №11.11.2021 поставка товару здійснюється відповідно до замовлення покупця, яке укладається у формі специфікації, яка є невід`ємною частиною контракту. Разом з тим, даний документ до митного оформлення не надано. Оскільки вищевказану специфікацію не надано, то відповідно до п.8.5 контракту він може вважатися виконаним.

Рахунок фактура (інвойс) TR/2697 від 11.05.2023 не містить підпису/печатки продавця, що може свідчити про відсутність схвалення даного документа за вказаними умовами продажу, у тому числі, щодо ціни товару.

Відповідачем також зазначено, що CMR або інші транспортні перевізні документи, не долучені до митного оформлення, що позбавляє митний орган можливості перевірити достовірність декларування фактичної країни експорту товару (країни відправлення) та витрат на транспортування товару.

Довідка про транспортні витрати від 28.05.2023 №2805/2 та рахунок на транспортні витрати від 28.05.2023 №28052023-2 не містять інформацію про товар, що транспортувався, його вагу, реквізити автотранспортної накладної. Відсутність таких відомостей може свідчити про те, що дані документи не стосуються оцінюваного товару. Зазначена у довідці та рахунку загальна сума витрат не відповідає зазначеній у митній декларації.

Також, рахунок на транспортні витрати від 28.05.2023 №28052023-2 містить посилання на договір-заявку, який до митного оформлення не надано.

Додатково долучена до митної декларації копія митної декларації типу Т1 №23GB00005214FE5746, не може бути використана для підтвердження митної вартості, так як не містить цінової інформації.

З огляду на викладене у митного органу були обґрунтовані сумніви, щодо заявленої митної вартості товару, оскільки позивачем на підтвердження заявленої митної вартості не було подано, зокрема, банківських платіжних документів, також до митного оформлення не було надано прибуткового касового ордеру, касового чеку чи іншого документу про прийняття визначеної суми готівкою.

Згідно вимог наказу ДМСУ від 01.07.2021 №476 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України» та згідно ст.53 та ст.54 Митного кодексу України декларанту запропоновано надати додаткові документи.

Додатково долучена до митної декларації копія митної декларації типу Т1 №23GB00005214FE5746, не може бути використана для підтвердження митної вартості, так як не містить цінової інформації.

Факт проведення консультації підтверджується відповідним письмовим повідомленням декларанта про це. Під час проведення консультації додаткові документи для підтвердження митної вартості декларантом не надавались, про що свідчить підпис та примітка зроблена декларантом.

В результаті проведеної 30.05.2023 консультації, як то передбачено ст.57 Митного кодексу України, останнім не було надано додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості транспортного засобу, а також документів, які на думку позивача можуть підтвердити заявлену митну вартість. Декларантом ОСОБА_1 надано відповідь: «Консультацію з ВКМВ проведено».

У зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме:

- методу 2а (ст.59 Митного кодексу України) та методу 26 (ст.60 Митного кодексу України) з причини відсутності у митного органу та декларанта цінової інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари;

- методу 2в (ст.62 Митного кодексу України) та методу 2г (ст.63 Митного кодексу України) з причини відсутності основи для віднімання та додавання для встановлення митної вартості відповідно до положень ст.55 та ст.57 Митного кодексу України, митну вартість визначено за резервним методом шостим, що передбачено ч.3 ст.64 Митного кодексу України, яка ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) відповідачем митній вартості схожого автомобіля за МД №23UA06U9 від 17.05.2023 «1. Автонавантажувачі, в комплекті з вилковим захватом, оснащені телескопічним підіймальним обладнанням, самохідні, що може працювати на нерівній місцевості, бувші у використанні: - Б/в телескопічний навантажувач JCB 535-125, 2017р., с.н.-JCB5AN7GLH2565977, вага-10020 кг - 1шт. Вантажопід`ємність - 3500кг, висота підйому - 12,5м, тип двигуна - дизель, потужність - 55кВт, 4 циліндра, ємність баку - 125л, максимальна швидкість - 25км/год. Загальна кількість місць включаючи водія - 1місце. Призначений для транспортування, навантаження/розвантаження та штабелювання вантажів. - Б/в телескопічний навантажувач JCB 535-125, 2017р., с.н.-JCB5AN7GAH2569414, вага - 10020 кг - 1шт. Вантажопід`ємність - 3500 кг, висота підйому - 12,5м, тип двигуна - дизель, потужність - 55кВт, 4 циліндра, ємність баку - 125л, максимальна швидкість - 25км/год. Загальна кількість місць включаючи водія - 1 місце. Призначений для транспортування, навантаження/розвантаження та штабелювання вантажів. Виробник: JCB. Торговельна марка: JCB.» 29121.34 фунтів стерлінгів за одиницю з дотриманням принципів і критеріїв, визначених Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року. Сума фінансових гарантій 31187,60 грн.

Митницею проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товару з інформацією, наявною в автоматизованій системі митного оформлення «Інспектор», а також з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено. За результатами перевірки встановлено, що заявлена митна вартість товару є нижчою за вартість ввезених на митну територію України схожих товарів.

Згідно рішення про коригування митної вартості від 30.05.2023 №UA101020/2023/000098/2 митну вартість товару визначено за резервним методом 6 згідно зі статтею 64 Митного кодексу України, відповідно до наказу ДМСУ від 01.07.2021 №476 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України», на підставі цінової інформації товару, яка зазначена у ЕМД №23UA06U9 від 17.05.2023.

У зв`язку з прийняттям вказаного рішення, відповідачем видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА101020/2023/000739, в якій вказано, що митна декларація не може бути оформлена, оскільки декларантом заявлена митна вартість товару не підтверджена документально, на письмову вимогу відповідача не надано додаткових документів, які підтверджують заявлену митну вартість, чим порушено вимоги ч.3, 4 ст.53 Митного кодексу України.

У зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товару від 30.05.2023 №UA101020/2023/000098/2 дані графи 12, 45 і 47 митної декларації не можуть бути використані для здійснення митного контролю і оформлення товару, а крім того це може призвести до несплати встановлених законодавством митних платежів у повному обсязі, чим порушено вимоги ст.ст.266, 289, 293 Митного кодексу України і ст.57 Податкового кодексу України.

Позивач скористався правом, передбаченим ч.7 ст.55 Митного кодексу України.

30.05.2023 товар був випущений у вільний обіг за ЕМД №23UА99U4 з наданням гарантій, передбачених ч.7 ст.55 Митного кодексу України.

З приводу стягнення суми витрат на надання правової допомоги, яку позивач просить стягнути відповідач заперечує та зазначає наступне.

Представником позивача в попередньому розрахунку судових витрат вказана сума судового збору у розмірі 5368,00 грн, а сума правової допомоги незазначена, тому відповідач клопоче про зменшення розміру витрат на правову допомогу.

23.05.2024 на адресу суду від представника позивача надійшла заява про стягнення судових витрат з відповідача вх. №29051/24.

Згідно з положеннями частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Нова-Технологія 1» (ТОВ «Нова-Технологія 1») (далі - Покупець) 11.11.2021 укладено Контракт №11.11.2021 з компанією - нерезидентом Gateway Auction Ltd (Велика Британія) (далі - Продавець). Умови Контракту передбачають поставку Продавцем рухомого майна Покупцю на умовах 100% передплати вартості товару за цінами та в асортименті, який визначається Специфікаціями, які є невід`ємними частинами Контракту (а.с.47-50).

11.05.2023 Продавець і Покупець на виконання умов Контракту для поставки рухомого майна, підписали Специфікацію до Контракту та додаткову угоду до специфікації (а.с.28-29, 33-34), якими визначили поставку товарів, в тому числі: Телескопічного навантажувача марки JCB 535-125, серійний номер НОМЕР_1 , 2017 року виготовлення (Telescopic handler JCB 535-125, serial №JCB5AN7GKH2569665) (далі - Товар).

Покупець виконав свої зобов`язання, щодо оплати товару, передбачені Контрактом та Специфікацією та здійснив повну оплату вартості Товару в розмірі 23650,00 GBP (двадцять три тисячі шістсот п`ятдесят фунтів стерлінгів) на підставі Інвойсу №TR/2697 від 11.05.2023 (а.с.26), наданого Продавцем.

29.05.2023 представником позивача митним брокером ФОП ОСОБА_2 , який здійснює декларування на підставі Ліцензії №АА 004392 та договору-доручення від 08.04.2022, подано до Житомирської митниці Державної митної служби України (далі - Відповідач) електронну вантажну митну декларацію форми МД-2 (далі - МД-2) №23UA90U7 на оформлення товару: «Телескопічний навантажувач марки JCB 535-125, серійний номер JCB5AN7GKH2569665, 2017 року виготовлення» за заявленою митною вартістю 25 659,18 GBP (двадцять п`ять тисяч шістсот п`ятдесят дев`ять фунтів вісімнадцять стерлінгів), що у перерахунку у валюту України гривню - за курсом Національного банку України, який застосовувався для розрахунків у зовнішньоекономічних операціях і діяв на день подання митної декларації, склала 1162155,80 грн.

Митна вартість товару визначена позивачем згідно із пунктом 1 частини 1 статті 57 та статтею 58 Митного кодексу України за основним методом за ціною договору (контракту).

На підтвердження заявленої митної вартості товару Позивачем було надано наступні документи: Контракт (зовнішньоекономічний договір) щодо купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №11.11.2021 від 11.11.2021 (а.с.47-50); Специфікація до контракту №11.11.2021 від 11.11.2021 (доповнення до зовнішньоекономічного договору) від 11.05.2023 (а.с.28-29, 33-34); Рахунок-фактура (iнвойс) (Sales invoice) №TR/2697 від 11.05.2023 (а.с.26); Платіжна інструкція в іноземній валюті (банківський платіжний документ про оплату товару) №11 від 17.05.2023 (а.с.37); Сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 (Movement certificate EUR. 1) S0623621 від 23.05.2023 (а.с.35-36); Міжнародна автомобільна накладна (CMR) (International consignment note) від 19.05.2023 (а.с.44); Експортна декларація (декларації країни відправлення) (Transit/security accompanying document) №23GB00005214FE5746 (а.с.42-43); Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору-заявки про транспортно-експедиторські послуги №28052023-2 від 28.05.2023 (а.с.27); Довідка про транспортні витрати (документ, що підтверджує вартість перевезення товару) №2805/2 від 28.05.2023 (а.с.32); Договір про надання послуг митного брокера від 08.04.2022; Заява декларанта або уповноваженої ним особи, в вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що товари не включено в Реєстр радіоелектронних засобів та випромінювальних пристроїв, заборонених до застосування та ввезення на територію України.

За результатами опрацювання вищевказаних документів, поданих позивачем для підтвердження заявленої митної вартості за МД-2 №23UA90U7 від 29.05.2023, відповідачем проведено консультацію та в подальшому відмовлено у митному оформленні товару позивача, сформовано картку відмови №UA101020/2023/000739 від 30.05.2023 та прийнято рішення про коригування митної вартості №UA101020/2023/000098/2 від 30.05.2023 (а.с.23-24, 38-39).

Рішенням про коригування митної вартості товарів №UA101020/2023/000098/2 від 30.05.2023, надісланим декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи відповідача, відповідач визначив митну вартість товару за шостим (резервним) методом, відповідно до ст.64 Митного кодексу України у розмірі 29121,34 GBP (двадцять дев`ять тисяч сто двадцять один фунт тридцять чотири стерлінги).

На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару, відповідач засобами електронного зв`язку направив позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA101020/2023/000739 від 30.05.2023, засвідчену електронним цифровим підписом посадової особи відповідача.

Користуючись правом на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються, у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів, у відповідності до ч.7 ст.55 Митного кодексу України представник позивача здійснив митне оформлення Товару: «Телескопічний навантажувач марки JCB 535-125, серійний номер JCB5AN7GKH2569665», за МД-2 №23UA99U4 від 30.05.2023 та сплатив різницю між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною позивачем та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною відповідачем, шляхом надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х Митного кодексу України.

Заявлена позивачем митна вартість товару на дату подання №23UA99U4 розрахована: 23650,00 GBP х 45,133 (курс НБУ на 30.05.2023) + 91000,00 грн = 1158395,45 грн.

Митна вартість товару, визначена відповідачем: 29121,34 GBP * 45,133 (курс НБУ на 30.05.2023) = 1314333,44 грн.

Таким чином, на дату митного оформлення товару з урахуванням рішення про коригування митної вартості, відповідачем додатково нараховано позивачу до сплати 20% ПДВ в сумі 31187,60 грн (1314333,44 1158395,45) х 20% = 31187,60 грн.

Вказані розрахунки вбачаються також з різниці загальної суми платежів МД-2 №23UA99U4 зареєстрованої відповідачем та митної декларації МД-2 №23UA90U7, за якою відмовлено у випуску товарів.

Вважаючи картку відмови Житомирської митниці та рішення про коригування митної вартості незаконними та протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходь з наступного.

За частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Митним кодексом України, у редакції, що була чинною станом на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Частина 1 статті 257 Митного кодексу України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Статтею 49 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У відповідності до частини 4 статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

У розумінні частини 5 статті 58 Митного кодексу України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною 10 статті 58 Митного кодексу України.

Згідно із частинами 1-2 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм МК України. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 Митного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до частини 1 статті 361 Митного кодексу України управління ризиками - це робота митних органів з аналізу ризиків, виявлення та оцінки ризиків, розроблення та практичної реалізації заходів, спрямованих на мінімізацію ризиків, оцінки ефективності та контролю застосування цих заходів. Під ризиком розуміється ймовірність недотримання вимог законодавства України з питань митної справи.

Згідно «Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осiб митних органiв з аналiзу, виявлення та оцінки ризикiв при здiйсненнi контролю за правильнiстю визначення митної вартостi товарiв, якi перемiщуються через митний кордон України», затверджених наказом №476 Державної митної служби України від 01.07.2021, при оцiнці ризиків посадовими особами митних органів порiвняння рiвня заявленої митної вартостi товарiв з рiвнем митної вартостi iдентичних або подiбних (аналогiчних) товарiв, митне оформлення яких вже здійснено, має здійснюватись з урахуванням 2 абзацу пункту 2.2.14, а саме: «При встановленнi, чи є одна вартiсть близькою щодо iншої, необхiдно врахувати рiзнi фактори, наприклад, характеристики товарiв, що iмпортуються, характернi риси галузi чи сектору промисловостi, яка виготовляє такi товари, перiод року, спосiб та умови продажу, чи є вiдмiнностi у вартостi комерцiйно важливими тощо».

Наявність у відповідача інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару, але така інформація ніяк не є підставою для відмови у митному оформленні товару за ціною, заявленою декларантом та для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Тому спрацювання ризиків є лише рекомендацією посадовій особі митного органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції і не є підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. При цьому, наявна інформація, яка міститься в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, повинна мати лише допоміжний характер, адже митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, що зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару.

Також, наявність у автоматизованій системі митного органу інформації, що товар, який задекларовано позивачем, розмитнювався раніше за вищою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не повинен призводити до збільшення митної вартості товарів, а тому не може бути перешкодою для застосування, обраного позивачем першого методу визначення митної вартості товару.

Відповідно до вимог положень частин 2, 4, 8, 9 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної в вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.

Відповідно до частин 1-2 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. 2. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Позивачем для підтвердження митної вартості товару було надано документи, передбачені пунктами 1, 2, 3, 4, 6 частини 2 статті 53 Митного кодексу України, крім того, позивач посилається на те, що оскільки ліцензування та страхування Товару не здійснювалось, відповідно й документи, передбачені пунктами 7-8 частини 2 статті 53 Митного кодексу України, ним не надавались.

Митні органи наділені повноваженнями витребувати додаткові згідно частини 3 статті 53 Митного кодексу України за умови, якщо документи, зазначені у ч.2 ст.53 Митного кодексу України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Проте, ні оскаржуване рішення, ні картка відмови, ні інші документи не містять обґрунтування того, які саме розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості містять надані до митного оформлення документи, як і не містять обґрунтування, як саме такі розбіжності впливають на правильність визначення ціни що була фактично сплачена; не містять обґрунтування того, які саме ознаки підробки наявні в наданих документах; не містять обґрунтування того, яких саме відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни не містять надані декларантом документи.

Також варто зазначити, що відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині 2 статті 53 Митного кодексу України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

З аналізу частини 3 статті 53 Митного кодексу України, суд дійшов висновку, що вказаною нормою не визначено обов`язкового переліку документів, а передбачає широкий перелік документів, зокрема й тих, які можуть бути не передбачені ні контрактом між Покупцем та Постачальником, ні законами, що регулюють правовідносини щодо поставки зазначеного в декларації товару.

Додатково позивачем до МД-2 №23UA90U7 було надано наявний документ, передбачений пунктом 7 частини 3 статті 53 Митного кодексу України Експортну декларацію (декларацію країни відправлення) №23GB00005214FE5746.

Відповідачем у письмовій консультації, а в подальшому і в коригування митної вартості №UA101020/2023/000098/2 від 30.05.2023 зазначено: «Відповідно до ч.3, 4 ст.53 Митного кодексу України не надано такі додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару, а саме: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість якого визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією; 4) копію митної декларації країни відправлення в належній якості».

Зазначений перелік документів, які на думку відповідача необхідно надати декларанту для підтвердження митної вартості товару та яких, на думку відповідача, було б достатньо для такого підтвердження, позивач не може надати в повному об`ємі, оскільки умови поставки Товару, що декларується, не передбачають будь-яких інших платежів позивачем, крім тих, що документально підтверджені та заявлені при декларуванні Товару.

Декларантом було надано необхідні документи, в тому числі платіжні, а факт неподання декларантом додаткових документів, витребуваних відповідачем, не є достатньою підставою для відмови в оформленні товару за основним методом визначення митної вартості.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина 6 статті 54 Митного кодексу України).

Положеннями статті 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм Митного кодексу України.

Відповідно до п 1.1 Контракту від 11.11.2021 №11.11.2021: «Поставка товару здійснюється відповідно до замовлення покупця. Кожне замовлення укладається у формі Специфікацій, які є невід`ємною частиною контракту. У кожній специфікації Сторони погоджують конкретний перелік товару та інші умови.»

Контракт (зовнішньоекономічний договір) щодо купівлі-продажу товару №11.11.2021 від 11.11.2021 та Специфікація до контракту від 11.05.2023, що оформлені між Позивачем та Постачальником були надані Відповідачу під час митного оформлення Товару, про що свідчать записи, з кодам 4100 та 4103 у МД-2 №23UA90U7 від 29.05.2023.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості відповідачем зазначено що рахунок-фактура (інвойс) №TR/2697 від 11.05.2023 не містить підпису/печатки продавця, і, на думку відповідача, це може свідчити про відсутність схвалення даного документа за вказаними умовами продажу, у тому числі, щодо ціни товару.

Відповідно до положення частини 3 статті 344 Господарського кодексу України міжнародні розрахунки регулюються нормами міжнародного права, банківськими звичаями і правилами, умовами зовнішньоекономічних контрактів, валютним законодавством країн - учасниць розрахунків. Згідно з частиною 6 статті 344 Господарського кодексу України, для здійснення міжнародних розрахунків використовуються комерційні документи, зокрема, рахунок-фактура.

Рекомендацією Європейської економічної комісії ООН №18 від 26-29 березня 2001 року «Заходи щодо спрощення процедур міжнародної торгівлі» пропонується по можливості уникати внесення від руки підписів або еквівалентних їм відміток на паперових документах (наприклад, на рахунках-фактурах).

Оскільки законодавством України з питань митної справи не встановлено вимог щодо обов`язкової наявності відбитку печатки на рахунку (Invoice), складеному нерезидентом, а в міжнародній практиці допускається застосування рахунків (Invoice) без підпису особи, складені нерезидентами рахунки (Invoice), які подаються під час здійснення митного оформлення товарів, можуть не містити підпису, що для митних органів під час здійснення митного контролю й оформлення товарів, не може слугувати підставою для відмови в митному оформленні.

Вищевказану позицію підтверджують Листи Державної митної служби України від 01.03.2011 за №11/3-10.10/3339-ЕП та від 29.04.2011 за №11.1/2-12.2/7000-ЕП.

Також відсутність в рахунку-фактурі (інвойсі) вказівки на зовнішньоекономічний договір чи специфікацію не може бути підставою для висновку про неможливість ідентифікації рахунку-фактури (Invoice) з поставкою товару, так як така ідентифікація може бути проведена на основі самого товару та інших документів, доданих на підтвердження митної вартості товару позивачем.

Відповідно до статті 1 Закону України від 01.07.2004 №1955-IV «Про транспортно-експедиторську діяльність» (далі - Закон №1955-IV) транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів; транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування; експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування.

Згідно статті 8 Закону №1955-IV експедитори надають клієнтам послуги, визначені за домовленістю сторін у договорі.

Згідно зі статтею 9 вказаного Закону за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі. Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування. Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Між, ТОВ "Нова-Технологія 1" та ФОП ОСОБА_3 укладений договір-заявка №1905-11-2 від 19.05.2023, який передбачає надання транспортно-експедиторських послуг по організації перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжміському та міжнародному сполученні. Послуга передбачає перевезення вантажу, а саме «Навантажувача JCB 535-125, серійний номер - JCB5AN7GKH2569665» за маршрутом: «Велика Британія Україна» з місцем завантаження: Gateway Auctions Limited Mitton Road Whalley Lancashire BB7 9JU (Велика Британія) та місцем розвантаження вантажу: місто Житомир.

Під час митного оформлення товару декларантом з МД-2 №23UA90U7 було подано наступні документи, видані ФОП ОСОБА_3 , які підтверджують понесені транспортні витрати позивача: рахунок-фактура щодо надання транспортно-експедиторських послуг №28052023-2 від 28.05.2023 (а.с.27) та довідка про транспортні витрати (документ, що підтверджує вартість перевезення товару) №2805/2 від 28.05.2023 (а.с.32).

Оскільки законом не визначено конкретний перелік документів, виключно якими підтверджується розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими документами, що містять цифрові значення, та які декларант вважає достатніми для підтвердження своїх транспортних витрат. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому, подані позивачем під час митного оформлення документи, що підтверджують транспортні витрати, є допустимим та достатнім доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 53 Митного кодексу України основною вимогою до транспортних (перевізних) документів є наявність в них відомостей про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Відповідно до частини 6 статті 9 Закону №1955-IV експедитор до виконання його зобов`язань за договором транспортного експедирування має право залучити інших осіб та виступати у відносинах з ними від свого імені.

З вищевикладеного видно, що ФОП ОСОБА_3 надає позивачу транспортно-експедиторські послуги, які включають організацію перевезення вантажів позивача у міжнародному сполученні, в тому числі, як вбачається з міжнародної автомобільної накладної (CMR) за допомогою третіх осіб: перевізників ALCOS Sp. та ФОП ОСОБА_4 та проміжного складу для перевантаження вантажу TRANS-KOMAR Bartlomiej Komar.

Додатково до матеріалів справи на підтвердження надання транспортно-експедиторських послуг та оплати цих послуг позивачем долучено наступні документи: договір-заявка №1905-11-2 від 19.05.2023 про надання транспортно-експедиторських послуг по організації перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжміському та міжнародному сполученні (а.с.40-41), платіжна інструкція №222 від 02.06.2023 (а.с.51) та акт прийому-передачі наданих послуг № вiд 30.05.2023 (а.с.52).

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини 2 статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: 1) рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; 2) банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; 3) калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Відповідно до Методичних рекомендацій з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 №65, собівартість перевезень (робіт, послуг) - це виражені в грошовій формі поточні витрати транспортних підприємств, безпосередньо пов`язані з підготовкою та здійсненням процесу перевезень вантажів і пасажирів, а також виконанням робіт і послуг, що забезпечують перевезення.

З огляду на викладене, експедиторська винагорода, яка передбачена рахунком-фактурою №28052023-2 від 28.05.2023 була включена позивачем до транспортних витрат так як перевезення товару здійснювалось за рахунок покупця, а послуги експедирування надавались на всьому шляху прямування вантажу (маршруті) від пункту його відправлення до пункту його призначення.

У випадку визначення митної вартості товару декларантом за першим методом, тобто за ціною договору (контракту), згідно частини 4 статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї ж статті.

Частина 10 статті 58 Митного кодексу України визначає витрати, які є складовими митної вартості, в тому числі витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару.

Поставка товару, за умовами контракту та специфікації здійснювалась на умовах EXW, за якими Покупець несе всі витрати і ризики, пов`язані з транспортуванням товару безпосередньо зі складу/фабрики продавця до місця призначення, саме тому цифрові значення з довідки про транспортні витрати №2805/2 від 28.05.2023 та рахунка-фактури №28052023-2 від 28.05.2023 були скориговані декларантом у відповідності до вищевказаних положень Митного кодексу України.

Отже, витрати на транспортування імпортованих товарів до їх ввезення на митну територію України, були включені декларантом до митної вартості, підтверджуються поданими транспортними (перевізними) документами, піддаються обчисленню та не містять розбіжностей.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частинах 1 та 2 статті 54 Митного кодексу України.

Аналіз положень частини 3 статті 53, частин 1, 2 та 5 статті 54, статті 58 Митного кодексу України дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Отже, з огляду на вищевказані правові норми, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.

У даному випадку, відмовляючи ТОВ "Нова-Технологія 1" у визначенні митної вартості за першим методом, відповідач виходив з того, що декларантом не надано в повному обсязі додаткових документів, передбачених ч.3 ст.53 Митного кодексу України, а саме: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією; 4) копію митної декларації країни відправлення.

На думку митного органу, заявлена митна вартість товарів є нижчою за рівень митної вартості аналогічних товарів, митне оформлення яких уже здійснено в Україні в час, максимально наближений до часу експорту товарів, заявлених до митного оформлення.

При цьому, передбачені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України документи, які були подані позивачем до митного оформлення, не містять у собі будь-яких розбіжностей чи недостовірних відомостей. Вказаних документів було достатньо для цілей митного оформлення.

Крім того, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості вказано, що відповідачем застосовано другорядний метод, а саме: резервний метод, відповідно до статті 64 Кодексу з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, яка що найбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях товарів.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості №UA101020/2023/000098/2 від 30.05.2023 відповідачем не наведено розбіжності в цифрових значеннях, які могли б поставити під сумнів достовірність митної вартості, заявленої декларантом та які не дають можливості визначити митну вартість товару за першим методом. Натомість доказами, наданими позивачем, які містяться у матеріалах справи, підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях.

Будь-яких належних доказів, що свідчили б про відсутність у документах, які підтверджують митну вартість товарів, перелік яких наведено у частині 2 статті 53 Митного кодексу України, відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, митний орган не надав.

Відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, так як всі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів ним було надано. Зазначене свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність прийнятого Житомирською митницею рішення від 30.05.2023 №UA101020/2023/000098/2 про коригування митної вартості товарів.

Відсутність витребуваних відповідачем додаткових документів не впливає на правильність визначення позивачем (декларантом) митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Крім того, неподання позивачем (декларантом) запитуваних відповідачем документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не може бути достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування відповідачем іншого методу визначення митної вартості.

При застосуванні шостого (резервного) методу визначення митної вартості митницею використовується інформація з бази даних ЄАІС ДМСУ про вже проведені митні оформлення подібного товару. При цьому, за основу при коригуванні береться вартість товару, за якою цей товар оформлено у вільний обіг. Додаткові дії щодо віднімання, додавання певних складових не нараховуються, оскільки вказане не приймається даним методом визначення митної вартості товару.

При цьому необхідно розрізнити шостий (резервний) метод визначення митної вартості товару та метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів (ст.59 Митного кодексу України) та метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів (ст.60 Митного кодексу України).

Відповідності до частини 2 статті 59 Митного кодексу України при застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

При цьому вказані умови не приймаються для шостого (резервного) методу визначення вартості митного товару, передбаченого ст.64 Митного кодексу України.

Висновок митного органу про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, є необґрунтованим, а застосування резервного методу - протиправним.

Виходячи з того, що твердження митного органу про неможливість застосування обраного позивачем основного методу є необґрунтованим та безпідставним, подані позивачем до митного органу документи, є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства та підтверджують заявлені позивачем відомості про митну вартість товарів.

Згідно з частиною 6 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. Тобто, однією з підстав для відмови у прийнятті митної декларації є неправильність визначення декларантом митної вартості товарів.

Оскільки, на час прийняття оспорюваних картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення про коригування митної вартості були відсутні підстави, передбачені частиною 6 статті 54 Митного кодексу України, відповідні рішення суб`єкта владних повноважень також є протиправними та підлягають скасуванню.

Отже, Житомирська митниця протиправно оформила картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA101020/2023/000739 від 30.05.2023 та рішення про коригування митної вартості №UA101020/2023/000098/2 від 30.05.2023, у зв`язку з чим cуд задовольняє адміністративний позов.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного рішення та картки відмови, тому суд задовольняє адміністративний позов.

У позові було заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Розглянувши зазначену вимогу позивача, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами 1, 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05.07.2012 №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.09.2019 (справа №810/3806/18, справа №810/2816/18, справа №810/3806/18), від 22.11.2019 (справа №810/1502/18).

Для підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем до матеріалів справи з перелічених вище доказів надано: договір про надання правничої допомоги від 11.09.2023 (а.с.104-105); акт №ОУ-0000795 здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) від 10.05.2024 (а.с.103) та детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом у справі №240/30277/23.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Задовольнити адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова-Технологія 1" (вул.Покровська, буд.203-А, м.Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н, 10031, ) до Житомирської митниці Державної митної служби України (вул.Перемоги, 25, м.Житомир, 10003, ) про визнання протиправним та скасування рішення і картки відмови.

Визнати протиправним та скасувати рішення Житомирської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості №UA101020/2023/000098/2 від 30.05.2023.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови Житомирської митниці Державної митної служби України картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA101020/2023/000739 від 30.05.2023.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці Державної митної служби України на користь "Нова-Технологія 1" 5368,00 грн на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці Державної митної служби України на користь "Нова-Технологія 1" 5000,00 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Гурін

19.05.25