Справа № 200/1819/25
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2025 року Справа№200/1819/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Троянової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача ОСОБА_2 , про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним рішення, оформленого листом від 05.03.2025 р. №2611/6/05-99-24-05-05, про відмову позивачу та ОСОБА_2 у визначенні платником податку на нерухоме майно - квартири АДРЕСА_1 за 2021, 2022 та 2023 р. ОСОБА_2 ; зобов`язання визначити платником податків на нерухоме майно квартири АДРЕСА_1 за 2021, 2022 та 2023 р. ОСОБА_2 .

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 рокусуд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) без виклику учасників справи. Залучено Залучити як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача ОСОБА_2 .

За правилами частини 1 статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином за допомогою програмного забезпечення «Електронний суд».

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 18.02.2025 року відповідачем сформовано спірні податкові повідомлення-рішення, якими йому визначені податкові зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки стосовно належної йому квартири за 2021, 2022 та 2023 роки. Зазначив, що звернувся зі своєю дружиною до відповідача із заявами, якими просили визначити саме дружину платником податків за вказані роки стосовно спільного нерухомого майна та скасувати податкові повідомлення-рішення, проте відповідач повідомив про відсутність підстав для проведення перерахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021-2023 роки та скасування податкових повідомлень, оскільки заява про визначення платника податку надійшла 19.02.2025 р., та дана інформація буде врахована в 2026 році при визначенні податкового зобов`язання за 2025 рік. Рішення відповідача, оформлене листом від 05.03.2025 р. №2611/6/05-99-24-05-05, про відмову у визначенні його дружини платником податку на нерухоме майно - квартири АДРЕСА_1 за 2021, 2022 та 2023 р. вважає протиправним, просив задовольнити позов.

Відповідачем через канцелярію суду у встановлені судом строки, надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що відповідно до даних ІКС ДПС за позивачем обліковується, зокрема, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 112,1 кв.м. На підставі вищезазначеного позивачу 27.06.2023 та 26.06.2024 року були сформовані в автоматичному режимі в ІКС ДПС податкові повідомленнярішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2021, 2022, 2023 роки та надіслані поштою 16.12.2024, які відображаються в приватній частині електронного кабінету платника податків. 06.01.2025 ОСОБА_1 були надані заяви № 221/6, 212/6, 269/6, 12.02.2025 була надана заява № 3608/6 для проведення звірки даних щодо об`єктів житлової та нежитлової нерухомості.На підставі заяв ОСОБА_1 18.02.2025 була проведена звірка даних щодо об`єктів нерухомого майна, якими володіє платник. В результаті чого за вказану квартиру були сформовані нові податкові повідомленнярішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, код платежу 18010200, за 2021 рік: № 0-0515-UA0056793 на суму 2122,80 грн, за 2022 рік № 0-0515-UA0056793 на суму 2299,7 грн, за 2023 рік № 0-0515-UA0056793 на суму 1580,31 грн. До ГУ ДПС надійшли заяви від ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визначення платника податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 112,1 кв. метрів, ОСОБА_3 . Зазначили, що підстави для проведення перерахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 20212023 роки та скасування податкових повідомлень-рішень у ГУ ДПС відсутні, оскільки заяви про визначення платника податку надійшли 19.02.2025 та 25.02.2025 року, що в свою чергу буде враховано при обчисленні податку за 2025 рік у 2026 році.

Крім того, третьою особою подано пояснення, відповідно до яких вона написала заяву до відповідача 19.02.2025 про визначення її платником податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки стосовно квартири АДРЕСА_1 за 2021, 2022 та 2023 р. Відповідач у зверненні від 24.03.2025 року повідомив, що відсутні підстави для проведення перерахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021-2023 роки та скасування податкових повідомлень, оскільки моя заява про визначення платника податку надійшла 25.02.2025 р. та дана інформація буде врахована в 2026 році при визначенні податкового зобов`язання за 2025 рік.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України (паспорт № НОМЕР_2 ).

Відповідач - Головне управління Державної податкової служби у Донецькій області (ЄДРПОУ ВП 44070187) є суб`єктом владних повноважень, на якого чинним законодавством покладені владні управлінські функції стосовно контролю у сфері податкових взаємовідносин.

Судом встановлено на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що ОСОБА_1 належить на праві власності квартира загальною площею 112,1 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 від 21 серпня 1999 року, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Слов`янська Донецької області, встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження 21 серпня 1999 року зроблено запис №382. Прізвище дружини після одруження: ОСОБА_5 .

ОСОБА_2 є учасником бойових дій, що підтверджує посвідчення серії НОМЕР_4 від 15.12.2017 року.

18.02.2025 року Головним управлінням ДПС у Донецькій області прийнято податкове повідомлення рішення форми «Ф» №0-0515-UA1056793, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, вiдмiнне вiд земельної ділянки - вищезазначену квартиру за 2021 рік у розмірі 2122,80 грн.

18.02.2025 року Головним управлінням ДПС у Донецькій області прийнято податкове повідомлення рішення форми «Ф» №0-0515-UA1056793, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, вiдмiнне вiд земельної ділянки - вищезазначену квартиру за 2022 рік у розмірі 2299,70 грн.

18.02.2025 року Головним управлінням ДПС у Донецькій області прийнято податкове повідомлення рішення форми «Ф» №0-0515-UA1056793, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, вiдмiнне вiд земельної ділянки - вищезазначену квартиру за 2023 рік у розмірі 1580,31 грн.

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДПС у Донецькій області із заявою від 19.02.2025 року про визначення ОСОБА_2 податкових зобов`язань та скасування податкових повідомлень-рішень №0-0515-UA0056793, №0-0515-UA005679 3, №0-0515-UA0056793 від 18.02.2025 року. До заяви додано заяву ОСОБА_2 від 19.02.2025 року, свідоцтво про шлюб, посвідчення учасника бойових дій.

ОСОБА_2 звернулася до Головного управління ДПС у Донецькій області із заявою від 19.02.2025 року, відповідно до якої зазначила про надання згоди бути платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки стосовно квартири АДРЕСА_1 , та просила врахувати наявний у неї статус учасника бойових дій при визначенні вказаного податкового зобов`язання.

Головним управлінням ДПС у Донецькій області за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 надано відповідь листом від 05.03.2025 року №2611/6/05-99-24-05-05, відповідно до якої заява ОСОБА_3 про визначення платника податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 112,1 кв.м., буде врахована при проведенні обчислення суми податку за 2025 рік у 2026 році. Таким чином, підстави для проведення перерахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2021-2023 роки та скасування ппр у ГУ ДПС відсутні, оскільки заява про визначення платника податку надійшла 19.02.2025 року.

Крім того, ОСОБА_2 звернулася до Головного управління ДПС у Донецькій області із заявою від 25.02.2025 року, відповідно до якої зазначила про надання згоди бути платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки стосовно квартири АДРЕСА_1 , та просила врахувати наявний у неї статус учасника бойових дій при визначенні вказаного податкового зобов`язання.

Головним управлінням ДПС у Донецькій області за наслідками розгляду заяви ОСОБА_2 надано відповідь листом від 24.03.2025 року №3869/6/05-99-24-05-05 аналогічного, викладеному у листі від 05.03.2025 року №2611/6/05-99-24-05-05.

Не погоджуючись із відповіддю ГУ ДПС у Донецькій області, викладеній у листі від 05.03.2025 року №2611/6/05-99-24-05-05, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, визначено нормами Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України, у редакції, чинній на час спірних правовідносин).

Відповідно до пп.41.1.1. п.41.1. ст. 41 Податкового кодексу України,контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Підпунктом 54.3.3. п. 54.3. ст. 54 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з п. 58.1. ст. 58 Податкового кодексу України, контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян).

За змістом пункту 8.1 статті 8 ПК України, в Україні, встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Пунктом 8.3 статті 8 ПК України визначено, що до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і єобов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до підпункту 10.1 статті 10 ПК України, до місцевих податків належать податок на майно.

Пунктом 10.3 статті 10 ПК України визначено, що місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.

Розділом XII Податкового кодексу України врегульовано сплату платниками податків податку на майно.

Згідно з пп. 265.1.1. п.265.1. ст.265 ПК України, податок на майно складається, зокрема, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

За пп. 266.1.1. п.266.1. ст.266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.1.2. п.266.1. ст.266 ПК України встановлено, що визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб:

а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;

б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Відповідно до пп.266.2.1 п. 266.2. ст. 266 ПК України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За пп.266.3.1,266.3.2. п.266.3. ст.266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності

Згідно з пп. 266.5.1. п. 266.5. ст. 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1. п. 266.6. ст. 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до пп. «а» пп. 266.4.1. п. 266.4. ст. 266 ПК України, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів.

За пп.266.7.1. п. 266.7. ст. 266 ПК України,обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно з пп.266.7.2. п. 266.7. ст. 266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, визначені в абзаці першому цього підпункту, що надсилаються платнику податку, повинні містити щодо кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, зокрема, але не виключно, інформацію про адресу місцезнаходження об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, його площу, ставки та надані фізичним особам пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп.266.7.3. п. 266.7. ст. 266 ПК України, платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо:

Об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку;

розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку;

права на користування пільгою із сплати податку;

розміру ставки податку;

нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Згідно з пп. 266.7.4. п. 266.7 ст. 266 ПК України, органи державної реєстрації прав на нерухоме майно зобов`язані у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій, надає відомості у строки та в порядку, встановлені підпунктом 70.16.7-1 пункту 70.16 статті 70 цього Кодексу.

У разі подання платником податку контролюючому органу правовстановлюючих документів на нерухоме майно, відомості про яке відсутні у базі даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, сплата податку фізичними особами здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом відомостей від органів державної реєстрації прав на нерухоме майно про перехід права власності на об`єкт оподаткування.

Судом встановлено, що п. 1 рішення Слов`янської міської ради від 07.07.2017 року №5-ХХVII-7«Про встановлення на території міста Слов`янська ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» затверджено ставки податку на нерухоме майно, згідно Додатку 1, відповідно до якого ставка вказаного податку для об`єкту житлової нерухомості квартира для фізичних осіб становить 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м. бази оподаткування.

Пунктом 3 вказаного рішення затверджено пільги з податку на нерухоме майно, згідно Додатку 2, відповідно до якого від сплати вказаного податку звільнено осіб, які належать до учасників бойових дій.

Рішенням Слов`янської міської ради від 24.06.2020 року №20-LXXXIV-7 продовжено дію на 2021 рік вказаного рішення Слов`янської міської ради від 07.07.2017 року №5-ХХVII-7«Про встановлення на території міста Слов`янська ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки».

Пунктом 1 розпорядження начальника Слов`янської міської військової адміністрації від 19.12.2022 року №309 «Про встановлення на території Слов`янської міської територіальної громади ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно Додатку 1, відповідно до якого ставка вказаного податку для об`єкту житлової нерухомості для фізичних осіб становить 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м. бази оподаткування.

Пунктом 3 вказаного розпорядження встановлено пільги з податку на нерухоме майно, згідно Додатку 2, відповідно до якого від сплати вказаного податку звільнено осіб, які належать до учасників бойових дій.

Як вже зазначалося судом, позивач та його дружина звернулися до відповідача із заявою щодо визначення ОСОБА_2 платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - квартиру загальною площею 112,1 кв. м. за 2021-2023 роки, проте відповідач відмовив у задоволенні заяви позивача та третьої особи, мотивуючи тим, що заяви про визначення платника податку як такі, що надійшли у 2025 році, будуть враховані при обчисленні податку, починаючи з 2025 року.

Водночас, відповідачем не враховано положення 266.7.3. п. 266.7. ст. 266 Податкового кодексу України, оскільки позивач фактично звернувся до відповідача із заявою про проведення звірки даних щодо права користування пільгою зі сплати податку, в даному випадку, його дружини, та, відповідно, нарахованої суми податку.

Суд не приймає посилання відповідача на положення підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України, оскільки положеннями вказаного підпункту встановлено період, за який проводиться нарахування податку на для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб.

При цьому, суд звертає увагу, що положенням вказаного підпункту, так само як і положеннями підпункту 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України не встановлено заборони на визначення особи, яка буде платником податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, за минулий період.

Слід зазначити, що податкове законодавство передбачає імперативний алгоритм дій в ситуаціях, коли закон допускає подвійне (множинне) тлумачення, а саме у відповідності до п.56.21 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. Аналогічний принцип податкового законодавства передбачений в п.4.1.4 ПК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018р. у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи. Діючи послідовно, Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постанові від 30.01.2019 р. у справі № 442/456/17 також наголосила, що у випадку відсутності «якості» закону перевага має надаватися найбільш сприятливому для платника тлумаченню законодавства України.

Також слід звернути увагу, що Верховний Суд у справі 380/671/20 наголошував, що презумпція сформульована як принцип у статті 4 ПК України (пункт 4.1.4). Саме таким чином встановлено найвищий ступінь її імперативності. Крім того, презумпція також закріплена як спеціальна норма у пункті 56.21 статті 56 ПК України саме для цього виду правовідносин, що означає безумовне її врахування при вирішенні спорів, що регулюються означеною статтею. Сама юридична конструкція норми пункту 56.21 статті 56 ПК України дає підстави стверджувати, що презумпція застосовна не лише у ситуації прямої суперечності норм, але й у будь-якій іншій ситуації невизначеності в процесі правозастосування.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що в даному випадку перевага повинна бути надана тому тлумаченню, що є найбільш сприятливим для платника податків, а саме визначення дружини позивача платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме, квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 112,1 кв.м., як таку, яка надала згоду бути відповідним платником за 2021-2023 роки.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до частини1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинстває справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють,чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, враховуючи що відповідачем фактично не вчинено дій щодо визначення ОСОБА_2 платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2021-2023 роки, а лист від 05.03.2025 р. №2611/6/05-99-24-05-05 не є актом індивідуальної дії, який видано на виконання владних управлінських функцій, з метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім і необхідним (ефективним): визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не визначення ОСОБА_2 платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 112,1 кв.м, за 2021, 2022 та 2023 роки; зобов`язання відповідача визначити ОСОБА_2 платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 112,1 кв.м за 2021, 2022 та 2023 роки.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 968,96 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 2-15, 19-21, 72-79,90,94,122,123,132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-262, 293-295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Донецькій області щодо визначення ОСОБА_2 платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 112,1 кв.м за 2021, 2022 та 2023 роки.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Донецькій області (код ЄДРПОУ ВП 44070187, адреса: 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, 59) визначити ОСОБА_2 платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 112,1 кв.м за 2021, 2022 та 2023 роки.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області (код ЄДРПОУ ВП 44070187, адреса: 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, 59) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень96 коп.

Повний текст рішення складено та підписано 19 травня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Суддя О.В. Троянова