Справа № 357/5611/25
Суддя: Рижко Г. О.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/5611/25
Провадження № 2-а/357/93/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя - Рижко Г. О. ,

при секретарі - Вангородській О. С.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Короля П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду № 6 справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Короля Павла Васильовича звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови № БЦРТЦК/654 від 04.04.2025 року за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та закриття провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 04 квітня 2025 року за підписом ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , підполковника ОСОБА_2 було винесено постанову № БЦРТЦК/654 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП щодо визнання винним громадянина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень. Постанову було винесено на підставі протоколу серії БЦТРК № 654 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, складеного 18.03.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 командиром 3 роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 майором ОСОБА_3 .

Спірну постанову отримав 14.04.2025, що підтверджується проставлянням позивачем власноручного підпису після резолютивної частини цього документу.

Підставою для складання протоколу серії БЦТРК № 654 зазначено, що 18.03.2025 близько 13 год. 00 хв. в АДРЕСА_1 позивач не мав при собі військово-облікового документа та не пред`явив його уповноваженій особі, молодшому сержанту ОСОБА_4 , тим самим не дотримавшись вимог ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що у подальшому стало наслідком видання раніше вказаної постанови, законність якої ставиться під сумнів у межах цієї справи.

На примірнику названого протоколу, який залишився у ІНФОРМАЦІЯ_4 позивач зазначив, що категорично не згодний із інкримінованим йому обвинуваченням, вважає його безпідставним та таким, що не узгоджується із ключовими нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. А тому, використовуючи своє питоме право, гарантоване Основним законом України, позивач звертається до суду задля доведення у встановленому законом порядку факту відсутності у його діях будь якого роду складу правопорушення.

Зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення від 18 березня 2025 року, датою розгляду справи про адміністративне правопорушення вказано 04 квітня 2025 року о 12 год. 00 хв. Однак, прибувши на розгляд справи у зазначений день та час, співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачу було повідомлено, що сьогодні розгляд справи не відбудеться і порадили прийти за тиждень. Прибувши до згаданої установи повторно приблизно 10/11 квітня 2025, позивач знову був поінформований працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 про те, що справа відносно нього сьогодні знову не буде розглядатися та порадили прийти через кілька днів. Вказана ситуація повторювалася ще неодноразово, допоки 14 квітня 2025 року позивач все таки домігся отримання оскаржуваної постанови.

Вказує, що як вбачається із довідки серії № 375941 (форма Б) від 02 травня 2008 року, Позивач є раніше засудженою особою за вчинення ряду тяжких злочинів. Так, 30 серпня 2001 року постановою апеляційного суду Київської області, яке ухвалою Верховного Суду України від 20 червня 2002 року змінено в частині перекваліфікації обвинувальної статті, Позивача засуджено до 10 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, за вчинення кримінального правопорушення передбаченого частиною п`ятою статті 185 Кримінального кодексу України (крадіжка, вчинена в особливо великих розмірах або організованою групою). Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 квітня 2008 року Позивач був умовно- достроково звільнений на 2 роки 7 місяців та 3 дні раніше визначеного судом строку. Відповідно до пункту г) частини п`ятої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» № 2232-XII виключенню з військового обліку у військових комісаріатах підлягають громадяни які були засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжких злочинів (у редакції чинній на момент оголошення Позивачу вироку). За змістом частини четвертої та п`ятої статті 12 Кримінального кодексу України ( у редакції чинній на момент оголошення Позивачу вироку) тяжким злочином є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років. Особливо тяжким злочином є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі. Із наведених норм матеріального законодавства, у історичній ретроспективі вбачається, що імперативному виключенню із військового обліку підлягали особи які вчинили тяжкий злочин, при цьому виходячи із синтаксичного аналізу норми п. г) ч. 5 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» № 2232-XII вказане правило немало альтернатив застосування та мало втілюватися в життя незалежно від волі особи яка виключалася із військового обліку за наведеною вище підставою. Тому, оскільки позивач виключений з військового обліку, його не можливо притягнути до адміністративної відповідальності за інкримінованою йому статтею КУпАП.

Зазначає, що оскільки розгляд справи відбувся без участі позивача з порушенням процедури розгляду справи, це позбавило позивача прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.

Рух справи та позиція сторін

Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.04.2025 поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 01.05.2025 на 14:30 год. Відповідачу роз`яснено право у строк до 01 травня 2025 року подати відзив на позовну заяву, також роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

01.05.2025 в зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю відомостей про причини неявки розгляд справи відкладено на 12.05.2025 на 11:30 год.

12.05.2025 суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення та на місці постановив відкласти ухвалення та проголошення рішення на 19.05.2025 на 15:00 год.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з викладених у позові підстав, просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_5 , в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, про поважність причин неявки суд не повідомили. Відзив до суду не надходив.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши доводи сторони, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Вивчивши та дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію встановлена статтею 210-1 КУпАП.

Частиною 1 статті 210-1 КУпАП передбачено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з частиною 3 наведеної статті вчинення дій, передбачених частиною 1 цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Спеціальним законом, який визначає, зокрема обов`язки громадян щодо здійснення мобілізації в особливий період, є Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон № 3543, зі змінами та доповненнями, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» № 3633-IX від 11 квітня 2024 року).

За визначенням абзацу 5 частини 1 статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який триває і досі.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03 березня 2022 року № 2105-IX затверджено Указ Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, яким оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває і досі.

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації визначені у статті 22 Закону № 3543, відповідно до частини 6 якої, у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Відповідно до абзацу 3 пункту 10-1 Правил військового обліку, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон.

Отже, суд зазначає, що за змістом частини 6 статті 22 Закону № 3543-XII, відповідальність за частиною 3 статті 210-1 КУпАП настає, як за відсутності при собі військово-облікового документа, так і при непред`явленні його за вимогою уповноваженого представника.

Таким чином, громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ в період проведення мобілізації та/або протягом дії воєнного стану, а його відсутність є порушенням законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що визначає склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

У свою чергу, законодавчий припис про необхідність мати при собі і пред`являти за вимогою військово-обліковий документ покладає на особу обов`язок отримати такий документ.

Як зазначає позивач, він є виключеним з військового обліку, відповідно до пункту г) частини 5 ст. 37 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» і його неможливо притягнути до адміністративної відповідальністі за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, оскільки станом на 18.03.2025, він не мав при собі військово-облікового документу та не пред`явив його на вимогу уповноваженої особи.

Частиною 10 статті 1 Закону № 3543 (в редакції, чинній до внесення змін Законом № 3633-IX від 11 квітня 2024 року) було передбачено, що до військово-облікових документів належать:

- посвідчення призовника,

- військовий квиток,

- тимчасове посвідчення військовозобов`язаного.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа» від 16 травня 2024 року № 559 (далі - Порядок № 559) затверджено нову форму військово-облікового документа, який і має таку назву.

Пунктом 2 цієї постанови установлено, що військово-облікові документи, оформлені до набрання чинності цією постановою, вважаються дійсними на всій території України до видачі військово-облікового документа нового зразка.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 559 військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3 і 4 частини шостої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559 «Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа».

Пунктом 2 Порядку № 559 встановлено, що військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється):

- в електронній формі - засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або Державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони та/або Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації);

- у паперовій формі - на бланку, форма якого затверджується постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559.

Згідно із пунктом 7 Порядку № 559 військово-обліковий документ в електронній формі формується на безоплатній основі за бажанням особи після проходження нею електронної ідентифікації та автентифікації.

Формування та відображення військово-облікового документа в електронній формі здійснюється автоматично за умови підключення електронного пристрою до Інтернету та наявності у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей, визначених у пункті 8 цього Порядку.

Відповідно до абзацу другого пункту 82 та пункту 9 Порядку № 559 формування військово-облікового документа в електронній формі для друку може здійснюватися особисто засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або адміністратором центру надання адміністративних послуг засобами Порталу Дія (у разі особистого звернення) за умови уточнення облікових даних.

Військово-обліковий документ в електронній формі (у тому числі роздрукований) та військово-обліковий документ у паперовій формі мають однакову юридичну силу.

За пунктом 14 Порядку № 559 військово-обліковий документ на бланку видається (замінюється) за письмовою заявою громадянина України районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки або його відділом (відповідним органом СБУ, підрозділом розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку або виключення з військового обліку у випадках, зокрема, якщо призовник, який перебував на військовому обліку до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559, не отримував посвідчення призовника, а військовозобов`язаний та резервіст - військового квитка осіб рядового, сержантського і старшинського складу, військового квитка офіцера запасу або тимчасового посвідчення військовозобов`язаного.

Для отримання (заміни) військово-облікового документа на бланку громадянин зобов`язаний особисто звернутися з письмовою заявою до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (відповідного органу СБУ, розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку або виключення з військового обліку та надати кольорову фотокартку встановленого розміру. (пункт 17 Порядку № 559).

Згідно із пунктом 18 Порядку № 559 військово-обліковий документ на бланку повинен бути виданий (замінений) протягом п`яти робочих днів з дати реєстрації заяви в районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки або його відділі (відповідному органі СБУ, підрозділі розвідувального органу).

Отже, оформлення і отримання військово-облікового документу в електронній або паперовій формі залежало від волевиявлення самого позивача, якого він не висловив.

Отже, на момент винесення спірної постанови у позивача не було наявного при собі дійсного військово-облікового документа в оновленій формі чи старого зразка.

Дійсно, за змістом п. 5 «г» ст. 37 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній станом на 02 травня 2008 року дата умовно-дострокового звільнення позивача) виключенню з військового обліку у військових комісаріатах підлягають громадяни, які були засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжких та/або особливо тяжких злочинів.

Натомість, за змістом п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній з 18 травня 2024 року) взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України, зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань.

Частиною 6 ст. 37 вказаного Закону (в редакції, чинній з 18 травня 2024 року) передбачено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:

1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;

2) припинили громадянство України;

3)визнані непридатними до військової служби;

4) досягли граничного віку перебування в запасі.

У громадянина, якого виключено з військового обліку, відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.

За змістом пункту 4 розділу «Загальні питання» Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560, на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані: особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України; особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ; засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.

Отже, починаючи з 18.05.2024 (момент внесення законодавчих змін до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»), та станом на момент затримання (18.03.2025), у ОСОБА_1 виник обов`язок стати на військовий облік та отримати військово-обліковий документ, відповідно до ст. 37 до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», проте, зазначене не було здійснено позивачем і станом на 18.03.2025 в нього був відсутній військово-обліковий документ.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

13.11.2024 діловодом ГДЗ, старшим солдатом ОСОБА_4 було складено протокол № 1744.

З приводу дотримання порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення суд зазначає наступне.

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення 18.03.2025 близько 13:00 год. (дата та час вчинення правопорушення) в АДРЕСА_1 позивач не мав при собі військово-облікового документа та не пред`явив його уповноваженій особі, молодшому сержанту ОСОБА_4 , в особливий період, порушивши вимоги ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП (а.с. 9).

Протокол міститься запис про роз`яснення позивачу змісту ст. 63 Конституції України, прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Також у протоколі зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 12:00 год. 04.04.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) , каб. № 30.

Другий примірник протоколу був вручений позивачу, про що у постанові наявний його підпис.

В подальшому 04.04.2025 начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_5 проведено розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 та винесено оскаржувану постанову.

Відповідно до ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи;

2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;

4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно зі ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Таким чином, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, має бути забезпечено право завчасно знати про дату, час та місце розгляду справи, що є гарантією реалізації наданих ст. 268 КУпАП прав, зокрема, на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання пояснень та доказів, заявлення клопотань, здійснення захисту.

Стосовно посилань позивача на розгляд протоколу без його участі суд зазначає наступне.

Як встановлено із матеріалів справи, позивачем був отриманий другий примірник протоколу про адміністративне правопорушення № 654 від 18.03.2025, отже про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач був повідомлений належним чином.

При цьому, позивач на розгляд справи про адміністративне правопорушення не з`явився, причин відсутності не повідомив, клопотань про відкладення розгляду не надавав.

Разом з тим, під час складення протоколу № 654 від 18.03.2025 позивачу були роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП, серед яких також право заявляти клопотання, з огляду на що позивач не був позбавлений можливості скористатись наданим йому правом заявити клопотання, зокрема, щодо відкладення розгляду справи чи бажання скористуватися професійною правовою допомогою.

Суд робить висновок, що відповідачем дотримано процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскаржувана постанова містить необхідні реквізити, у тому числі, виклад обставин правопорушення, установлених під час розгляду справи, посилання на правові норми, порушення яких стало підставою для притягнення позивача до відповідальності.

Таким чином, судовим розглядом підтверджений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

На підставі викладеного, суд висновує, що постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_5 № БЦРТЦК/654 від 04.04.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є правомірною та підстави для її скасування відсутні.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем витрати у виді судового збору покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 77, 205, 241-246, 286, 268-271 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 19.05.2025.

СуддяГ. О. Рижко