Справа № 400/3619/24
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2025-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2025 р. № 400/3619/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А. з розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3
провизнання дій та бездіяльності протиправними; зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому просить (з урахуванням уточнених позовних вимог):

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) поновити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на посаді старшого стрільця-оператора 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , виплатити недоотримане грошове забезпечення та здійснити недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення за період з 08.04.2024 р. по день поновлення на посаді;

- визнати протиправним та скасувати п. 4 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.04.2024 р. № 59;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати основного грошового забезпечення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за період з 01.03.2024 р. по 30.03.2024 року та з 01.04.2024 р. по 07.04.2024 р.;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) основне грошове забезпечення за період з 01.03.2024 р. по 30.03.2024 року та з 01.04.2024 р. по 07.04.2024 р;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) додаткової винагороди збільшеної до 100 000 гривень, пропорційно часу участі в бойових діях, за період з 01.03.2024 р. по 05.03.2024 р., з 21.03.2024 р. по 07.04.2024 р;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) додаткову винагороду збільшену до 100 000 гривень, пропорційно часу участі в бойових діях, за період з 01.03.2024 р. по 05.03.2024 р., з 21.03.2024 р. по 07.04.2024 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що пункт 4 спірного наказу є протиправним, оскільки позивач не залишав самовільно місце несення служби. Так, позивач зазначив, що 07.04.2024 р. позивач перебував в с. Велетенське, Білозерського району, Херсонської області. Проживав в будинку визначеному командуванням. Разом з ним проживало ще 7 побратимів. В колективі позивач не мав конфліктів, мав добрі відносини з командиром взводу та командиром роти. В той самий час десь з літа 2023 року позивач мав неприязні відносини із заступником командира роти лейтенантом ОСОБА_2 .. Десь з березня 2024 року ОСОБА_2 є тимчасово виконуючим обов`язки командира роти. 08.04.2024 р. близько 11:00 год позивач звернувся до ОСОБА_2 для того, щоб отримати своє посвідчення учасника бойових дій, адже знав, що воно знаходиться в стройовій частині. Проте йому було відмовлено у видачі посвідчення з посиланням, що ще не час. Також позивачу необхідно було відбути до суду для участі в судовому засіданні, яке призначено на 10.04.2024 р. по справі № 484/1512/24, проте ОСОБА_2 відмовив без жодних пояснень. У зв`язку із вказаним між позивачем та ОСОБА_2 виник словесний конфлікт, який продовжувався хвилин 10-15. Внаслідок цієї розмови позивач сильно перехвилювався і в нього підвищився артеріальний тиск. Близько 12-13 год позивач поїхав до санітарної частини батальйону, який знаходився в с. Білозерка Херсонської області, де йому було надано медичну допомогу. Після цього позивач повернувся до місця проживання в с. Велетенське, де знаходився весь час. Близько 19:00 год 08.04.2024 р. до позивача приїхав заступник командира батальйону майор ОСОБА_3 та вів з позивачем розмову через скаргу ОСОБА_2 . Через неприязні відносини із ОСОБА_2 він оголоси впозивача таким, що 08.04.2024 самовільно залишив місце служби, а також призупинив його службу без зареєстрованого кримінального провадження. Позивач не погоджується з висновками службового розслідування, вважає їх такими, що не відповідають дійсними обставинам, є упередженими, не об`єктивним, а сам акт складено з порушенням Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України. Також позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню пункт 4 наказу № 59 від 23.04.2024 р., яким вирішено притягнути до дисциплінарної відповідальності позивача та оголошено йому сувору догану.

Ухвалою від 24.04.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.

Від відповідача надійшов відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову та зазначає, що під час службового розслідування було встановлено, що 08.04.2024 приблизно о 20:00 під час перевірки наявності особового складу, головним сержантом 1 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 сержантом ОСОБА_4 було виявлено відсутність старшого солдата ОСОБА_5 на місці розташування військового підрозділу ( АДРЕСА_4 ). Пошуки військовослужбовця за місцем розташування підрозділу результатів не дали. Місце служби старший солдат ОСОБА_5 залишив без зброї. По телефону старший солдат ОСОБА_5 пояснив сержанту ОСОБА_6 , що прямує на автомобілі у напрямку м. Миколаєва та повертатися не планує. Зрозумілих пояснень свого вчинку старший солдат ОСОБА_5 не надав, на телефонні дзвінки більше не відповідав. Його місце знаходження невідомо. Про самовільне залишення місця служби старшим солдатом ОСОБА_5 , командиром військової частини НОМЕР_1 надано доповідь командиру військової частини НОМЕР_4 (вих.№808 від 09.04.2024) та повідомлено ІНФОРМАЦІЯ_2 (вих.№809 від 09.04.2024). Станом на день подання цього Відзиву старший солдат ОСОБА_7 до військової частини не повернувся. За даним фактом командиром військової частини НОМЕР_1 було видано наказ «Про призначення службового розслідування» № 105 від 09.04.2024, за результатами якого старший солдат ОСОБА_7 був притягнений до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани, а матеріали направлено для вирішення питання про наявність у його діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України до ТУ ДБР. У зв`язку з тим, що на даний момент у військовій частині НОМЕР_1 відсутня інформація про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань уповноваженою на це особою, старшому солдату ОСОБА_1 служба не призупинялась, з посади він не звільнявся. Натомість, 08.04.2024 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 99 виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 було призупинено як такому, який самовільно залишив частину, адже відповідно до п. 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 (далі-Порядок), військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Відтак, спірний наказ та службове розслідування було проведено відповідно до вимог чинного законодавства.

Від відповідача до суду надійшли заперечення, в яких відповідач наголосив, що служба позивачу, на даний момент, не призупинялась (більш того, як було вже вказано у відзиві на позовну заяву, командир військової частини НОМЕР_1 не має на це повноважень), виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 було призупинено як такому, який самовільно залишив частину, адже відповідно до п. 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 (далі-Порядок), військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Відповідно до ст. 262 КАС України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідив докази, суд дійшов висновку:

Позивач був мобілізований до лав Збройних Сил України відповідно до Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 р. та проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.04.2022 №60, старший солдат ОСОБА_1 був призначений на посаду старшого сапера інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2023 №182, старший солдат ОСОБА_1 був призначений на посаду старшого стрільця-оператора 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 та виконував бойові завдання в складі свого підрозділу в районі АДРЕСА_4

ТВО командира механізованої роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 було подано рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 , в якому ОСОБА_2 доповів, що 08.04.2024 приблизно о 20:00 під час перевірки наявності особового складу, головним сержантом 1 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 сержантом ОСОБА_8 було виявлено відсутність старшого солдата ОСОБА_1 на місці розташування військового підрозділу ( АДРЕСА_4 ).

Згідно витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.04.2024 № 99 п. 7 під час перевірки наявності особового складу, головним сержантом 1 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 сержантом ОСОБА_8 було виявлено відсутність старшого солдата ОСОБА_1 на місці розташування військового підрозділу ( АДРЕСА_4 ), вважати таким, що самовільно залишив частину. З 08.04.2024 виплату грошового забезпечення та здійснення всіх видів забезпечення ОСОБА_1 призупинити.

09.04.2024 наказом командира військової частини НОМЕР_1 «Про призначення службового розслідування» за фактом самовільного залишення місця служби старшим солдатом ОСОБА_1 призначено службове розслідування.

За результатами проведеного службового розслідування було складено акт слубового розслідування № 24 від 23.04.2024, за висновками якого було встановлено порушення ОСОБА_1 вимог статей 11, 16 Статуту Внутрішньої служби Збройних сил України, за які оголошено сувору догану.

Відповідно до ст.11,16 Статуту Внутрішньої служби Збройних сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;

бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно зі ст.ст.1,2 Дисциплінарного статут ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

На військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана (ст.48 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Відтак, на військовослужбовця може бути накладено дисциплінарне стягнення за порушення військової дисципліни, яке полягає у додержанні порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Об`єктом дисциплінарного правопорушення є суспільні відносини та цінності, що охороняються правом, на які спрямовано посягання суб`єкта правопорушення, в цьому випадку - додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Об`єктивна сторона це самовільно залишення військової частини.

Об`єктивна сторона- у формі умислу.

Суб`єкт- військовослужбовець-позивач.

Позивач у позовній заяві не заперечив факт залишення місця служби без дозволу його безпосереднього командира близько 12-13 годин 08.04.2024, зазначивши, що він поїхав до санітарної частини батальйону, який знаходився в с. Білозерка Херсонської області.

Також, з матеріалів справи вбачається, що під час службового розслідування було встановлено самовільне залишення місця несення служби позивачем близько 20:00 08.04.2024 з наданням доказів, тоді як позивачем жодного належного доказу надано не було. Його пояснення в позовній заяві стосуються часу 19:00, коли до нього приїхав заступник командира батальйону майор ОСОБА_3 за скаргою ОСОБА_9 на позивача. В подальшому пояснення позивача щодо його місця перебування після 20:00 не надано, як не надано і доказів знаходження у місці несення служби.

До того судом враховано, що залишенню місця служби передувало його розмова з ОСОБА_9 щодо отримання позивачем посвідчення учасника бойових дій та повідомлення ОСОБА_10 про необхідність позивачу відбути до суду для участі в судовому засіданні, яке призначено на 10.04.2024 р. по справі № 484/1512/24, однак позивачу було відмовлено.

Також, в матеріалах справи наявні матеріали розслідування за скаргою адвоката позивача, з яких вбачається, що всі військовослужбовці, якими було надано пояснення, підтверджується встановлений під час службового розслідування факт самовільного залишення позивачем місця несення служби.

Позивач, всупереч ст.77 КАС України не надав суду доказів звернення до командування з рапортом про необхідність позивачу відбути до суду для участі в судовому засіданні, яке призначено на 10.04.2024 р. по справі № 484/1512/24, а також будь якого іншого рапорту на дозвіл відлучитись з місця служби.

Відповідно до ст.128 Статуту Внутрішньої служби ЗСУ солдат зобов`язаний:

у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Позивач дозволу у командира відділення не питав та самовільно залишив район виконання завдання підрозділу.

Доказів того, що позивач перебував з 08.04.2024 у відрядженні, відпустці або за направленням на ВЛК матеріали справи не містять, тому склад саме дисциплінарного проступку- у вигляді порушення службової дисципліни, яка полягає у самовільному залишенні позивачем місця несення служби підтверджується матеріалами справи.

Стосовно того, що відповідач у наданих суду документах зазначає про дезертирство, як скоєння позивачем кримінального правопорушення за ст.408 КК України, то це питання буде визначено ДБР.

Позивач у позові не наводить своїх доводів на спростування пунктів спірного наказу про позбавлення його премії та додаткової грошової винагороди.

Відповідно до Наказу Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 розділу XVІ «Преміювання» п.5 абз.1 5. Військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно з п.14 Наказу Міністерства оборони України № 44 від 25.01.2023 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які: самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували), за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Факт залишення військової частини 08.04.2024 позивачем встановлено матеріалами службового розслідування, тому відповідач правомірно позбавив позивача премії та додаткової грошової винагороди.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку , що наведені позивачем доводи не дають суду підстав для скасування спірного наказу.

В задоволенні позову необхідно відмовити.

Судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 НОМЕР_2 ) , відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України.

Суддя І. А. Устинов