Справа № 300/216/25
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" травня 2025 р. справа № 300/216/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Шумея М.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просить суд стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань 500783,30 грн. невиплаченої пенсії за період з 01.02.2019 року по 30.11.2019 року на користь ОСОБА_1 .
Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не виплати нарахованого боргу по пенсійних виплатах ОСОБА_1 за період з 01.02.2019 року по 30.11.2019 року у розмірі 500783,30 грн.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
31.01.2025 року на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти позову з підстав викладених у відзиві. Просить відмовити у задоволенні позову.
14.02.2025 року позивачем подано відповідь на відзив, згідно якої викладено пояснення, міркування та аргументи щодо наведених у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення, позовні вимоги просить задоволити в повному обсязі.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази, зазначає наступне.
Із 03 лютого 1993 року ОСОБА_1 призначена пенсія по інвалідності згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Починаючи із 01 жовтня 2011 року орган пенсійного фонду, який обслуговує Верховинський район, де проживає позивач, виплату пенсії почав систематично проводити із обмеженням її максимальним розміром в десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, що послужило причиною неодноразового звернення до суду із позовними вимогами про визнання дій пенсійного органу щодо обмеження виплати пенсії неправомірними, які судами задовольнялися.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 300/1439/20 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо перерахунку пенсії з 01.02.2019 та з 01.03.2019 на підставі рішень відділу з питань призначення та перерахунку пенсій № 8 м. Косів Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 03.12.2019 та від 12.12.2019 № 37 з урахуванням середньомісячної заробітної плати по народному господарству за період з 01.02.2008 по 01.01.2010 в розмірі 18464,08 грн., скасовано рішення відділу з питань призначення та перерахунку пенсій № 8 м. Косів Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 03.12.2019 та 12.12.2019 №37, якими проведено перерахунок пенсії позивача з урахуванням середньомісячної заробітної плати по народному господарству за період з 01.02.2008 по 01.01.2010 в розмірі 18464,08 грн. та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області виплатити пенсійні виплати за період з 01.02.2019 по 30.11.2019, які були розраховані з урахуванням середньомісячної заробітної плати по народному господарству за період з 01.02.2008 по 01.01.2010 в розмірі 54440,26 грн. та з урахуванням рішення суду від 23.04.2019 у справі № 300/604/19 виплатити без обмеження 10-ма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням проведених виплат.

12 лютого 2021 року оригінал виконавчого листа за № 300/1439/20 відповідно до статті 7 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-VIII позивач направив для добровільного виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. Однак відповідач повернув його позивачу і на виконання зазначеного вище рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нарахувало заборгованість по виплаті пенсії за період з 01 лютого 2019 року по 30 листопада 2019 року в сумі 500783 грн. 30 коп., про що надало відповідну довідку та у супровідному листі від 30.03.2021 року №1983-1941T-02/8-0900/21 зазначило, що борг по пенсії може бути плачений тільки при наявності додаткового фінансування з Державного бюджету.

Що стосується виконання судового рішення в частині виплати заборгованості по пенсії, пенсійне управління послалося на статті 23 та 116 Бюджетного кодексу України і зазначило, що виплата пенсії по Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету, у зв`язку з чим нарахована сума боргу на виконання рішення суду, може бути виплачена при наявності додаткового фінансування з державного бюджету.

27 січня 2023 року оригінал виконавчого листа та довідку Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про нараховану заборгованість по виплаті пенсії позивач направив для виконання до Державної казначейської служби України з посиланням на статті 1, 2, 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», однак виконавчий лист казначейською службою повернутий без виконання і в супровідному листі 5-11-11/3211 від 22.02.2023 року зазначено, що оскільки рішення суду має зобов`язальний характер, то воно казначейством не виконується.

30 серпня 2023 року позивач вчергове звернувся до пенсійного органу із заявою, в якій зазначив, що рішення суду, яким визнано протиправними дії пенсійного органу та зобов`язано виплатити пенсійні виплати за період з 01.02.2019 р. по 30.11.2019 року не виконується із 26 січня 2021 року (часу набрання рішенням законної сили) та просив повідомити на якій стадії виконання рішення суду по виплаті заборгованості по пенсії, яким законом чи нормативними актами керується пенсійний орган при виконанні вищевказаного судового рішення, а також просив повідомити які заходи вживалися щодо його виконання.

На вказану заяву пенсійний орган листом від 18.09.2023 року повідомив позивача, що

нарахований борг внесено до Реєстру судових рішень та буде виплачено при наявності додаткового фінансування з Державного бюджету в порядку черговості з урахуванням дати набрання рішенням законної сили.

Така відповідь управління та те, що рішення в частині виплати заборгованості по пенсійних виплатах не виконується тривалий час, послужило підставою для звернення до суду із заявою про встановлення судового контролю, однак ухвалою Івано-Франківського окружного суду від 16 листопада 2023 року у справі 300/1439/20 відмовлено у встановленні судового контролю.

09 лютого 2024 року позивач знову звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою, в якій зазначав, що незважаючи на приписи Конституції України та законодавчі положення рішення суду про виплату заборгованості по пенсії не виконується вже більше трьох років, в черговий раз просив повідомити, які заходи вживалися ним щодо виконання судового рішення в цій частині, який я на черзі в підсистемі «Реєстр судових рішень» і коли рішення про виплату заборгованості по пенсії буде виконано та зазначав, що посилання на те, що рішення може бути виконане лише при наявності додаткового фінансування із державного бюджету з посиланням на приписи Бюджетного кодексу України є безпідставним, оскільки такої підстави щодо невиконання судового рішення не передбачено жодним законодавчим чи нормативним актом, однак позитивної відповіді не отримав, пенсійні виплати не отримав і на даний час.

Вважаючи, що відповідачем вчинено протиправну бездіяльність, яка виразилась у невиплаті позивачу коштів з 01.02.2019 по 30.11.2019, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №.2262 нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Як встановлено судом нараховані відповідачем суми доплат до пенсії у розмірі 500783,30 гривень були нараховані на виконання рішення суду та не виплачені до цього часу через відсутність фінансування ПФУ, тобто вина позивача в неотриманні своєчасно вказаних сум від органу ПФУ відсутня, що сторонами не оспорюється.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Отже, відповідно до вищезазначених норм законодавства позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача суми заборгованості, оскільки пенсійним органом не виконується рішення суду.

Щодо посилань відповідача про включення заборгованості по невиплаті пенсії позивачу за період 01.02.2019 року по 30.11.2019 року у розмірі 500783,30 грн. до реєстру, виплата за яким буде проведена лише за наявності фінансування з Державного бюджету, суд вважає їх необгрунтовиними з наступних підстав.

Постановою правління Пенсійного фонду України № 13-1 від 23.03.2021 року визнана такою, що втратила чинність, постанова правління Пенсійного фонду України від 26 вересня 2018 року № 20-1, якою був затверджений Порядок ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

Тобто відповідач безпідставно посилається на внесення виконання рішення в реєстр,

оскільки такий реєстр ні законом, ні нормативними актами не передбачений, на звернення позивача, щодо заходів, які вживалися управлінням щодо виконання рішення суду по виплаті заборгованості, відповіді він не отримував, що свідчить про бездіяльність пенсійного органу щодо виконання рішення суду по виплаті заборгованості.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань 500783,30 грн. невиплаченої пенсії за період з 01.02.2019 року по 30.11.2019 року на користь ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шумей М.В.