Справа № 400/3424/24
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2025-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2025 р. № 400/3424/24

м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А. з розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаГоловного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005,

провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі відповідач), в якій просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024 року; №0-1404- НОМЕР_1 від 26.01.2024 року; №0-1404- НОМЕР_1 від 26.01.2024 року; №0-1404- НОМЕР_2 від 26.01.2024 року; №0-1404- НОМЕР_1 від 26.01.2024 року; №0-1404- НОМЕР_2 від 26.01.2024 року; №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024 року; №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він був власником житлової будівлі, що розташовувалась за адресою: АДРЕСА_2 . З 2016 року вказаний об`єкт нерухомого майна є повністю знищеним, а тому відповідно до статті 349 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право власності на нього припинено. Однак, незважаючи на це, відповідач протиправно прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення (далі ППР), яким визначено позивачу суму податкового зобов`язання за 2021, 2022 роки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в загальному розмірі 387 740,49 гривні.

Ухвалою від 17.04.2024 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропонував відповідачу надати відзив на позовну заяву.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що відповідно до інформації в ІКС Податковий блок у власності позивача перебував об`єкт нерухомого майна, а саме: комплекс за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 14841,4 кв.м, право власності 10.07.2014-12.01.2024 (знищення об`єкта речових прав 04.01.2024). Факт знищення нерухомого майна, за яким позивачу нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, набув юридичної сили після державної реєстрації припинення права власності на підставі витягів з ЄДЕССБ про факт знищення об`єктів нерухомого майна та особистої заяви особи про припинення права власності. Період, за який позивачу нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, припадає на податковий період 202, 2023 років, тобто період в межах якого припинення права власності не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав, а також відсутня будь-яка інша інформація, технічна документація щодо встановлення факту знищення майна. Тому оскаржувані ППР є правомірними.

Від позивача до суд надійшла відповідь на відзив, в якій заперечив обґрунтування відповідача та повністю підтримав позовні вимоги.

Від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких наполягає, що нарахування контролюючим органом податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки здійснювалося відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на об`єкти нерухомого майна, які перебували у власності ОСОБА_1 на період 2021 року та 2022 року, що не суперечить ні вимогам ст. 102, ні вимогам ст. 266 цього Кодексу. Що також, знаходить своє підтвердження у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №363137942 від 25.01.2024 року.

Відповідно до ст.262 КАС України справа розглядається без проведення судового засідання в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідив матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №363137942 від 25.01.2024 року нерухоме майно, а саме: комплекс будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 14841,4 кв. перебували у власності позивача.

Згідно з Довідкою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ НЬЮ ВЕКТОР від 24.04.2021 № 1-3 нерухоме майно, а саме: комплекс будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 14841,4 кв. м, знищено. При проведенні обстеження з виїздом на місце 21.04.2021 встановлено, що за вищевказаною адресою на земельній ділянці відсутні будь-які об`єкти нерухомості.

26.01.2025 відповідач прийняв ППР а саме:

- №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024 за 2021 рік, яким визначено суму податкового зобов`язання 2776, 08 грн;

- №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024 за 2021 рік, яким визначено суму податкового зобов`язання 814, 86 грн;

- №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024 за 2021 рік, яким визначено суму податкового зобов`язання 2145, 06 грн;

- №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024 за 2021 рік, яким визначено суму податкового зобов`язання 89 048, 40 грн;

- №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024 за 2022 рік, яким визначено суму податкового зобов`язання 7 356, 38 грн;

- №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024 за 2022 рік, яким визначено суму податкового зобов`язання 241 172, 75 грн;

- №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024 за 2022 рік, яким визначено суму податкового зобов`язання 19 365,13 грн;

- №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024 за 2022 рік, яким визначено суму податкового зобов`язання 25 061,83 грн.

Позивач вважаючи зазначені ППР протиправними, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі ПК України) визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК України передбачено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктом 38.1 статті 38 ПК України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 податкове зобов`язання сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та / або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення податку з об`єкта/об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та / або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (абзац другий підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України).

Відповідно до абзацу першого підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Згідно з підпунктом 266.10.3 пункту 266.10 статті 266 ПК України податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Таким чином, контролюючий орган за місцем податкової адреси (місця реєстрації) власника нерухомості фізичної особи має право на прийняття ППР щодо визначення суми податку з нерухомого майна, відмінне від земельної ділянки у межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 ПК України, тобто 1095 днів. Водночас база оподаткування обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та / або на підставі відповідних документів платника податків.

Суд встановив, що в рішенні Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 у справі № 400/1509/25 було встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05.03.2025 № 416498638 Державний реєстр речових прав містить відомості про державну реєстрацію у період з 10.07.2014 по 12.01.2024 права приватної власності позивача на комплекс будівель та споруд відгодівельного комплексу по вирощуванню молодняка великої рогатої худоби загальною площею 14841,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 .

Тоді як, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №363137942 від 25.01.2024 року нерухоме майно, а саме: комплекс будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 14841,4 кв. перебували у власності позивача.

Тобто, на час прийняття оскаржуваних ППР відповідачу не було відомо про зазначені відомості.

З вищевикладеного слідує, що відповідач діяв правомірно, приймаючи ППР від №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024 року; №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024 року; №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024 року; №0-1404-UA0081533 від 26.01.2024 року; №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024 року; №0-1404-UA0081533 від 26.01.2024 року; №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024 року; №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024 року на підставі даних Державного реєстру речових прав.

Тому позовні вимоги в частині визнання оскаржуваних ППР протиправним задоволенню не підлягають.

Натомість згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (абзац перший частина перша статті 181 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 346 ЦК України право власності припиняється у разі знищення майна.

Статтею 349 ЦК України встановлено, що право власності на майно припиняється в разі його знищення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тобто державна реєстрація не є способом набуття чи припинення права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав.

Запис в реєстрі не є документом, який встановлює факт знищення майна, а вноситься державним реєстратором на підставі поданих йому документів, які свідчать про знищення майна, за заявою власника майна.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09.06.2022 у справі № 759/18854/20.

З наведеного слідує, що знищене нерухоме майно, тобто майно, на яке припинено право власності, не може бути об`єктом оподаткування не залежно від того, чи внесені відповідні дані до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, чи ні.

В абзаці четвертому пункту 30 мотивувальної частини постанови від 18.10.2022 у справі № 904/9389/19 Верховний Суд сформував правовий висновок, що документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо. При цьому, перелік документів, на підставі яких можна встановити факт знищення майна, не є вичерпними.

Відповідно до Довідок ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ НЬЮ ВЕКТОР від 23.04.2021 № 1-3 нерухоме майно, а саме: комплекс будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 14841,4 кв. м, знищено. При проведенні обстеження з виїздом на місце 21.04.2021 встановлено, що за вищевказаною адресою на земельній ділянці відсутні будь-які об`єкти нерухомості.

Відтак вказаний об`єкт нерухомого майна вважається таким, що є знищеним з 21.04.2021, а отже не є об`єктом оподаткування.

Ці обставини виключають необхідність сплати позивачем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2021, 2022 роки за комплекс будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 14841,4 кв. метрів.

Тому позовні вимоги в частині скасування оскаржуваних ППР підлягають задоволенню.

Водночас суд відхилив посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17.01.2019 у справі № 708/254/18, оскільки вона була сформована на підставі частини другої статті 349 ЦК України, яка була виключена з 21.04.2019 на підставі підпункту 2 пункту 3 Прикінцеві та перехідні положення Кодексу України з процедури банкрутства.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрат розподіляються відповідно до ст. 139 КАС України.

Так, позивач сплатив судовий збір в сумі 3877,40 грн і оскільки майнові позовні вимоги задоволені у повному обсязі, тому ця сума підлягає відшкодуванню шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Також, позивач просить суд відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу в сумі 16 000 грн.

Положеннями пункту 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат належить:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частинами 5, 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію (зокрема, постанови від 20 травня 2020 року у справі №240/3888/19, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19, від 11 грудня 2019 року у справі №2040/6747/18), що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 22.04.2021 по справі № 640/194/98/19.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Тому, зважаючи на незначний обсяг матеріалів справи (поданих позивачем доказів), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, та те, що під час розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідач діяв правомірно, приймаючи ППР і відсутні підстави для визнання їх протиправними, а їх скасовано враховуючи, що майно було знищене, суд дійшов висновку про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 22, 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_3 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,547) задовольнити частково.

2. Скасувати податкові повідомлення - рішення від №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024 року; №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024 року; №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024 року; №0-1404-UA0081533 від 26.01.2024 року; №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024 року; №0-1404-UA0081533 від 26.01.2024 року; №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024 року; №0-1404-UA0074078 від 26.01.2024 року.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,547) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 3 877,40 грн (три тисячі вісімсот сімдесят сім гривень сорок копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду - 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження - 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України.

Суддя І. А. Устинов