Справа № 380/15130/24
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2025-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Коморного О.І., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СІКЕР» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів, -

Обставини справи:

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "СІКЕР" з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/900083/2 від 31.01.2024.

- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/900135/2 від 14.02.2024.

- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/900133/2 від 14.02.2024.

- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/900146/2 від 22.02.2024.

- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/900157/2 від 26.02.2024.

- вирішити питання про розподіл судових витрат, стягнувши з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 11 738 грн 73 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 78 000 грн 00 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач детально зазначає, що є імпортером товарів. Між ТОВ «СІКЕР» (покупцем) та іноземними компаніями-продавцями («UPLION INDUSTRIAL CO., LTD», «ZHEJIANG LINGSHA TECHNOLOGY CO.,LTD», «ANHUI ARTS AND CRAFTS IMP. AND EXP. CO., LTD.», «LINHAI JARDEN ARTS AND CRAFTS CO., LTD») було укладено низку зовнішньоекономічних контрактів на поставку товарів (тепличні комплекси, батути та їх частини, лавки-гойдалки).

Для митного оформлення ввезених товарів позивач подавав до Львівської митниці відповідні електронні митні декларації (далі МД), зокрема:

№ 24UA65U9 від 31.01.2024 (товар тепличні комплекси за контрактом № 21UP4175 від 17.11.2022 з «UPLION INDUSTRIAL CO., LTD»);

№ 24UA22U0 від 14.02.2024 (товар тепличні комплекси за тим же контрактом);

№ 24UA82U0 від 14.02.2024 (товар батути та їх частини за контрактом № TTC2208136 від 26.10.2022 з «ZHEJIANG LINGSHA TECHNOLOGY CO.,LTD»);

№ 24UA52U4 від 22.02.2024 (товар тепличні комплекси за контрактом № AC070230555 від 13.09.2023 з «ANHUI ARTS AND CRAFTS IMP. AND EXP. CO., LTD.»);

№ 24UA63U4 від 26.02.2024 (товар лавки-гойдалки за контрактом № JD22W028 від 11.11.2022 з «LINHAI JARDEN ARTS AND CRAFTS CO., LTD»).

До кожної МД декларантом було надано пакет документів, що підтверджують заявлену митну вартість за основним методом (ціною договору), включаючи контракти, інвойси, пакувальні листи, коносаменти, автотранспортні накладні, сертифікати походження, банківські платіжні документи про оплату товару та транспортно-експедиційних послуг, договори на перевезення, копії експортних МД країни відправлення.

Однак, за результатами опрацювання поданих документів, Львівська митниця у всіх п`яти випадках надсилала повідомлення з вимогою надати додаткові документи, а після отримання від позивача додаткових пояснень (прайс-листи, інтернет-пропозиції з порівнянням цін) приймала оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів (№ UA209000/2024/900083/2 від 31.01.2024, № UA209000/2024/900135/2 від 14.02.2024, № UA209000/2024/900133/2 від 14.02.2024, № UA209000/2024/900146/2 від 22.02.2024, № UA209000/2024/900157/2 від 26.02.2024) та оформлювала відповідні картки відмови в митному оформленні. З метою випуску товарів у вільний обіг позивач був змушений подавати нові МД із зазначенням митної вартості, визначеної відповідачем.

Позивач вважає рішення митного органу про коригування митної вартості протиправними та необґрунтованими, оскільки відповідачем не було належним чином доведено наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначення заявленої митної вартості за основним методом. Наведені митницею підстави для коригування (формальні невідповідності в контрактах щодо уповноваженої особи продавця, неточності в найменуванні платника у банківських документах при вірно вказаних інших реквізитах, розбіжності в експортних деклараціях щодо країни призначення, відсутність окремих замовлень до контрактів, якщо умови поставки узгоджувалися інвойсами, неповні реквізити в платіжних документах за транспортні послуги, ненадання деяких документів, які, на думку позивача, не є обов`язковими) не впливають на числові значення складових митної вартості та не спростовують ціну, фактично сплачену за товар. Позивач наголошує, що ним було надано вичерпний перелік документів, передбачених статтею 53 Митного кодексу України, які підтверджували заявлену митну вартість.

Ухвалою від 18.07.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач, Львівська митниця, у поданому відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечив. Свою позицію обґрунтовує тим, що при здійсненні митного контролю виявлені розбіжності та невідповідності у поданих позивачем документах, що викликало обґрунтовані сумніви у достовірності заявленої митної вартості. Зокрема, відповідач посилається на ті ж самі недоліки в документах, які зазначені у рішеннях про коригування митної вартості (щодо контрактів, платіжних документів, експортних декларацій, відсутності замовлень).

Вважає, що надані позивачем додаткові документи (прайс-листи, інтернет-пропозиції) не усунули виявлені невідповідності. Зазначає, що через неможливість застосування основного та послідовних другорядних методів визначення митної вартості, правомірно застосовано резервний метод (стаття 64 МКУ) на підставі наявних у митного органу даних про вартість ідентичних або подібних товарів (конкретні МД, використані для порівняння, зазначені у відзиві). Вважає оскаржувані рішення законними та обґрунтованими. Також заперечує проти розміру заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, вважаючи їх неспівмірними.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін від учасників справи не надходило, суд розглядає справу в порядку письмового провадження.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СІКЕР» (далі позивач, Товариство) є юридичною особою, зареєстрованою відповідно до законодавства України, та здійснює зовнішньоекономічну діяльність, пов`язану з імпортом товарів.

У період з січня по лютий 2024 року позивач на підставі зовнішньоекономічних контрактів:

№ 21UP4175 від 17.11.2022, укладеного з компанією «UPLION INDUSTRIAL CO., LTD» (Китай);

№ TTC2208136 від 26.10.2022, укладеного з компанією «ZHEJIANG LINGSHA TECHNOLOGY CO.,LTD» (Китай);

№ AC070230555 від 13.09.2023, укладеного з компанією «ANHUI ARTS AND CRAFTS IMP. AND EXP. CO., LTD.» (Китай);

№ JD22W028 від 11.11.2022, укладеного з компанією «LINHAI JARDEN ARTS AND CRAFTS CO., LTD» (Китай), здійснив імпорт п`яти партій товарів, а саме: тепличних комплексів, батутів та їх частин, лавок-гойдалок.

Для митного оформлення зазначених товарів позивачем (через митного брокера ОСОБА_1 ) до Львівської митниці (далі відповідач, митний орган) було подано наступні електронні митні декларації (далі МД) із заявленою митною вартістю за основним методом (ціна договору):

МД № 24UA65U9 від 31.01.2024 на товар «Тепличний комплекс, який складається з будівельних збірних конструкцій та плівки», поставлений компанією «UPLION INDUSTRIAL CO., LTD» за контрактом № 21UP4175 від 17.11.2022 та інвойсом № 23UP4391 від 29.11.2023. До МД було додано: контракт № 21UP4175 від 17.11.2022, інвойс № 23UP4391 від 29.11.2023, пакувальний лист від 29.11.2023, коносамент № HN123110268 від 04.12.2023, CMR від 30.01.2024, сертифікат походження № С40010 від 01.12.2023, платіжні інструкції № 839 від 21.09.2023 та № 903 від 17.11.2023 (оплата за товар), рахунки-фактури за транспортно-експедиційні послуги № 12 від 30.01.2024 та № N1658-ICT від 25.01.2024, платіжна інструкція № 957 від 29.01.2024 (оплата транспортних послуг), договори перевезення № 24.01/2024 від 30.01.2024 та № S/2023 від 24.10.2022, експортна МД № 15618721 від 30.11.2023. 31.01.2024 Львівська митниця надіслала декларанту повідомлення-вимогу про надання додаткових документів. У відповідь позивач надав прайс-лист та інтернет-пропозицію. Рішенням Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/900083/2 від 31.01.2024 заявлену митну вартість не визнано, її скориговано за резервним методом на підставі МД № UA209170/2023/100575 від 04.12.2023. Відмову у митному оформленні оформлено карткою № UA209170/2024/000340.

МД № 24UA22U0 від 14.02.2024 на товар «Тепличний комплекс, який складається з будівельних збірних конструкцій та плівки», поставлений компанією «UPLION INDUSTRIAL CO., LTD» за контрактом № 21UP4175 від 17.11.2022 та інвойсом № 23UP4392 від 12.10.2023. До МД було додано аналогічний пакет документів, адаптований до цієї поставки (інвойс, пакувальний лист, коносамент № DK23120535 від 21.12.2023, CMR від 13.02.2024, сертифікат походження № С40011 від 12.12.2023, платіжні інструкції № 840 від 21.09.2023 та № 924 від 06.12.2023, рахунки за транспортні послуги № 2278 від 13.02.2024 та № N1678-ICT від 09.02.2024, договори перевезення № 090224ДО від 09.02.2024, № 110320СІ від 11.03.2020, № S/2023 від 24.10.2022, експортна МД № 15454910 від 11.12.2023). 14.02.2024 Львівська митниця надіслала декларанту повідомлення-вимогу про надання додаткових документів. У відповідь позивач надав прайс-лист та інтернет-пропозицію. Рішенням Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/900135/2 від 14.02.2024 заявлену митну вартість не визнано, її скориговано за резервним методом на підставі МД № UA209170/2023/100575 від 04.12.2023. Відмову у митному оформленні оформлено карткою № UA209170/2024/000570.

МД № 24UA82U0 від 14.02.2024 на товар «Інвентар та обладнання для заняття фізкультурою (батути, частини для батуту, пружини, арматура кріплення)», поставлений компанією «ZHEJIANG LINGSHA TECHNOLOGY CO.,LTD» за контрактом № TTC2208136 від 26.10.2022 та інвойсом № TTC2308209-1 від 09.12.2023. До МД було додано відповідний пакет документів (контракт, інвойс, пакувальний лист від 09.12.2023, коносамент № DK23120410CNNGBPLGDNFD від 21.12.2023, CMR від 12.02.2024, сертифікат походження № 23C348000127/00063 від 13.12.2023, платіжні інструкції № 854 від 19.10.2023 та № 950 від 18.01.2024, рахунки за транспортні послуги № 09 від 12.02.2024 та № N1674-ICT від 09.02.2024, договори перевезення № 29/05/23 від 29.05.2023 та № S/2023 від 24.10.2022, експортна МД № 15451675 від 11.12.2023). 14.02.2024 Львівська митниця надіслала декларанту повідомлення-вимогу про надання додаткових документів. У відповідь позивач надав прайс-лист та інтернет-пропозицію. Рішенням Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/900133/2 від 14.02.2024 заявлену митну вартість не визнано, її скориговано за резервним методом на підставі МД № UA209140/2024/1380 від 17.01.2024, МД № UA205170/2023/41468 від 22.12.2023, МД № UA100380/2023/620011 від 18.12.2023. Відмову у митному оформленні оформлено карткою № UA209170/2024/000566.

МД № 24UA52U4 від 22.02.2024 на товар «Тепличний комплекс», поставлений компанією «ANHUI ARTS AND CRAFTS IMP. AND EXP. CO., LTD.» за контрактом № AC070230555 від 13.09.2023 та інвойсом № AC070230553 від 26.12.2023. До МД було додано відповідний пакет документів (контракт, інвойс, пакувальний лист від 26.12.2023, коносамент № DK23120758CNSHAPLGDNFD від 26.12.2023, CMR від 19.02.2024, сертифікат походження № C16001 від 03.01.2024, платіжні інструкції № 837 від 18.09.2023 та № 960 від 29.01.2024, рахунки за транспортні послуги № 12 від 19.02.2024 та № N1689-ICT від 14.02.2024, договори перевезення № 29/05/23 від 29.05.2023 та № S/2023 від 24.10.2022, експортна МД № 04486432 від 15.12.2023). 22.02.2024 Львівська митниця надіслала декларанту повідомлення-вимогу про надання додаткових документів. У відповідь позивач надав прайс-лист та інтернет-пропозицію. Рішенням Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/900146/2 від 22.02.2024 заявлену митну вартість не визнано, її скориговано за резервним методом на підставі МД № UA209170/2023/100575 від 04.12.2023. Відмову у митному оформленні оформлено карткою № UA209170/2024/000657.

МД № 24UA63U4 від 26.02.2024 на товар «Лавки-гойдалки (качелі), садові», поставлений компанією «LINHAI JARDEN ARTS AND CRAFTS CO., LTD» за контрактом № JD22W028 від 11.11.2022 та інвойсом № JD23W018 від 23.12.2023. До МД було додано відповідний пакет документів (контракт, інвойс, пакувальний лист від 23.12.2023, коносамент № DK23121086CNNGBPLGDNFD від 28.12.2023, CMR від 20.02.2024, сертифікат походження № 23C344000768/00006 від 25.12.2023, платіжні інструкції № 862 від 20.10.2023 та № 941 від 03.01.2024, рахунки за транспортні послуги № 13 від 21.02.2024 та № N1691-ICT від 14.02.2024, платіжна інструкція № 986 від 16.02.2024 (оплата транспортних послуг), договори перевезення № 29/05/23 від 29.05.2023 та № S/2023 від 24.10.2022, експортна МД № 15238128 від 25.12.2023). 26.02.2024 Львівська митниця надіслала декларанту повідомлення-вимогу про надання додаткових документів. У відповідь позивач надав прайс-лист та інтернет-пропозицію. Рішенням Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/900157/2 від 26.02.2024 заявлену митну вартість не визнано, її скориговано за методом за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів (ст. 60 МКУ) на підставі МД № UA500490/2024/783 від 01.02.2024. Відмову у митному оформленні оформлено карткою № UA209170/2024/000692.

В обґрунтування своїх рішень про коригування митної вартості відповідач у кожному випадку посилався на сукупність виявлених ним невідповідностей та розбіжностей у поданих документах, які, на його думку, унеможливлювали визнання заявленої митної вартості за основним методом. Основні зауваження митного органу стосувалися: відсутності в контрактах відомостей про уповноважену особу продавця; зазначення іншої назви платника ("LLC Discountq") у банківських документах на оплату товару; зазначення Польщі як торгової країни або країни призначення в експортних МД; неповних реквізитів у платіжних документах за транспортні послуги; ненадання окремих замовлень покупця, якщо це передбачено контрактом; ненадання окремих договорів на перевезення, зазначених в МД.

Позивач, з метою випуску товарів у вільний обіг, подав нові митні декларації (№ 24UA97U8, № 24UA26U4, № 24UA06U5, № 24UA25U2, № 24UA31U4) із зазначенням митної вартості, визначеної відповідачем, та сплатив відповідні митні платежі. Різниця між митними платежами, розрахованими виходячи із заявленої позивачем та скоригованої відповідачем митної вартості, склала загальну суму 782 582,06 грн.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Цей фундаментальний принцип встановлює межі дискреції суб`єктів владних повноважень та вимагає від них суворого дотримання правових норм при здійсненні своїх функцій, зокрема, у сфері митного контролю та визначення митної вартості.

Засади державної митної справи, включаючи процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, а також детальний порядок визначення митної вартості, регулюються Митним кодексом України № 4495-VI від 13 березня 2012 року (далі МК України). Саме норми цього Кодексу є першочерговими для застосування у спірних правовідносинах.

Стаття 49 МК України дає базове визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, як вартості товарів, що використовується для митних цілей, і яка, що принципово, базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Це положення підкреслює пріоритетність ціни угоди як основи для визначення митної вартості.

Відповідно до частин першої та другої статті 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 МК України, яка встановлює ієрархію методів визначення митної вартості.

Частина перша статті 52 МК України встановлює, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Частина друга статті 52 МК України покладає на декларанта чіткі обов`язки: 1) заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. Ця норма підкреслює відповідальність декларанта за повноту та достовірність наданої інформації.

Стаття 53 МК України детально регламентує перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості. Частина друга цієї статті містить вичерпний перелік таких документів, серед яких:

декларація митної вартості (у встановлених випадках) та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості;

зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього;

рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа;

банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (якщо рахунок сплачено);

за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару;

транспортні (перевізні) документи, а також документи про вартість перевезення (якщо ці витрати не включені у вартість товару);

ліцензія на імпорт (якщо товар підлягає ліцензуванню);

страхові документи (якщо здійснювалося страхування). Частина третя статті 53 МК України надає митному органу право у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, письмово запитати у декларанта додаткові документи. Перелік таких можливих додаткових документів також наведено у цій частині. Важливо наголосити, що частина п`ята статті 53 МК України прямо забороняє митному органу вимагати від декларанта будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Це положення спрямоване на запобігання надмірному адміністративному тиску на суб`єктів господарювання та встановлює чіткі межі для повноважень митного органу щодо витребування документів.

Частина перша статті 54 МК України передбачає, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Частина друга статті 54 МК України уточнює, що контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. Частина шоста статті 54 МК України встановлює, що митний орган може відмовити у визнанні заявленої декларантом митної вартості лише у випадку, якщо подані декларантом документи:

містять розбіжності;

мають ознаки підробки;

не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів;

не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Цей перелік підстав для відмови є вичерпним.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), що визначено частиною другою статті 57 та деталізовано у статті 58 МК України. Згідно з частиною четвертою статті 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).

Суд, проаналізувавши підстави, наведені відповідачем у рішеннях про коригування митної вартості та у відзиві на позов, щодо кожної з п`яти оскаржуваних ситуацій, дійшов наступних висновків:

Щодо відсутності відомостей про уповноважену особу продавця в контрактах: Митний кодекс України не ставить обов`язковість визначення митної вартості за ціною договору в залежність від наявності в тексті контракту повних даних (ПІБ, посада) конкретної особи, уповноваженої на його підписання від імені іноземного контрагента, якщо контракт містить підпис та, за наявності, печатку продавця, і його дійсність та фактичне виконання сторонами (поставка товару, його оплата) підтверджується сукупністю інших наданих документів (інвойсами, платіжними документами, транспортними документами). Посилання відповідача на пункт 10 контрактів, який стосується порядку внесення змін та доповнень до вже укладеного контракту, не є релевантним до питання повноважень особи на первинне підписання контракту. За відсутності доказів визнання цих контрактів недійсними у встановленому законом порядку, або доказів того, що особа, яка підписала контракт від імені продавця, не мала на те повноважень, ця підстава для сумнівів у заявленій митній вартості виглядає формальною та недостатньо обґрунтованою для відмови від основного методу. Верховний Суд у постанові від 26.02.2019 у справі №813/2724/15 зазначав, що формальні недоліки документів, які не впливають на достовірність ціни угоди, не можуть бути підставою для невизнання митної вартості.

Щодо зазначення "LLC Discountq" як платника у банківських платіжних документах: Позивач пояснює це можливою технічною помилкою при заповненні платіжних інструкцій, наголошуючи, що інші ключові реквізити (ідентифікаційний код ТОВ «СІКЕР», номер його рахунку, посилання на контракт/інвойс, сума платежу, реквізити отримувача-продавця) були вказані вірно та дозволяли ідентифікувати платіж як такий, що стосується саме задекларованої поставки. Суд зазначає, що відповідно до усталеної практики, формальні неточності в документах, якщо вони не спотворюють суть господарської операції та не впливають на достовірність цінових показників, не повинні бути єдиною підставою для невизнання митної вартості. Якщо митний орган мав сумніви щодо належності платежу, він мав би витребувати додаткові підтвердження від банку або від сторін контракту, а не автоматично відкидати ці платіжні документи. Відповідач не надав доказів того, що кошти за товар фактично сплачувала інша юридична особа, або що ТОВ «СІКЕР» не має відношення до цих платежів, чи що ці платежі не стосуються оцінюваних товарів. За наявності інших документів, що підтверджують зв`язок платежу з поставкою (інвойс, посилання на контракт у призначенні платежу), така неточність, за умови її пояснення декларантом, не є безумовною підставою для сумнівів у ціні, фактично сплаченій за товар.

Щодо зазначення "POLAND" як торгової країни/країни призначення в експортних МД: Митна декларація країни експорту є одним із документів, що може подаватися для підтвердження митної вартості, однак вона складається відповідно до законодавства країни експорту та для цілей митного контролю цієї країни. Відомості, зазначені в ній щодо подальшого руху товару (наприклад, перша країна призначення для транзиту або логістичних операцій, як-от Польща), не завжди прямо впливають на визначення митної вартості для імпорту в Україну, якщо інші первинні документи (контракт, інвойс, коносамент, транспортні документи) чітко ідентифікують Україну як кінцевого отримувача та підтверджують ціну товару, сформовану саме для українського покупця на умовах поставки, зазначених у контракті. Відповідач не надав конкретного обґрунтування, яким чином зазначення Польщі як країни призначення в експортній МД (якщо товар фактично прямував до України та був доставлений позивачу) впливає на достовірність ціни, фактично сплаченої ТОВ «СІКЕР» за контрактом, або свідчить про наявність обмежень чи умов, що вплинули на ціну. Такі розбіжності, за відсутності інших ознак заниження вартості, можуть свідчити про особливості логістики, а не про недостовірність ціни.

Щодо неповних реквізитів у платіжних документах за транспортні послуги: Якщо факт надання транспортних послуг та їх вартість підтверджуються договором на перевезення, рахунком-фактурою від перевізника, а також тим, що ці витрати належним чином включені до митної вартості (якщо це передбачено умовами поставки, наприклад, CIF, або додані до ціни товару при умовах типу FOB, як того вимагає стаття 58 МК України), то формальні недоліки в платіжному дорученні (наприклад, відсутність повного найменування банку-кореспондента отримувача), за умови підтвердження самого факту оплати та можливості ідентифікувати платіж з конкретною послугою перевезення, не можуть бути вирішальною підставою для сумнівів у заявленій вартості транспортних витрат. Митний орган мав би оцінити сукупність документів, що стосуються транспортних витрат, а не відкидати їх на підставі окремих формальних недоліків, якщо суть операції та її вартість підтверджуються.

Щодо ненадання замовлень Покупця: Пункти контрактів (наприклад, п. 1.2 та 1.3 контракту № 21UP4175), на які посилається як відповідач, так і позивач, вказують, що найменування, асортимент, кількість та ціна товару узгоджуються сторонами та зазначаються у проформі-інвойсах (або інвойсах), які є невід`ємною частиною контрактів. Позивач стверджує, що такі рахунки-проформи/інвойси, які містять всю необхідну інформацію про товар та його вартість, були надані до митного оформлення. За таких умов, якщо інвойс (проформа-інвойс) містить усі істотні умови конкретної партії товару (найменування, кількість, ціна, умови поставки) і є невід`ємною частиною рамкового контракту, вимога про надання окремого документа під назвою «замовлення» може бути розцінена як вимога надання документа, що дублює інформацію, або документа, форма якого не є суворо регламентованою і може бути виражена через узгодження інвойсу. Митний орган не обґрунтував, яку саме додаткову інформацію, що впливає на митну вартість, мало б містити таке «замовлення» і яка відсутня в наданих інвойсах, та чому інвойс не може вважатися таким замовленням в контексті умов контракту.

Щодо ненадання договору на перевезення № 29/05/23 від 29.05.2023 (стосовно МД № 24UA63U4): Позивач стверджує, що цей договір був наданий, і посилається на те, що він згадується у картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2024/000692. Якщо цей документ дійсно був у розпорядженні митного органу (що має бути перевірено за матеріалами митного оформлення), то посилання на його ненадання як на підставу для сумнівів є безпідставним. Якщо ж він дійсно не був наданий, а його надання є обов`язковим для підтвердження транспортних витрат (які є складовою митної вартості за певних умов поставки), то це могло б бути обґрунтованим зауваженням, але митний орган мав би чітко вказати, як саме відсутність цього конкретного документа впливає на неможливість підтвердження заявленої митної вартості та чому інші документи (наприклад, рахунок від перевізника, CMR) є недостатніми.

Суд наголошує, що відповідно до статті 54 МК України, митний орган має право витребовувати додаткові документи лише за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Сумніви митного органу мають бути не абстрактними, а конкретизованими, тобто митний орган повинен чітко вказати, які саме відомості є непідтвердженими, неповними або викликають сумнів, та які саме документи необхідні для усунення цих сумнівів. Вимога про надання додаткових документів має бути чіткою та стосуватися саме тих відомостей, які викликають сумніви та можуть бути підтверджені або спростовані цими документами.

У цьому випадку, аналіз оскаржуваних рішень та відзиву відповідача свідчить, що більшість зауважень митного органу стосуються формальних неточностей або відсутності документів, які не є першочерговими для визначення ціни договору, або ж їх ненадання не спростовує ціну, фактично сплачену за товар, яка підтверджується іншими наданими документами (інвойсами, банківськими документами про оплату, експортними деклараціями з ціновими показниками). Митний орган не навів достатніх доказів того, що виявлені ним невідповідності мали істотний вплив на числові значення складових митної вартості або свідчили про заниження ціни угоди.

Верховний Суд у своїй послідовній практиці неодноразово вказував, що митний орган повинен не лише вказати на наявність розбіжностей чи невідповідностей, але й обґрунтувати, яким чином ці фактори впливають на достовірність заявленої митної вартості та унеможливлюють її визнання за основним методом. Самі лише посилання на формальні недоліки, які не впливають на кількісні показники митної вартості, або на відсутність другорядних документів, за наявності основного пакету документів, що підтверджують ціну угоди, не можуть бути достатньою підставою для невизнання заявленої митної вартості за основним методом (див., наприклад, постанови ВС від 26.02.2019 у справі №813/2724/15, від 16.04.2019 у справі №804/16271/15, від 19.06.2020 у справі №1.380.2019.002044). Обов`язок доведення того, що заявлена декларантом митна вартість є нижчою, ніж та, що мала б бути задекларована, покладається саме на митний орган.

Відповідач, обравши резервний метод визначення митної вартості (а в одному випадку метод за ціною договору щодо подібних товарів), посилався на дані інших митних декларацій. Однак, застосування будь-якого другорядного методу, включаючи резервний (стаття 64 МК України), можливе лише після послідовного незастосування всіх попередніх методів (за ціною договору щодо ідентичних товарів стаття 59 МК України; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів стаття 60 МК України; на основі віднімання вартості стаття 62 МК України; на основі додавання вартості (обчислена вартість) стаття 63 МК України) з належним обґрунтуванням неможливості їх застосування. У даному випадку, відповідач не надав переконливих доказів неможливості застосування основного методу за ціною договору, а також не обґрунтував належним чином неможливість застосування послідовних другорядних методів перед тим, як перейти до резервного або методу за ціною подібних товарів. Крім того, при застосуванні резервного методу або методу за ціною подібних товарів, митний орган зобов`язаний надати детальне обґрунтування вибору конкретної митної декларації як бази для порівняння, включаючи аналіз ідентичності або подібності товарів, комерційних умов, умов поставки, кількості товару та інших факторів, що впливають на ціну, а також здійснити необхідні коригування. В оскаржуваних рішеннях таке детальне обґрунтування та аналіз коригувань відсутні або є недостатніми.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суд вважає, що відповідач не довів належними та допустимими доказами наявність обґрунтованих підстав для невизнання заявленої позивачем митної вартості за основним методом та правомірності прийняття оскаржуваних рішень про її коригування. Сумніви митного органу, викладені в оскаржуваних рішеннях, не є достатньо обґрунтованими та не спростовують достовірності наданих позивачем документів щодо ціни, фактично сплаченої за товар.

Згідно зі статтею 90 КАС України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що оскаржувані рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки вони прийняті без належного обґрунтування неможливості застосування основного методу визначення митної вартості та за відсутності достатніх доказів, що підтверджують обґрунтованість сумнівів митного органу у правильності заявленої позивачем митної вартості.

Щодо судових витрат.

Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у загальній сумі 11 738,73 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 811 від 06.06.2024 та № 981 від 11.07.2024. Оскільки позовні вимоги про скасування рішень задовольняються, сплачений позивачем судовий збір у сумі 11 738,73 грн підлягає стягненню на його користь з відповідача.

Також позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 78 000 грн, на підтвердження яких надано договір про надання правничої допомоги № 02/05 від 01.05.2024, додаток № 1 до нього, акт здавання-приймання виконаної роботи (наданих послуг) б/н від 31.05.2024 та рахунок на оплату № 02/05 від 31.05.2024.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу, суд керується такими положеннями:

Відповідно до статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На переконання суду, розмір понесених витрат на правничу допомогу в сумі 78000,00 грн по даній справі не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Відповідно до частин дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року N 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд зазначає, що ця справа згідно положень статей 4, 12, 262 КАС України є справою незначної складності, з невеликим обсягом досліджуваних доказів, яка розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами у справі.

Вказаний обсяг виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом, суд вважає завищеним, оскільки дана справа незначної складності з сталою правовою позицією та не потребує значної затрати часу на вказані роботи.

Також, судом враховано відомості Єдиного державного реєстру судових рішень http://reestr.court.gov.ua, за даними яких мають місце оприлюднення численних судових рішень судів різних інстанцій з аналогічного предмету спору та аналогічними мотивами тим, що приведені у адміністративному позові позивача, що спрощувало роботу адвоката при підготовці даного адміністративного позову.

Суд також зазначає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Вказаний висновок Верховного Суду у відповідності до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів суд враховує під час вирішення такого питання.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі East/WestAllianceLimited проти України, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

З огляду на вказані обставини справи, суд вважає, що визначений проміжок часу у підготовці даного позову та вартістю таких послуг у розмірі 78000 грн за наявності в Єдиному державному реєстрі судових рішень з аналогічних спорів не є співрозмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Відтак, з огляду на незначну складність справи та обсяг наданих послуг, також враховуючи предмет позову, суд, виходячи з критерію пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 8000,00 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, що є розумним та співмірним.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/900083/2 від 31 січня 2024 року.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/900135/2 від 14 лютого 2024 року.

4. Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/900133/2 від 14 лютого 2024 року.

5. Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/900146/2 від 22 лютого 2024 року.

6. Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/900157/2 від 26 лютого 2024 року.

7. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СІКЕР» (адреса: Львівська обл., Мостиський р-н, с. Гостинцеве, вул. Львівська, 2/101; ) з Львівської митниці (адреса: 79000, м. Львів, вул. Костюшка, буд. 1; ) за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір у сумі 11738 (одинадцять тисяч сімсот тридцять вісім) гривень 73 копійки та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.

8. В задоволенні інших позовних вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 15 травня 2025 року.

Суддя Коморний О.І.