Справа № 132/2558/24
Суддя: Павленко І. В.
Дата ухвалення: 2025-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 132/2558/24
Провадження № 2-а/132/4/25
Рішення

Іменем України

01 травня 2025 року Калинівський районний суд вінницької області

в складі: головуючого судді Павленко І.В.,

з участю секретаря судового засідання Олійник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Калинівка в порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 , в особі його представника - адвоката Молявчика Олексія Валерійовича до ГУНП в Тернопільській області про скасування постанови серія ЕНА № 2654759 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Молявчик О.В. звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 2654759 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

Адміністративний позов мотивований тим, що постановою серія ЕНА № 2654759 від 22.07.2024 року, винесену капралом поліції ВП № 1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Семенівим І.В., на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн за те, що 22.07.2024 о 09:40:45 год., с. Бережани по вул. Рогатинська, 4, Тернопільська область, водій ОСОБА_1 керував ТЗ, який обладнаний засобами пасивної безпеки та не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п. 2.3в ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.5 ст. 121 КУпАП. Вважає винесену постанову протиправною, в якій не було всебічно, повно та об`єктивно з`ясовано усіх обставин справи, оскільки ОСОБА_1 не вчиняв даного правопорушення та не порушував Правил дорожнього руху. Після зупинки його транспортного засобу, ОСОБА_1 скинув ремінь безпеки, а тому працівником поліції було помилково зроблено висновок про порушення ним ПДР. Обставини викладені у постанові не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи. Така постанова винесена поліцейським без фактичного та реального з`ясування та досліджені обставин справи, без зазначення доказів та встановлення будь-яких фактичних даних, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні. Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення особою адміністративного правопорушення.

Крім того, в оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від отримання копії постанови і така була направлена йому рекомендованим листом від 24.07.2024 року, яку він отримав 29.07.2024 року, а тому просить суд поновити строк для подання позовної заяви, пропущений з поважних причин.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 26.08.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Представник позивача - адвокат Молявчик О.В., в судовому засіданні, в режимі відеоконференції, заявлений позов підтримав та просив суд його задовольни, оскільки відповідач жодних належних та допустимих доказів на вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, зазначеного в постанові, суду не надав.

У судове засідання представник відповідача - ГУНП в Тернопільській області не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи. Від відповідача відзив на позовну заяву також не надійшов, хоча право подати такий було роз`яснено останнім в ухвалі про відкриття провадження.

Будь яких клопотань про наявність поважних причин неподання відзиву чи неможливість його суду не надано, а відтак неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Згідно ст. 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА № 2654759 від 22 липня 2024 року, винесену капралом поліції ВП № 1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Семенівим І.В., водія ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 гривень.

Частина 5 статті 121 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Відповідно до п. 2.3 в) ПДР України, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: в) на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 22.07.2024 о 09:40:45 год., в с. Бережани по вул. Рогатинська, 4, Тернопільської області, водій ОСОБА_1 керував ТЗ, який обладнаний засобами пасивної безпеки та не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п. 2.3в ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.5 ст. 121 КУпАП.

Однак, така постанова розкриває лише суть вчинених дій та заходи реагування щодо них, проте аж ніяк не слугує доказом в адміністративній справі, оскільки прийнята на підставі узагальнення та оцінки суб`єктом владних повноважень усіх доказів в адміністративній справі.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка складена з порушенням норм статті 283 КУпАП, не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 30.05.2018 по справі №337/3389/16-а, яка в силу ч. 5,6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідна позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Відповідачем не надано суду будь-яких доказів у справі про адміністративне правопорушення, на підставі яких була винесена оскаржувана постанова, а також в постанові не наведено доказів, на яких ґрунтуються висновки про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Зокрема, частиною другою даної норми права передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний скасовує рішення суб`єкта владних повноважень і закриває справу про адміністративне правопорушення.

Отже, у справі відсутні докази того, що на час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача відповідач приймав оскаржуване рішення з дослідженням доказів, а не на підставі тільки візуального спостереження за дотриманням позивачем ПДР.

Дотримання усіх вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо розгляду адміністративних справ належними доказами не підтверджено. Відтак, належного виконання суб`єктом владних повноважень вимог процесуального законодавства, а отже і правомірності прийнятого рішення відповідачем не наведено, з огляду на відсутність доказів у матеріалах справи та не представлення їх суду для вивчення та оцінки в ході розгляду справи.

Оскільки законодавство України чітко не гарантує презумпцію невинуватості у справах про адміністративні правопорушення, Конституційний суд України (Справа № 1-34/2010) визнав, що презумпція невинуватості поширюється на справи про адміністративні правопорушення.

Таким чином, вина позивача ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 121 КУпАП не доведена, а тому суд прийшов до висновку, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю у зв`язку з відсутністю у діях позивача складу вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 247 КпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд повністю задовольнив позовні вимоги та позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суд стягує за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн, що підлягав сплаті за подання відповідного позову.

В позовній заяві позивач також просить поновити йому строк звернення до суду з адміністративним позовом, посилаючись на те, що він лише 29.07.2024 року отримав постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності поштовим відправленням, яке було надіслане йому 24.07.2024 року.

З врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, зокрема щодо отримання позивачем даних про оскаржувану постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, суд приходить до переконання, що наявні підстави для визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом, що є підставою для поновлення пропущеного строку, при цьому суд враховує, що право на судовий захист входить до переліку тих прав, що захищаються Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 6 якої закріплює право на справедливий суд, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, при цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень, здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є визначеним Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод змістом поняття доступу до правосуддя.

Керуючись ст.ст. 9, 77, 139, 241-246, 255, 279, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови поліцейського про накладення адміністративного стягнення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 , в особі його представника - адвоката Молявчика Олексія Валерійовича до ГУНП в Тернопільській області про скасування постанови серія ЕНА № 2654759 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову серія ЕНА № 2654759 від 22 липня 2024 року про накладення на ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.5 ст.121 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень - скасувати, а провадження в справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення даного рішення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ І.В. Павленко