Справа № 285/1884/25
Суддя: Помогаєв А. В.
Дата ухвалення: 2025-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/1884/25

провадження у справі №2-а/0285/68/25

15 травня 2025 року м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області

у складі судді Помогаєва А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

УСТАНОВИВ:

07.04.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУНП в Житомирської області, в якому просив скасувати постанову серії ЕНА №4165242 від 28.02.2025 про накладення на нього адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову зазначає, що будь-яких правопорушень не вчиняв. 27.02.2025 року інспектор Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області Шевченко Олексій Ігорович, безпідставно відносно позивача виніс вищезазначену постанову.

У постанові зазначено, що 27.02.2025 року ОСОБА_1 в м. Звягелі, по вул. Київській керував транспортним засобом "Mitsubishi Outlander", реєстраційний номер НОМЕР_1 , не пропустив пішохода, який переходив проїзну частину на регульованому пішоходному переході, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивач вважає, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки даною нормою передбачено відповідальність за ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а місцем події був регульований пішохідний перехід. Крім того, посилається на порушення посадовою особою поліції визначеного законом порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

22.04.2025 ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області відкрито спрощене позовне провадження, без виклику сторін.

25.04.2025 набрав чинності Закон України від 26.02.2025 № 4273-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів", яким змінено назву Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області на Звягельський міськрайонний суд Житомирської області.

06.05.2025 надійшов відзив на позовну заяву з викладеними в ньому запереченнями. Представник відповідача посилається на те, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності є правомірним, постанова винесена у межах повноважень працівників поліції та у спосіб, визначений КУпАП, із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням усіх обставин справи. До відзиву додано диск з файлами відеозапису спірної події.

12.05.2025 надійшла відповідь позивача на відзив, у якій посилається на безпідставність доводів відповідача та недопустимість використання відеозапису в якості доказу правопорушення, оскільки інформація про нього не зазначена у тексті оскаржуваної постанови.

Дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов наступних висновків.

Встановлено, що 27.02.2025 року інспектором Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області Шевченко О.І. винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

У постанові зазначено, що 27.02.2025 року ОСОБА_1 в м. Звягелі, по вул. Київська, 45, керував транспортним засобом "Mitsubishi Outlander", реєстраційний номер НОМЕР_1 , не пропустив пішохода, який переходив проїзну частину на регульованому пішохідному переході, чим порушив п. 18.2 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Пунктом 18.2 Правил дорожнього руху встановлено, що на регульованих пішохідних переходах і перехрестях при сигналі світлофора чи регулювальника, що дозволяє рух транспортним засобам, водій повинен дати дорогу пішоходам, які закінчують перехід проїзної частини відповідного напрямку руху і для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП встановлено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Суд визнає необґрунтованим посилання позивача на те, що вищенаведена норма встановлює відповідальність лише за ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, оскільки текстом закону прямо передбачено також відповідальність за порушення правил проїзду пішохідних переходів, як самостійний склад правопорушення.

Факт порушення ОСОБА_1 вимог п. 18.2 Правил дорожнього руху, а саме ненадання дороги пішоходу, підтверджується відеозаписом з місця події.

Заперечення позивача щодо недопустимості використання даного відеозапису в якості доказу суд визнає безпідставними.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Вимоги щодо допустимості доказів встановлено ст. 74 КАС України.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 75 КАС України).

Згідно ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У даній справі предметом спору є правомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

У якості доказу вини ОСОБА_1 у даній справі відповідачем надано суду диск з файлами відеозаписів нагрудної відеокамери працівника поліції, одним з яких зафіксовано порушення правил дорожнього руху ОСОБА_1 під час керування автомобілем.

Суд визнає необґрунтованими посилання позивача на недопустимість використання у якості доказу відеозапису, наданого відповідачем, з наступних підстав.

Позивач не заперечує, що на відеозаписі зафіксовано подію, яку посадовою особою поліції кваліфіковано як адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Такий відеозапис відповідає критеріям, які встановлено ст. 72 КАС України, отже може бути використаний під час розгляду справи у порядку адміністративного судочинства.

Позивачем не надано доказів того, що відеозапис створено з порушенням вимог чинного законодавства. Більше того, він сам посилається на нього в обґрунтування правомірності своїх дій під час проїзду перехрестя з пішохідним переходом.

Відсутність у тексті оскаржуваної постанови відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис, є порушенням вимог ст. 283 КУпАП.

Разом з тим, такий формальний недолік не є підставою для скасування рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки не впливає на зміст резолютивної частини оскаржуваної постанови, не створює для позивача юридичних наслідків.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.

Таким чином, відеозапис, яким зафіксовано подію правопорушення, може бути створений будь-якою особою. Порядок збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення чітко не регламентований КУпАП.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Висновки посадової особи поліції про кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП ґрунтуються на обставинах, які ця посадова особа безпосередньо спостерігала, перебуваючи на місці вчинення правопорушення.

Крім того, суд бере до уваги письмові пояснення позивача, у яких він визнає факт проїзду регульованого пішохідного переходу за обставин, які зазначені в оскаржуваній постанові.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Таким чином, для оцінки дій позивача у даній справі відсутня необхідність використання додаткових доказів (зокрема відеозапису).

Суд не бере до уваги посилання позивача на відсутність у справі інформації про пішохода, якому було створено перешкоду в русі, та його пояснень, оскільки диспозиція ч. 1 ст. 122 КУпАП є бланкетною в частині посилання на порушення правил проїзду пішохідних переходів та містить формальний склад правопорушення, тобто не передбачає настання наслідків правопорушення (у тому числі - наявність потерпілого).

Встановлений пунктом 18.2 Правил дорожнього руху (затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001) обов`язок водія дати дорогу пішоходам, визначає мету застосування даного правила - усунення ризику створення перешкоди чи небезпеки для пішоходів.

Наявність пішохода на пішохідному переході в момент його проїзду визнана позивачем.

Суб`єктивна оцінка водія щодо відсутності перешкоди чи небезпеки для пішохода у конкретній ситуації не може бути обставиною, що виправдовує порушення конкретного правила дорожнього руху.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Встановлені судом обставини дають підстави для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Справа про адміністративне правопорушення розглянута уповноваженою особою.

Недоліки оскаржуваної постанови, на які посилається позивач, не є такими, що впливають на законність ухваленого суб`єктом владних повноважень рішення про накладення адміністративного стягнення.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності встановлено ст. 286 КАС України.

Повноваження адміністративного суду в справах даної категорії визначено ч. 3 ст. 286 КАС України наступним чином:

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування або зміни відсутні. Адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72-76, 246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо скаргу не було подано. У випадку оскарження - з моменту проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складання.

Суддя А.В. Помогаєв