Справа № 240/12616/24
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2025-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року м. Житомир справа № 240/12616/24

категорія 113070200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Токаревої М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Злагода Плюс" до Державної служби України з безпеки Відділ державного нагляду (контролю) у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

Приватне підприємство "Злагода Плюс" звернулось до суду з позовом до Державної служби України з безпеки Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №043061 від 21.05.2024.

В обґрунтування позову вказує, що штраф накладається на автомобільного перевізника, яким являється ОСОБА_1 власник автомобіля МАЗ 6422 згідно техпаспорта та товаро-транспортної накладної №15 від 23.04.2024. ПП «Злагода плюс є лише замовником та вантажоодержувачем та не має договорів оренди чи суборенди на цей автомобіль з Джала Ю.В.

Ухвалою суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

До суду надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що в результаті проведення перевірки було встановлено, що перевезення вантажу здійснювалося транспортним засобом МАЗ 6422, реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом реєстраційний номер НОМЕР_2 , який не обладнано контрольним пристроєм (тахографом) та що належить ОСОБА_1 . Перевезення вантажу здійснювалося згідно ТТН від 23.04.2024 №15, автомобільним перевізником в якій визначено ПП «Злагода Плюс». Законом №2311-ІІІ передбачено, що до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт притягується саме автомобільний перевізник. У свою чергу, автомобільним перевізником є особа, яка здійснює перевезення пасажирів чи вантажів. Вважає позовні вимоги необґрунтованими, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 02.04.2025 вирішено розглядати адміністративну справу №240/12616/24 за позовом Приватного підприємства "Злагода Плюс" до Державної служби України з безпеки на транспорті Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області за правилами загального позовного провадження.

Призначено підготовче засідання у справі на 17 квітня 2025 року 14:00.

Представник позивача подав до суду додаткові пояснення.

Справа у судовому засіданні 17.04.2025 не слухалася у зв`язку із перебування судді на лікарняному. Судове засідання відкладено на 01.05.2025.

У судовому засіданні 01.05.2025 оголошено перерву до 13.05.2025.

Протокольною ухвалою суду від 13.05.2025, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позовні вимоги у судовому засідання 13.05.2025 підтримав.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Протокольною ухвалою суду від 13.05.2025, занесеною до протоколу судового засідання, вирішено перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що посадовими особами Відділу держаного нагляду (контролю) у Житомирській області, відповідно до направлення на перевірку №001670 від 22.04.2024 та щотижневого графіка №17 від 22.04.2024, на 158 км а/д М21 Виступовичі-Могилів-Подільський, проводилася рейдова перевірка автомобіля MАN 6422 реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , який належить ОСОБА_1 .

За результатами перевірки складено акт №А040421 від 23.04.2024 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, у якому зафіксовано, що при перевірці виявлено порушення, відповідальність за яке передбачене статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема, абз.3, ч.1 а саме: перевезення вантажів за відсутності на момент перевірки індивідуальної контрольної книжки водія ОСОБА_2 або копії графіку змінності водіїв.

Під час перевірки виявлено порушення здійснення внутрішніх вантажних перевезень згідно ТТН №15 від 23.04.2024, вантаж щебінь, транспортним засобом не обладнаним контрольним пристроєм тахографом за відсутності документів визначених ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

Водій відмовився від надання пояснень.

Відділом державного нагляду (контролю) у Житомирській області за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт складено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №043061 від 21.05.2024, якою на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за допущене порушення вимог ст. 48 цього Закону України «Про автомобільний транспорт», постановлено стягнути з ПП «Злагода Плюс» адміністративно-господарський штраф в розмірі 17000 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-ІІІ).

Стаття 5 Закону № 2344-ІІІ визначає, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до ч.12 ст.6 Закону № 2344-III, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567).

Відповідно до п.п. 2, 3 Порядку №1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Відповідно до пункту 15 Порядку № 1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно:

- наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;

- додержання водієм режиму праці та відпочинку.

У свою чергу, абзацом 7 статті 34 Закону № 2344-ІІІ визначено, що автомобільний перевізник повинен забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Статтею 48 Закону № 2344-III обумовлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж та інші документи, передбачені законодавством.

Абзацом 2 частини 2 статті 49 Закону №2344-III визначено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Таким чином, перелік необхідних документів не є вичерпним, оскільки у статті 48 Закону №2344-III визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи необхідні для внутрішніх перевезень вантажів.

За результатами проведення рейдової перевірки транспортного засобу МАЗ6422 номерний знак НОМЕР_1 на додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт, складено акт перевірки №040421 від 23.04.2024 року, в якому вказано, що під час перевірки виявлено порушення вимог ст.48 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме: здійснення внутрішніх вантажних перевезень згідно ТТН №15 від 23.04.2024, вантаж щебінь, транспортним засобом не обладнаним контрольним пристроєм тахографом за відсутності документів визначених ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

Так, відповідно до п. 1.2. Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту і зв`язку України від 07.06.2010 №340 (далі - Положення №340), це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.

Пунктом 1.4 Положення передбачено випадки перевезення пасажирів чи/та вантажів, у яких не поширюється це Положення.

Слід зауважити, що наявний спірний випадок до таких не відноситься.

Так, у постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №820/4624/17 вказано, що положеннями статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, а наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки водія в разі не обладнання транспортного засобу тахографом, передбачено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010, та Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010.

Отже, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн (що відповідає спірному випадку) повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами, а водій, який керує таким ТЗ, у разі відсутності тахографа повинен вести індивідуальну контрольну книжку водія.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів визначає Інструкція з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 (далі - Інструкція №385).

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції №385:

- тахограф - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;

- тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Згідно із пунктом 3.3. Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, зокрема, забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа.

Відповідно до пункту 3.6 Інструкції № 385 перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР (994_016) здійснюють періодичні інспекції.

Таким чином, при здійсненні визначених законодавцем відповідних вантажних перевезень транспортний засіб повинен бути обладнаний діючим та повіреним тахографом за для контролю швидкості здійснення перевезення, режиму праці та відпочинку водіїв.

Аналізуючи наведені вище правові норми, суд зазначає, що приписи стосовно тахографу визначені законодавцем, перш за все, за для уникнення аварійних ситуацій на дорозі та забезпечення належних трудових прав водіїв, зокрема, права на відпочинок. Тобто, приписи щодо належної роботи тахографа є не забаганкою законодавця, вони виконують функцію створення безпечних умов на дорозі.

У свою чергу, пунктом 1.3. Інструкції № 385 визначено, що ця інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Обов`язок для перевізника встановлювати на відповідному вантажному транспорті тахограф визначений Положенням № 340.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, повинен мати при собі заповнені тахокарти, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом, а у разі керування транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, водій веде індивідуальну контрольну книжку водія.

За відсутності документів, зокрема, в даному випадку, індивідуальної контрольної книжки водія, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, до осіб, які здійснюють перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Не пред`явлення вказаних документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Суд звертає увагу, що у наявних правовідносинах позивачем не заперечується сам факт наявності правопорушення.

Натомість позивач обґрунтовуючи позов вказує на те, що суб`єктом владних повноважень неправильно визначено суб`єктний склад, оскільки він не є автомобільним перевізником, а тому щодо нього не може бути застосовано адміністративно-господарський штраф.

Як свідчать матеріали справи, висновок щодо суб`єкта права, що є відповідальним за порушення законодавства про автомобільний транспорт у наявних правовідносинах відповідачем зроблено, зокрема на підставі наданої до перевірки товарно-транспортної накладної №15 від 23.04.2024, у якій автомобільним перевізником вказано ПП «Злагода Плюс» .

Однак, позивач обґрунтовуючи безпідставність висновків відповідача стверджує, що вказану ТТН не оформлювали і не виписували.

Верховний Суд у постанові від 19 жовтня 2023 року у справі № 640/27759/21 зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити з того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

А у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 240/22448/20, висновок якої підтримано й у постанові від 23 травня 2024 року у справі № 607/16771/22, Верховний Суд вказував на те, що особа автомобільного перевізника визначається на основі документів, якими підтверджується укладення договору перевезення вантажу.

Згідно з частинами першою та другою статті 50 Закону № 2344-III договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно з пунктами 3.1-3.5-1 пункту 3 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України 14 жовтня 1997 року № 363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568 (надалі- Правила № 363), договори про перевезення вантажів автомобільним транспортом укладаються між фізичними та юридичними особами, які здійснюють автомобільні перевезення вантажів на комерційній основі (надалі - Перевізники), та вантажовідправниками або вантажоодержувачами (надалі - Замовники). Примірний договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом у міському та міжміському сполученні (надалі - Договір) наведений в додатку 1.

У Договорі встановлюються: термін його дії, обсяги перевезень, умови перевезень (режим роботи по видачі та прийманню вантажу, забезпечення схоронності вантажу, виконання вантажно-розвантажувальних робіт і таке інше), вартість перевезень і порядок розрахунків, порядок визначення раціональних маршрутів, обов`язки сторін, відповідальність тощо.

За змістом підпунктів 11.1- 11.5 пункту 11 Правил № 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Судом встановлено, що під час перевірки 23.04.2024 водієм транспортного засобу ОСОБА_2 було пред`явлено посадовим особам Укртрансбезпеки посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а також товарно-транспортну накладну №15 від 23.04.2024, відповідно до якої вказано: автомобільний перевізник ПП «Злагода Плюс»; водій ОСОБА_3 , вантажоодержувач ПП «Злагода Плюс».

Оскільки товарно-транспортна накладна №15 від 23.04.2024 містить відомості про те, що автомобільним перевізником є ПП «Злагода Плюс», то є підстави стверджувати, що відповідачем зроблено правомірний висновок про те, що саме позивач є суб`єктом відповідальності, передбаченої статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

При цьому, суд відхиляє доводи представника позивача, що відповідно до наданої ТТН автомобільним перевізником є ОСОБА_1 .

Копія товаро-транспортної накладної, яка надана позивачем, оформлена після прийняття вантажу вантажоодержувачем. В свою, чергу при перевірці було надано копію товарно-транспортної накладної №15 від 23.04.2024, відповідно до якої автомобільним перевізником є саме ПП «Злагода Плюс».

Позивачем не спростовано достовірність товарно-транспортної накладної №15 від 23.04.2024, яку було долучено до матеріалів справи відповідачем і яка надавалася під час перевірки транспортного засобу.

Крім того, відповідач обґрунтовуючи правомірність своїх дій вказує на те, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань одним із видів діяльності позивача є «Вантажний автомобільний транспорт».

З огляду на вищезазначене, за відсутності документів, зокрема, у даному випадку індивідуальної контрольної книжки водія, до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 11.02.2020 по справі 820/4624/17.

Абзацом 3 частини першої статті 60 Закону №2344-III встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за - перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд критично ставиться до посилання позивача на те, що спірна постанова оформлена не правильно, оскільки не вказано конкретно порушення, та ким воно допущено, так як вказана постанова складена за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та відповідає бланку постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу згідно з додатком № 5 до Порядку № 1567 та містить посилання на норму законодавства, яку порушено. Тому, таке посилання є необґрунтованим.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно застосував до позивача як перевізника адміністративно-господарські санкції.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене, позивачем не спростовано обґрунтування прийнятого відповідачем рішення, інших підстав для скасування спірної постанови судом не встановлено, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи вимоги статті 139 КАС України та відсутність підстав для задоволення позову, розподіл судових витрат по справі не здійснюється.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову приватного підприємства "Злагода Плюс" (вул. Перемоги, буд.57А, с. Зороків, Житомирська обл., Житомирський р-н,12335. РНОКПП/) до Державної служби України з безпеки на транспорті Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області (пл. Корольова, 12, м. Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл.,10014. РНОКПП/) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева

16.05.25