Справа № 990/132/24
Суддя: Гриців Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року

м. Київ

Справа № 990/132/24

Провадження № 11-21заі25

Велика Палата Верховного Суду у складі:

Головуючого Уркевича В. Ю.,

судді- доповідача Гриціва М. І.,

Банаська О. О., Власова Ю. Л., Воробйової І. А., Губської О. А., Єленіної Ж. М., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка О. О., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Ступак О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Шевцової Н. В.,

за участю:

секретаря судового засідання Іщук В. С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представниці відповідача Предоляк Н. Ю.,

розглянула на відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 грудня 2024 року (судді Ханова Р. Ф., Бившева Л. І., Васильєва І. А., Олендер І. Я., Юрченко В. П.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення та

ВСТАНОВИЛА:

1. У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії від 14 березня 2024 року № 340/дс-24 про відмову надати ОСОБА_1 рекомендації для призначення на посаду судді Великомихайлівського районного суду Одеської області (далі - Спірне рішення);

- зобов`язати Вищукваліфікаційну комісію суддів України (далі - ВККС, Комісія) повторно провести співбесіду з ОСОБА_1 , переможцем конкурсу на зайняття вакантних посад місцевих судів, оголошеного рішенням ВККС від 14 вересня 2023 року № 119/дс-24.

Вимоги обґрунтовує тим, що Комісія дійшла хибного висновку щодо існування сумніву його відповідності критеріям доброчесності та професійної етики, а також застосувала під час співбесід різні підходи до оцінки кандидатів на посаду судді.

Вважає, що ВККС ухвалила Спірне рішення без дотримання вимог частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України): не обґрунтувала його, тобто не зважила на всі обставин, що мають значення для ухвалення рішення (вчинення дії), діяла упереджено, недобросовісно, нерозсудливо, без дотримання принципу рівності перед законом, з дискримінаційним підходом до прийняття рішення, непропорційно, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Наголошує, що він особисто та добровільно повідомив Комісію про наявність рішення Приморського районного суду від 10 вересня 2020 року у справі № 522/4574/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори Пенчева К. Л., про визнання договору дарування удаваним правочином.

Визнання правочину удаваним не є злочином чи правопорушенням, а в його випадку, це приведення укладеного правочину у відповідність із вимогами законодавства, позаяк нерухоме майно було придбане за гроші, а не набуте у власність як дар. До того ж правові наслідки як щодо укладення договору дарування, так і щодо договору купівлі-продажу для сторін були незмінні. ОСОБА_3 відчужувала майно, ОСОБА_1 придбавав його у власність.

Звертає увагу на те, що він надав пояснення Комісії, що укладення такого виду правочину як договір дарування, а не договору купівлі-продажу зумовлене життєвою необхідністю, а не наміром здійснити обман чи зазіхнути на права співвласників нерухомого майна. Відчужуване нерухоме майно - це комунальна квартира, де продавцю ( ОСОБА_3 ) належало лише 400/1000 частки цієї квартири, інші ж частки були у власності решти співвласників, нічим не пов`язаних між собою фізичних осіб, одна з яких у квартирі не проживає, а ще одна знаходиться поза межами території України (на території російської федерації), що унеможливлювало надання належно оформленої згоди на відчуження належної частки квартири іншого співвласника. Ці співвласники знали про продаж частки квартири та не заперечували проти укладення такої угоди.

Вважає, що те, що він сам повідомив Комісію про наявність судового рішення у справі № 522/4574/20, предметом якої було визнання договору дарування удаваним правочином, навпаки, є підтвердженням його як кандидата чесності, сумлінності, неупередженості та бездоганної поведінки у професійній діяльності та особистому житті.

Просить трактувати висновок Комісії щодо позбавлення співвласників квартири права переважної купівлі таким, що ґрунтується винятково на припущеннях і не підтверджується жодними доказами.

Наголошує, що не порушував законодавства України, не допускав недоброчесної та неетичної поведінки, веде чесний спосіб життя, добросовісно виконує всі покладені на нього обов`язки, а тому наявність рішення про визнання удаваним правочину, укладеного за його участі, про що він добровільно та самостійно повідомив Комісію, не може слугувати вагомою підставою для виникнення обґрунтованого сумніву у відповідності його критеріям доброчесності чи професійної етики.

Звертає увагу, що інформація про правочини з придбання квартири не містилася в досьє кандидата на посаду судді. Він сам її повідомив, і саме ця інформація стала причиною сумнівів Комісії у його відповідності критеріям доброчесності та професійної етики, що зумовило відмову в наданні йому рекомендації на посаду судді.

Узагальнює, що викладені Комісією у Спірному рішенні мотиви щодо невідповідності його критеріям доброчесності та професійної етики з підстав нездатності кандидата підтвердити та пояснити законність і добросовісність своїх намірів укладати замість обумовленого сторонами договору купівлі-продажу іншого удаваного правочину - договору дарування та у зв`язку із цим позбавлення інших співвласників майна реалізувати своє право переважної купівлі - є необґрунтованими, суб`єктивними і такими, що зроблені фактично на підставі припущень (сумнівів) та за браком належних доказів, які б доводили його недоброчесність як кандидата.

Доводить, що відмова внести рекомендацію Вищій раді правосуддя (далі - ВРП) про призначення його на посаду судді Великомихайлівського районного суду Одеської області обумовлена недосконалістю та дискримінаційністю процедури проведення конкурсу та співбесіди. Приміром, як на його думку, Спірне рішення суперечить рішенню Комісії від 01 грудня 2023 року № 10/дс-23, яким та його допустила до участі в конкурсі на зайняття вакантних посад суддів. Ці два рішення ухвалені на підставі однієї і тієї ж самої інформації, але містять взаємовиключні висновки за наслідками її розгляду.

Гадає, що через те що нема методології проведення співбесід з кандидатами на зайняття вакантних посад суддів, виникають ситуації, які підважують юридичну визначеність процедури добору кандидатів на посаду судді. Через те що нема критеріїв доброчесності, відбувається дискримінаційний та різний підхід до кандидатів на посаду судді.

Комісія проігнорувала його клопотання, яке він заявив наприкінці співбесіди, надати йому можливість спростувати сумніви Комісії, які у неї, судячи із запитань, виникли щодо тих чи інших обставин, шляхом оголошення перерви, щоб потім надати пояснення та докази на спростування цих сумнівів.

2. Відповідач позовних вимог не визнав, надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову.

Зазначає, що кандидат на посаду судді повинен відповідати вимогам статті 69 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), має дотримуватися у своїй професійній, громадській діяльності та приватному житті вимог, передбачених Кодексом суддівської етики, які спрямовані на встановлення етичних стандартів, пов`язаних зі статусом судді, з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.

Майбутній суддя має бути прикладом законослухняності, зміцнювати довіру громадян до суду, утримуватися від поведінки, будь-яких дій або висловлювань, що можуть призвести до втрати віри громадян у порядність суддів, докладати всіх зусиль для того, щоб, на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини, його поведінка була бездоганною. Кандидат на посаду судді повинен бути відданим принципу справедливості, відповідати за свої дії, не допускати ситуацій, у яких у стороннього спостерігача могли б виникнути обґрунтовані сумніви щодо його чесності, незалежності, неупередженості, непідкупності, сумлінності, відповідності його дій етичним нормам.

Саме тому проведення співбесіди з кандидатом на посаду судді є одним з вирішальних (ключових) етапів у процедурі призначення на посаду судді, на якому обговорюються, встановлюються та перевіряються дані щодо відповідності кандидата критеріям доброчесності та професійної етики, а також пов`язана з цим інформація.

Вказує на те, що під час співбесіди з позивачем Комісія дослідила питання про набуття ним квартири у 2019 році в місті Одесі. Кандидат надав пояснення, у яких зазначив, що ця квартира є комунальною і йому належить лише 400/1000 частки квартири. Однак у декларації він зазначив не частку від квартири, а загальну площу квартири через те, що у випадку зазначення ідеальної частки треба буде повідомляти відомості інших співвласників, якими кандидат не володів. Пояснив також, що він придбав частину квартири за грошові кошти, проте уклав із попереднім власником договір дарування. Такий вид поіменованого договору обрав, бо інша частини квартири належали співвласникам, які мали переважне право купівлі частини вказаної квартири. За твердженням кандидата, співвласники квартири не виявили інтересу скористатися своїм преважним правом, проте така відмова від переважного права не була оформлена у відповідному порядку. Після того, як було укладено договір дарування, для того щоб привести все до реального стану, оскільки насправді це був договір купівлі-продажу, він вимушений був звернутися до суду і визнати цей договір удаваною угодою.

Комісія звернула увагу на те, що згідно з рішенням суду у справі № 522/4574/20 від 10 вересня 2020 року з позовом до суду звертався не позивач, а його дружина. У цій судовій справі ОСОБА_1 був відповідачем. Комісія уточнила в кандидата, чи був цей спір реальним, чи штучно створеним.

Після запитання Комісії кандидат змінив свої пояснення та повідомив, що насправді з позовом зверталась його дружина, а єдиним його бажанням зробити так, щоб договір відповідав вимогам законодавства.

На запитання Комісії, чи передавалися ОСОБА_1 грошові кошти за придбану квартиру, чи розумів кандидат, що він укладає договір купівлі- продажу, чи було в тексті договору зазначено, що сторони розуміють зміст договору і його правову природу і чи підписав такий текст договору ОСОБА_1 , останній відповів ствердно.

Комісія утвердилася в думці, що судовий процес про визнання договору дарування удаваним правочином, який формально ініціювала дружина кандидата і спрямувала його проти ОСОБА_1 , який у цій справі значився відповідачем, останній вважав судовим процесом, що провадиться на його користь і відповідає його інтересам.

З покликанням на статтю 235 Цивільного кодексу України відповідач нагадує, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони вчинили насправді. Удавані правочини фактично вводять в оману інших суб`єктів правовідносин, державу щодо справжніх намірів учасників.

Ці обставини у своїй сукупності, з погляду Комісії є такими, що викликають обґрунтований сумнів у відповідності ОСОБА_1 критеріям, що висуваються до особи, яка претендує обійняти посаду судді.

Комісія наголошує, що підстави та мотиви позивача на користь скасування Спірного рішення ґрунтуються на його незгоді, зокрема, із загальною думкою (внутрішнім переконанням) членів Комісії, яка оформлена оскаржуваним рішенням. Поза тим, перегляд мотивів оскаржуваного рішення і їх виклад з інакшим змістом, аніж оцінено та зазначено в ньому, означатиме втручання у здійснення Комісією дискреційних повноважень під час проведення конкурсних процедур.

Супроти доводів позову про суперечність між тим, що рішенням Комісії від 01 грудня 2023 року № 10/дс-23, яким ОСОБА_1 допустили до участі у конкурсі, та тим, що перехідні положення визначили питання проведення співбесіди, однак до Положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, затвердженого рішенням Комісії від 02 листопада 2016 року № 141/зп-16, зміни не були внесені, а також тим, що нема правничої та юридичної визначеності щодо проведення співбесіди з кандидатами на посаду судді, про дискримінаційний та різний підхід до кандидатів на посаду судді, -Комісія послалася на те, що вона як суб`єкт владних повноважень діє в межах, порядку та у спосіб, визначений законом, який передбачає завершення конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23, за правилами, які передбачають перевірку відповідності кандидата на посаду судді критеріям доброчесності та професійної етики під час проведення співбесіди з кандидатом на посаду судді.

Приписами закону визначені дискреційні повноваження Комісії, встановлена необхідність належного мотивування рішення про відмову в наданні рекомендації кандидату на посаду судді для призначення на посаду судді в разі наявності обґрунтованого сумніву у відповідності кандидата на посаду судді вказаним критеріям.

Покладення на Комісію завдань щодо формування в Україні якісного суддівського корпусу з професійних кадрів високого рівня кваліфікації з урахуванням їхніх особистих та моральних якостей, необхідних для здійснення правосуддя, є причиною виникнення обов`язку перевірити дані, що характеризують особисті та моральні якості претендента на посаду судді, репутація якого має бути бездоганною.

Тому під час проведення визначених законом етапів добору, конкурсу та призначення кандидатів на посаду судді Комісія не лише має повноваження, а й зобов`язана ретельно перевіряти інформацію, що характеризує особисті морально-етичні якості кандидата на посаду судді, його репутацію, та зважати на всі обставини, які перешкоджають йому зайняти таку посаду, зокрема ті, що негативно характеризують кандидата. Окреслені заходи об`єднані метою забезпечення авторитету та довіри до судової влади, що формуються залежно від персонального складу осіб, які обіймають посади суддів.

3. Позивач скористався процесуальним правом на зміну підстав позову, змінив їх шляхом доповнення новими фактичними та правовими підставами.

Зокрема, звернув увагу на те, що під час проходження співбесіди 14 березня 2024 року Комісія у складі колегії задовольнила клопотання позивача і погодилась частину співбесіди проводити в закритому режимі (без трансляції в мережі «Інтернет»).

Незважаючи на те що частина співбесіди проводилась у закритому режимі, відомості, які позивач повідомив у закритому режимі, були майже повністю (але дещо в спотвореному вигляді) відображені в Спірному рішенні. Зокрема, у спотвореному вигляді викладені відомості про його доходи, про походження його коштів на придбання квартири тощо. Таке подання інформації, як гадає скаржник, створює у стороннього спостерігача враження про невідповідність доходів позивача реальній дійсності.

Ще раз нагадує, що просив надати йому додатковий час для надання відомостей щодо його доходів, аби надати відповіді на запитання, що виникли в Комісії, та підтвердити їх відповідними доказами. Але додаткового часу йому так і не надали.

Позивач додав нотаріально посвідчені заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , якими вони підтверджують той факт, що не заперечували проти відчуження ОСОБА_3 належної їй частки квартири ОСОБА_1 . Ці заяви повністю підтверджують його твердження про те, що права співвласників квартири АДРЕСА_1 не були порушені, а висновок Комісії, викладений у Спірному рішенні, є необґрунтованим, безпідставними, надуманим і таким, що не підтверджується жодними належними та допустимими доказами.

4. Комісія подала відзив, у якому зазначила, що в заяві про зміну підстав позову ОСОБА_1 надає нові пояснення та повідомляє іншу інформацію з приводу тих обставин, які Комісія оцінила під час проведення співбесіди, а також подає до суду документи, яким Комісія не давала жодної оцінки та яких узагалі не існувало на час проведення співбесіди з позивачем.

Пояснення ОСОБА_1 під час проведення співбесіди детально відображені у Спірному рішенні, зміст проведеної співбесіди з позивачем та коло питань, які були предметом обговорення на співбесіді, підтверджується відеозаписом співбесіди та технічним записом на компакт-диска.

Інформація щодо коштів, набутих позивачем за рішенням суду у 2011 році, відображена в оскаржуваному рішенні відповідно до наданих кандидатом пояснень під час проведення співбесіди. Щодо некоректного відображення податковими органами даних про його доходи та тривале листування з ними щодо врегулювання суперечностей у відомостях, які були в розпорядженні таких органів, то такі відомості не були у розпорядженні Комісії і під час співбесіди не озвучувалися.

Доводи позивача про ненадання додаткового часу для спростування сумнівів, що виникли у Комісії, відповідач вважає безпідставними, надуманими й такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. 14 березня 2024 року перед початком проведення засідання головуючий оголосив склад членів Комісії у складі колегії, який буде проводити співбесіду з позивачем, роз`яснив його права та обов`язки, визначені Регламентом. Перед початком засідання позивач заявив клопотання про проведення з ним співбесіди в закритому режимі, без трансляції в мережі «Інтернет». Це клопотання Комісія задовольнила частково. Інших клопотань чи заяв ОСОБА_1 не заявляв, що підтверджується відеозаписом співбесіди та технічним записом на компакт-диску.

Наголошує, що Комісія під час співбесіди дотримувалася принципу рівності умов щодо надання позивачу розумної можливості доповнювати, спростовувати чи уточнювати дані, що містяться у матеріалах кандидата на посаду судді, надавати усні та письмові пояснення.

У відповідь на доводи позивача про дискримінацію стосовно нього з боку Комісії, яку позивач убачав у різному ставленні Комісії до нього порівняно з іншими кандидатами, з якими проводилися співбесіди, відповідач зазначив, що оцінювання кандидата на предмет відповідності критеріям доброчесності і професійної етики є персональним, комплексним і враховує усі обставини в сукупності, а не порівняно з іншими. З огляду на це окремі схожі обставини з досьє різних кандидатів не обов`язково приводять до однакових рішень, оскільки Комісія враховує ще й інші обставини, які є індивідуальними та істотно відрізняються. Різність усієї сукупності обставин об`єктивно приводить до відмінних результатів. Достовірність документів та переконливість наданих кандидатами пояснень оцінюється окремо і не підлягає зіставленню та порівнянню з іншими особами.

5. Позивач подав відповідь на відзив, у якому зазначив, що Комісія пропустила 15-денний процесуальний строк, передбачений на подання відзиву, та не подала заяву про поновлення процесуального строку як окремим документом, так і в тексті самого відзиву.

Категорично не погоджується із зазначеними висновками, доводами, міркуваннями відзиву, вважає їх повністю не доведеними, надуманим, необґрунтованими та недійсними.

Зазначає, що не надавав жодних нових пояснень та не повідомляв жодну іншу інформацію, ніж та, яку він уже повідомив під час співбесіди, а лише надав докази, які підтверджують повідомлену ним раніше інформацію. Такі докази були б надані Комісії, якби вона задовольнила клопотання про оголошення перерви у проведенні співбесіди задля надання доказів та пояснень.

Не відповідає дійсності інформація Комісії про те, що ОСОБА_1 під час співбесіди не повідомив Комісії про некоректне відображення його даних про доходи податковими органами та тривале листування з ними щодо врегулювання суперечностей у відомостях, що наявні в розпорядженні таких органів. Навпаки, він демонстрував Комісії наявність у нього квитанцій про сплату ним податків та озвучував інформацію про тривале врегулювання податкових відомостей з податковою. Але Комісію на момент ухвалення оскаржуваного рішення ці відомості не цікавили. Не цікавило ні його листування з податковою, ні розмір сплачених ним податків, ні кореляція сплачених ним податків з отриманими ним доходами в період з 2018 до 2024 року.

Наголошує, що технічний запис засідання Комісії від 14 березня 2024 року підтвердить те, що він заявляв таке клопотання в кінці співбесіди перед видаленням Комісії до нарадчої кімнати, а на початку співбесіди він не заявляв такого клопотання, позаяк не знав, які саме питання будуть предметом співбесіди.

Погоджується, що усі обставини життя кандидата можуть бути предметом уваги та обговорення Комісії, проте акценти на біографічних деталях життя кандидатів не мають визначатися в незрозумілий спосіб.

Звертає увагу на те, що Комісія у відзиві оминає питання про отримання нею інформації про придбання ним у власність частини квартири у 2019 році в місті Одесі, що згідно з оскаржуваним рішенням і стало причиною для відмови йому в наданні рекомендації. Знову нагадує, що він добровільно та самостійно повідомив Комісію про наявність рішення Приморського районного суду від 10 вересня 2020 року у справі № 522/4574/20 про визнання договору дарування удаваним.

Ще в заяві про зміну (доповнення) підстав позову позивач вказує на невідповідність матеріалів досьє кандидата на посаду судді ОСОБА_1. встановленій у рішенні ВККС від 21 грудня 2023 року № 194/зп-23 формі (досьє кандидата на посаду судді ОСОБА_1 ведеться Комісією у паперовому вигляді, тоді як рішенням Комісії від 07 грудня 2023 року №162/зп-23 взятий за основу проєкт Порядку формування і ведення досьє кандидата на посаду суддів в електронній формі). Така невідповідність, на його думку, ставить під сумнів належність та допустимість матеріалів, наявних у досьє кандидата, на дослідженні яких і ґрунтується вся співбесіда з кандидатом.

6. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 17 грудня 2024 року відмовив у задоволенні позовних вимог.

Суд окреслив предмет та підстави спору, в межах яких визнав безпідставними, непереконливими і недостатніми доводи позивача для визнання Спірного рішення ВККС протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

В оскаржуваному судовому рішенні суд навів мотиви, через які відхилив усі доводи позивача про стверджуване порушення його прав та інтересів під час проходження процедури конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів.

Зокрема, суд заначив, що не погоджується з тим, що під час співбесід з кандидатами на посаду судді можуть виникати ситуації, за яких подальше проведення співбесіди є неможливим без отримання додаткової інформації та/або без додаткового дослідження наявної. Такі випадки можуть виникати як з боку Комісії, так і з боку кандидата, з яким проводиться співбесіда, і спричиняють об`єктивну необхідність в оголошенні перерви на етапі співбесіди.

Суд оцінив відеозапис співбесіди колегії Комісії з позивачем і з огляду на хід співбесіди не знайшов об`єктивних причин, які б давали обґрунтовані підстави Комісії оголосити перерву, зокрема, через неможливість без такої подальшого обговорення питань, пов`язаних із дослідженням досьє та/або обговорення даних щодо відповідності ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики і пов`язаної з цим інформації.

Також зі змісту співбесіди суд не побачив, що, коли під час співбесіди ставилися питання до кандидата, Комісія виявила додаткові обставини, які не були і не могли бути відомі позивачеві (основні питання були поставлені щодо його особистих життєвих ситуацій, про які він не міг не знати).

Відтак суд виснував, що доводи позивача про допущене Комісією порушення процедури проведення співбесіди з ним у частині неоголошення перерви під час співбесіди не знайшли свого ані правового, ані фактичного підтвердження. Комісія забезпечила можливість реалізувати ОСОБА_1 його права, а невикористання позивачем відповідного права не може покладатися у провину відповідачеві.

З огляду на відеозапис співбесіди в частині укладення правочину суд зазначив, що не вбачає обґрунтованих підстав вважати, що відображені у Спірному рішенні висновки не ґрунтуються на з`ясованих у ході співбесіди обставинах, змісті наданих позивачем пояснень та/або є свавільними.

Суд узяв до уваги, що висновок про наявність обґрунтованого сумніву у відповідності ОСОБА_1 критерію доброчесності та професійної етики формувався внаслідок оцінювання конкретних обставин, таких як укладення удаваного договору дарування. Позивач цих фактів не заперечує, однак не погоджується з їхньою оцінкою, яку їм дала Комісія, а також процедурою проведення співбесіди.

Ще суд визнав, що викладені в рішенні Комісії висновки щодо обставин у справі не є довільними чи нераціональними, підтверджені доказами і не є помилковими щодо фактів. Оцінюючи ці обставини в сукупності, Комісія дійшла висновку про наявність обґрунтованого сумніву у відповідності ОСОБА_1 критерію доброчесності та професійної етики. Такий висновок не видається свавільним чи необґрунтованим і не виходить за межі виключної дискреції Комісії оцінювати кандидатів, а позивач під час розгляду справи в суді такого висновку не спростував.

Суд відхилив доводи позивача щодо дискримінації, яку позивач вбачав у різному ставленні Комісії до нього порівняно з іншими кандидатами, з якими проводилися співбесіди, позаяк оцінювання кандидата за критеріями доброчесності і професійної етики є персональним, комплексним і враховує усі обставини в сукупності, а не порівнюючи з іншими. Відтак окремі схожі обставини з досьє різних кандидатів не обов`язково призводять до однакових рішень, оскільки Комісія враховує й інші обставини, які є індивідуальними та істотно відрізняються. Різність усієї сукупності обставин об`єктивно призводить до різних результатів оцінювання. Відтак суд не побачив ознак дискримінації позивача.

Щодо невідповідності матеріалів досьє кандидата на посаду судді ОСОБА_1 встановленій у Спірному рішенні формі суд зазначив, що форма ведення досьє кандидата на посаду судді жодним чином не впливає і не може вплинути на рішення Комісії, ухвалене за результатами співбесіди з переможцем конкурсу на посаду судді.

Суд підсумував, що ВККС ухвалила Спірне рішення стосовно позивача на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, зокрема, під час ухвалення цих рішень Комісія не відхилилася від вимог, передбачених частиною другою статті 2 КАС України.

7. ОСОБА_1 не примирився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення - про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги, яка за розміром є об`ємною та розлогою, здебільшого повторюють доводи позовної заяви.

Серед іншого, зазначає, що суд належним чином не перевірив, що Комісія Спірне рішення ухвалила без дотримання вимог частини другої статті 2 КАС України: не обґрунтувала, тобто не зважила на всі обставин, що мають значення для ухвалення рішення (вчинення дії), діяла упереджено, недобросовісно, нерозсудливо, без дотримання принципу рівності перед законом, із дискримінаційним підходом до прийняття рішення, непропорційно, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Скаржник вважає, що суд першої інстанції ретельно не дослідив і не надав значення тому, що підстави, які у ВККС викликали сумніви щодо його відповідності критеріям доброчесності та професійної етики, не є підтвердженими. Своєю чергою, це свідчить про упередженість Комісії та її нерозсудливість, а ухвалення Спірного рішення без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), про недотримання принципу рівності перед законом.

Не заперечуючи проти повноту дискреційних повноважень ВККС стосовно оцінки встановлених щодо кандидата на посаду судді обставин і того, що рішення ухвалюється за внутрішнім переконанням членів Комісії, скаржник зазначає, що прозоре і публічне проведення кваліфікаційного оцінювання передбачає активну і безпосередню участь судді чи кандидата на посаду судді, право на пояснення і спростування будь-якої інформації, яка може негативно вплинути на оцінку його доброчесності та/чи ділових, професійних, морально-етичних якостей як претендента на набуття чи збереження статусу судді.

За потреби під час співбесіди може бути оголошена перерва, а для отримання інформації та копій документів чи матеріалів стосовно судді (кандидата на посаду судді) та членів його сім`ї перерва може (має) тривати до отримання відповідей на запити ВККС .

Підстави відмови внести рекомендацію на посаду судді не мають бути формальними, номінальними чи декларативними тощо. Такі підстави мають містити змістовну, якісну інформацію про персону претендента на цю посаду, про її життєдіяльність, морально-етичну поведінку, репутацію тощо.

Умотивованість рішення ВККС про відмову у внесенні рекомендацій до ВРП про призначення кандидата на посаду судді є не лише формальним дотриманням вимог закону, а й принципу правової визначеності у питанні встановлення підстав відмови у наданні рекомендацій про призначення кандидата на посаду судді.

Належна мотивація рішення ВККС (як форма зовнішнього вираження дискреційних повноважень) дає можливість перевірити, як саме (за якими ознаками) відбувалася процедура вирішення цього питання.

Здійснення суб`єктом владних повноважень своїх повноважень у спосіб, що призводить до виразно несправедливих, невмотивованих, нерозумних або деспотичних рішень, є порушенням правовладдя, яке вимагає, щоб жодна дискреція не була настільки необмеженою, щоб стати потенційно свавільною. Жодна дискреція не може бути юридично безмежною.

Вважає, що у протилежному випадку незабезпечення та недотримання наведених умов може свідчити про свавільність рішення ВККС, оскільки сумніви Комісії як підстави для відмови кандидату на посаду судді в наданні відповідної рекомендації мають бути обґрунтовані нею у її рішенні та повинні основуватись не на особистих припущеннях членів Комісії, а на дослідженні фактичних даних, які спростовували б доводи особи або вказували б на їх суперечність або алогічність.

Далі автор скарги зазначає, що висновок суду першої інстанції, яким відхилені його доводи щодо дискримінації (яка полягала у різному ставленні Комісії до нього порівняно з іншими кандидатами, з якими проводилися співбесіди), жодним чином не спростовував дискримінаційність підходу ВККС до кандидатів на посаду судді під час проведення співбесіди на посаду судді.

На час проведення співбесіди не було розроблено єдиних об`єктивних критеріїв доброчесності та професійної етики кандидатів на посаду судді, невідповідність яким може викликати сумніви у доброчесності кандидата, що зумовило застосування різних підходів.

Деякі кандидати отримали рекомендацію всупереч вчинення ними адміністративних правопорушень та притягнення їх до адміністративної відповідальності, і це не вважається порушенням критеріїв доброчесності, натомість інші кандидати не отримують рекомендацію на призначення на посаду судді всупереч відсутності у їхній поведінці діянь, за які настає дисциплінарна, адміністративна, кримінальна та навіть цивільна відповідальність, однак, виходячи із оціночних суджень та суб`єктивної думки Комісії на їх дії чи бездіяльність кандидати отримують відмову в рекомендації.

Вважає, що такий підхід не відповідає сутності правової держави та принципу верховенства права.

З покликанням на статтю 8 Конституції України та практику Європейського суду з прав людини зазначає, що будь-який публічний орган має враховувати усі складові принципу верховенства права у своїй діяльності, а необмежена дискреція адміністративного органу є порушенням цього принципу вже сама по собі. Межі дискреційних повноважень такого органу не можуть бути неоглядними. Межа такого розсуду повинна бути мінімально достатньою, зокрема, для уникнення порушення законодавчих приписів та запобігання зловживанням.

Також автор скарги не погоджується із висновком суду першої інстанції, що форма ведення досьє кандидата на посаду судді жодним чином не впливає і не може вплинути на рішення Комісії, прийняте за результатами співбесіди з переможцем конкурсу на посаду судді, та вважає, що такий висновок суду першої інстанції є вкрай суперечливим та упередженим, оскільки принцип законності є одним зі складових елементів принципу верховенства права, вихідною засадою, реалізація якої спрямована на досягнення кінцевої мети та завдань при здійсненні правотворчості та правозастосування, з суворим дотриманням конституційних норм та законів України. Такий висновок суду повністю нівелює принцип законності в адміністративному процесі.

8. Велика Палата Верховного Суду (далі - Велика Палата) ухвалою від 22 січня 2025 року відкрила апеляційне провадження в цій справі, а ухвалою від 05 лютого 2025 року призначила справу до апеляційного розгляду на судовому засіданні на 15 годину 06 березня 2025 року.

9. У відзиві на апеляційну скаргу представник ВККС просить залишити її без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду - без змін з мотивів, подібних до тих, що викладені у відзиві на позовну заяву.

10. Велика Палата заслухала пояснення учасників справи, дослідила наведені в апеляційній скарзі доводи, зважила на письмові звернення, що надійшли на адресу суду, переглянула оскаржуване судове рішення і дійшла висновку про таке.

11. Лаконічно обставини справи можна викласти так.

ВККС рішенням від 03 квітня 2017 року № 28/зп-17 оголосила добір кандидатів на посаду судді місцевого суду з урахуванням 600 прогнозованих вакантних посад суддів місцевого суду.

16 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Комісії із заявою про допуск до участі у доборі кандидатів на посаду судді місцевого суду.

29 вересня 2017 року Комісія ухвалила рішення № 103/дс-17, яким допустила ОСОБА_1 до участі в доборі без складення відбіркового іспиту та проходження спеціальної підготовки як особу, яка відповідає пункту 29 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII.

Комісія рішенням від 06 липня 2018 року № 334/дс-18 визнала ОСОБА_1 таким, що за результатами спеціальної перевірки відповідає установленим Законом № 1402-VIII вимогам до кандидата на посаду судді.

08 жовтня 2018 року Комісія ухвалила рішення № 220/зп-18, яким допустила ОСОБА_1 до складання кваліфікаційного іспиту в межах процедури добору кандидатів на посаду судді місцевого суду, оголошеного її рішенням від 03 квітня 2017 року № 28/зп-17.

Рішенням Комісії від 19 липня 2019 року № 101/дс-19 ОСОБА_1 допущено до участі в оголошеному Комісією 02 липня 2019 року конкурсі на зайняття вакантних посад суддів місцевих загальних судів.

07 серпня 2019 року Комісія ухвалила рішення № 150/зп-19, відповідно до якого затвердила та оприлюднила на своєму офіційному вебсайті рейтинг учасників конкурсу на зайняття вакантних посад суддів у місцевих загальних судах, оголошеного її рішенням від 03 квітня 2017 року № 28/зп-17.

Комісія рішенням від 01 серпня 2023 року № 45/зп-23 продовжила термін дії результатів кваліфікаційного іспиту кандидатів на посаду судді місцевого загального, адміністративного, господарського судів, визначила рейтинг кандидатів на посаду судді місцевого загального суду та затвердила резерв кандидатів на заміщення вакантних посад суддів.

14 вересня 2023 року ВККС ухвалила рішення № 95/зп-23, яким оголосила конкурс на зайняття 560 вакантних посад суддів у місцевих судах для кандидатів на посаду судді, зарахованих до резервів на заміщення вакантних посад суддів місцевих судів. Цим же рішенням встановила загальний порядок та строки подання кандидатами заяв та документів для участі в цьому конкурсі, затвердила умови проведення конкурсу на зайняття 560 вакантних посад суддів у місцевих судах для кандидатів на посаду судді, зарахованих до резервів на заміщення вакантних посад суддів місцевих судів, а також визначила, що питання допуску до участі в конкурсі вирішується Комісією у складі колегій.

У жовтні 2023 року до Комісії надійшла заява ОСОБА_1 про допуск до участі в оголошеному конкурсі як особи, яка відповідає вимогам статті 69 Закону № 1402-VIII, перебуває в резерві на заміщення вакантних посад суддів та не займає суддівської посади.

01 грудня 2023 року ВККС ухвалила рішення № 10/дс-23, яким допустила ОСОБА_1 до участі в оголошеному її рішенням від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23 конкурсі.

Комісія рішенням від 19 грудня 2023 року № 177/зп-23 затвердила та оприлюднила на своєму офіційному вебсайті рейтинг учасників конкурсу на посади суддів місцевих загальних судів у межах конкурсу, оголошеного її рішенням від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23. Зокрема, визначила рейтинг кандидатів на посаду судді Великомихайлівського районного суду Одеської області, в якому ОСОБА_1 займає переможну позицію.

14 березня 2024 року Комісія провела співбесіду з позивачем, за наслідками якої ухвалила Спірне рішення.

ОСОБА_1 не погодився з таким рішенням Комісії та оскаржив його до суду.

У Спірному рішенні Комісія звернула увагу на те, що нездатність кандидата підтвердити та пояснити законність і добросовісність своїх намірів укласти замість обумовленого сторонами договору купівлі-продажу іншого удаваного правочину - договору дарування та у зв`язку із цим позбавлення інших співвласників майна реалізувати своє право переважної купівлі, надати достовірні та обґрунтовані пояснення щодо реальності судового спору, який ініційовано за позовом дружини кандидата до самого кандидата, не відповідає критеріям, які висуваються до особи яка претендує обійняти посаду судді.

12. Відповідно до частини другої статті 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом.

За змістом частини першої статті 69 Закону № 1402-VIII (тут і далі - у редакції, чинній на момент складення позивачем кваліфікаційного іспиту) на посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою.

За частиною першою статті 92 Закону № 1402-VIII ВККС є державним колегіальним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 93 цього Закону до повноважень Комісії належить проведення добору кандидатів для призначення на посаду судді, у тому числі організація проведення щодо них спеціальної перевірки відповідно до закону та приймання кваліфікаційного іспиту.

За частиною першою статті 70 Закону № 1402-VIII (у редакції, чинній до 30 грудня 2023 року) добір та призначення на посаду судді здійснюється в порядку, визначеному цим Законом.

Якщо проаналізувати конституційні та законодавчі приписи, які регламентують порядок добору кандидатів на посаду судді, то під цим поняттям треба розуміти процес забезпечення судів загальної юрисдикції підготовленими, висококваліфікованими кадрами, а також як складний, поетапний, тривалий процес відбору та призначення високопрофесійних та високоморальних (гідних) кваліфікованих кандидатів на посаду суддів судів загальної юрисдикції відповідно до національного законодавства та міжнародних стандартів.

Добір кандидатів на посади суддів неможливо провести без загальних засад чи принципів такого добору.

Варто визнати, що принципи формування суддівського корпусу є похідними від принципів функціонування судової влади і відображають основні засади процесу добору суддів як складової організації діяльності судової влади загалом.

Добір кандидатів на посаду судді повинен відповідати принципам справедливості, верховенства права, дотримання яких має унеможливити прояви свавілля і забезпечувати реалізацію основних прав та свобод; принципам законності, незалежності, відкритості та публічності, доступності та безпосередності у процедурі добору, відповідно до яких, зокрема, ВККС і ВРП у межах своєї компетентності мають безпосередньо виявити належні теоретичні знання та рівень професійної підготовки кандидата на посаду судді, ступінь його готовності та здатності здійснювати правосуддя з питань юрисдикції відповідного суду, а також особисті, моральні якості кандидата.

Згідно із частиною першою статті 72 Закону № 1402-VIII добір кандидатів на посаду судді полягає у проходженні особами, допущеними до добору, відбіркового іспиту, організації проведення ВККС щодо осіб спеціальної перевірки в порядку, встановленому законодавством у сфері запобігання корупції, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, а також у проходженні спеціальної підготовки та складенні кваліфікаційного іспиту.

Суд установив, що рішенням Комісії від 03 квітня 2017 року № 28/зп-17 оголошено добір кандидатів на посаду судді місцевого суду з урахуванням 600 прогнозованих вакантних посад суддів та затверджено Умови подання документів та допуску до добору і відбіркового іспиту кандидатів на посаду судді місцевого суду, в якому ОСОБА_1 виявив бажання взяти участь.

За результатами дотримання етапів добору на посаду судді, встановлених пунктами 2-10 частини першої статті 70 Закону № 1402-VIII, Комісія рішенням від 01 серпня 2023 року № 45/зп-23 затвердила резерв кандидатів на заміщення вакантних посад суддів місцевого загального суду, відповідно до якого ОСОБА_1 у рейтингу кандидатів на посаду судді місцевого загального суду посів 310 місце.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 70 Закону № 1402-VIII Комісія рішенням від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23 оголосила конкурс на зайняття 560 вакантних посад суддів у місцевих судах для кандидатів на посаду судді, зарахованих до резервів на заміщення вакантних посад суддів місцевих судів. Установила загальний порядок та строки подання кандидатами заяв та документів для участі в конкурсі, затвердила Умови проведення конкурсу на зайняття 560 вакантних посад суддів у місцевих судах для кандидатів на посаду судді, зарахованих до резервів на заміщення вакантних посад суддів місцевих судів, та визначила, що питання допуску до участі в конкурсі вирішується Комісією у складі колегій.

Як зазначалося вище, Комісія рішенням від 01 грудня 2023 року № 11/дс-23 допустила ОСОБА_1 до участі в конкурсі, оголошеному її рішенням від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23. У цьому рішенні зазначила, що за результатами опрацювання заяв та доданих матеріалів не встановила обставин, що перешкоджають допуску позивача до участі в конкурсі.

Рішенням від 19 грудня 2023 року № 177/зп-23 Комісія затвердила та оприлюднила на своєму офіційному вебсайті рейтинг учасників конкурсу на посади суддів місцевих загальних судів у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23, відповідно до якого ОСОБА_1 посів переможне місце за рейтингом до Великомихайлівського міського суду Одеської області.

13. Законом України від 09 грудня 2023 року № 3511-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри», який набрав чинності 30 грудня 2023 року, внесено зміни до Закону № 1402-VIII, зокрема викладено в новій редакції розділ IV «Порядок зайняття посади судді» та доповнено пунктами 57-61 розділ XII «Прикінцеві та перехідні положення».

За змістом абзацу першого пункту 58 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII Комісія завершує конкурс на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, оголошений її рішенням від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23, за правилами, які діють після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри».

Одним із законодавчих нововведень було запровадження у конкурсі на зайняття посади судді місцевого суду етапу проведення Комісією співбесіди з переможцем конкурсу.

Отже, за вказаними законодавчими змінами ВККС мала завершити оголошений її рішенням від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23 конкурс на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів за правилами, визначеними Законом № 1402-VIII у редакції, чинній з 30 грудня 2023 року.

Відповідно до частин першої та другої статті 795 Закону № 1402-VIII (тут і далі - в редакції, чинній з 30 грудня 2023 року) після визначення переможця конкурсу ВККС на своєму засіданні проводить з ним співбесіду.

За результатами співбесіди ВККС ухвалює: 1) рішення про рекомендацію або про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді; 2) рішення про рекомендацію про переведення судді (якщо переможцем конкурсу на посаду судді місцевого суду став суддя).

Неявка переможця на співбесіду з Комісією не перешкоджає ухваленню таких рішень.

ВККС ухвалює вмотивоване рішення про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді у разі наявності обґрунтованого сумніву щодо його відповідності критеріям доброчесності чи професійної етики. У такому разі переможцем конкурсу визначається наступний у рейтингу кандидат (частина третя статті 795 Закону № 1402-VIII).

У Положенні про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, затвердженого рішенням Комісії від 02 листопада 2016 року № 141/зп-16 у новій редакції (у редакції рішення ВККС від 29 лютого 2024 року № 72/зп-24) (далі - Положення № 141/зп-16) встановлено відповідний порядок проведення такої співбесіди, її етапів і коло питань для обговорення. У попередній редакції зазначене Положення таких правил не містило.

14. У цій справі Спірне рішення стосовно ОСОБА_1 ВККС ухвалила 14 березня 2024 року, тобто після набрання чинності новою редакцією Положення № 141/зп-16. Так, до вказаного Положення добавлено новий розділ (розділ 8 «Проведення співбесіди з переможцем конкурсу та надання рекомендації про призначення на посаду судді»).

Відповідно до пункту 8.2 розділу 8 Положення № 141/зп-16 після визначення переможця конкурсу Комісія у своєму засіданні проводить з ним співбесіду.

Під час співбесіди обговорюються дані щодо відповідності кандидата критеріям доброчесності та професійної етики та пов`язана з цим інформація (пункт 8.4).

Співбесіда складається з таких етапів: оголошення доповіді членом Комісії; надання кандидату можливості доповнити, уточнити чи спростувати оголошену в доповіді інформацію; послідовне обговорення з кандидатом даних щодо його відповідності критеріям доброчесності та професійної етики та пов`язаної з цим інформації (пункт 8.5).

Під час обговорення доповідач і члени Комісії ставлять кандидату запитання, на які він надає відповіді і пояснення (пункт 8.6). Співбесіди із переможцями конкурсу фіксуються за допомогою технічних засобів та можуть проводитися в режимі прямої відеотрансляції (пункт 8.7).

Відповідно до пункту 8.8 розділу 8 Положення № 141/зп-16 кандидат на посаду судді до проведення співбесіди має право: знайомитися з матеріалами досьє; надавати документи (завірені копії документів) чи іншу інформацію, яка доповнює, спростовує чи уточнює дані, що містяться у досьє; надавати свої пояснення, зокрема у письмовому вигляді.

Письмові пояснення подаються кандидатом не пізніше ніж за один робочий день до дати проведення співбесіди. Усні пояснення надаються кандидатом під час співбесіди (пункт 8.9). Члени Комісії мають право ставити кандидату запитання щодо оголошених під час доповіді відомостей, самостійно ознайомлюватися з досьє, ставити запитання доповідачу, порушувати перед Комісією питання, які виникли під час ознайомлення з досьє (пункт 8.10).

У разі необхідності під час співбесіди може бути оголошено перерву (пункт 8.11).

У пункті 8.12 цього Положення визначено, що за результатами співбесіди Комісія ухвалює: рішення про рекомендацію або про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді; рішення про рекомендацію про переведення судді (якщо переможцем конкурсу на посаду судді місцевого суду став суддя).

Рішення про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді ухвалюється Комісією за наявності обґрунтованого сумніву щодо його відповідності критеріям доброчесності чи професійної етики (пункт 8.13).

Зі змісту наведених приписів випливає, що прозоре та публічне проведення співбесіди з переможцем конкурсу передбачає активну і безпосередню участь судді чи кандидата на посаду судді, право на пояснення і спростування будь-якої інформації, яка може негативно вплинути на оцінку його ділових, професійних, морально-етичних якостей як переможця конкурсу на вакантну посаду судді та, зокрема, право Комісії ухвалити рішення про рекомендацію або про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді.

15. За правилами частини сьомої статті 101 Закону № 1402-VIII рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом.

Пункт 48 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII передбачає, що рішення Комісії оскаржуються відповідно до статті 88 цього Закону.

Відповідно до частин другої та третьої статті 88 Закону № 1402-VIII суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС України.

Рішення Комісії, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 1) склад членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити; 2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання; 3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання; 4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.

Частиною першою статті 98 Закону № 1402-VIII установлено, що організаційними формами діяльності ВККС є засідання у пленарному складі Комісії, у складі її палат та колегій залежно від питань, визначених цим Законом та Регламентом ВККС.

Відповідно до частини 13 цієї статті засідання Комісії, її палат є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу Комісії або палати відповідно. Засідання колегії є повноважним, якщо у ньому беруть участь усі члени колегії.

Підпунктом 60.2-2 пункту 60 Регламенту ВККС, затвердженого рішенням ВККС від жовтня 2016 року № 81/зп-16 (у редакції рішення ВККС від 19 жовтня 2023 року № 119/зп-23), встановлено, що, окрім іншого, Комісія у складі колегії ухвалює рішення про рекомендацію або про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді місцевого суду чи про переведення судді (якщо переможцем конкурсу на посаду судді місцевого суду став суддя).

Згідно із частиною третьою статті 795 Закону № 1402-VIII ВККС ухвалює вмотивоване рішення про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді у разі наявності обґрунтованого сумніву щодо його відповідності критеріям доброчесності чи професійної етики. У такому разі переможцем конкурсу визначається наступний у рейтингу кандидат.

Зазначена норма чітко вказує на те, що підставами для рішення про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді є обґрунтовані сумніви щодо відповідності кандидата на посаду судді критеріям доброчесності та професійної етики.

Велика Палата не заперечує, що ВККС відповідно до свого статусу, повноважень, встановленого законом порядку, мети і завдань, які перед нею стоять, вільна у виборі будь-яких підстав і, керуючись власною оцінкою цих підстав, вправі засумніватися у відповідності кандидата на посаду судді критеріям та умовам, за яких можливе внесення подання про призначення на посаду судді.

З оцінки основних правил та мети положень статті 795 Закону № 1402-VIII можна презюмувати, що ці підстави повинні бути об`єктивними, реальними, вагомими (істотними), дієвими і негативними настільки, щоб засумніватися у відповідності кандидата критерію доброчесності чи професійної етики, або повинні містити в собі властивості (ознаки), які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв`язку з таким призначенням. Такими підставами можуть бути будь-які фактори, явища, події об`єктивної дійсності, що містять ознаки (властивості), які характеризують чи виділяють кандидата на посаду судді як постать, що не відповідає якимсь певним «еталонним» критеріям доброчесності та професійної етики, яким повинен відповідати суддя як носій влади, або, інакше кажучи, неофіційній, ментальній системі уявлень, норм та оцінок, що ґрунтується на традиціях (звичаях), що регулює поведінку людей у суспільстві, на колективно підсвідомому рівні схвалюється більшістю суспільства, практична реалізація якої забезпечується громадським осудом.

16. Згідно із частиною дев`ятою статті 69 Закону № 1402-VIII кандидат на посаду судді відповідає критерію доброчесності, якщо відсутні обґрунтовані сумніви у його незалежності, чесності, неупередженості, непідкупності, сумлінності, у дотриманні ним етичних норм, у його бездоганній поведінці у професійній діяльності та особистому житті, а також щодо законності джерел походження його майна, відповідності рівня життя кандидата на посаду судді або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидата на посаду судді його попередньому статусу.

Велика Палата зазначає, що ВККС відповідно до свого статусу, повноважень, встановленого законом порядку, мети і завдань, які перед нею стоять, вільна у виборі будь-яких підстав і, керуючись власною оцінкою цих підстав, вправі засумніватися у відповідності кандидата на посаду судді критеріям та умовам, за яких можливе внесення рекомендації про призначення на посаду судді.

Проте нормативне визначення підстав оскарження рішення ВККС щодо кандидата на посаду судді і, зокрема, те, що рішення не містить посилань на визначені законом підстави відмови у внесенні рекомендації для призначення судді на посаду або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків, не означає, що підстави відмови внести рекомендацію на посаду судді повинні бути формальними, номінальними чи декларативними тощо. Їх треба розуміти так, що вони міститимуть змістовну, якісну інформацію про особу претендента на цю посаду, про її життєдіяльність, морально-етичну поведінку, репутацію тощо.

Велика Палата у своїх постановах (зокрема, від 10 листопада 2022 року у справі № 9901/355/21, від 30 травня 2024 року у справі № 990/3/24) неодноразово зазначала, що критерій доброчесності є надзвичайно важливим з огляду на те, яку роль відіграє судова влада у становленні правової держави. Саме доброчесність є ключовою категорією у формуванні морально-етичного образу суддів, запорукою формування довіри народу до суддів та судової влади в цілому.

Втім Велика Палата вважає за необхідне наголосити на тому, що правнича процедура є складовою принципів законності та верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади.

У Рішенні від 11 жовтня 2018 року № 7-р/2018 заяви [справа № 1-123/2018(4892/17)] Конституційний Суд України зазначив, що принцип юридичної визначеності як один з елементів верховенства права не виключає визнання за органом публічної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року дискреційним є повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Європейська Комісія «За демократію через право» на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25-26 березня 2011 року) (CDL-AD(2011)003rev) схвалила Доповідь «Верховенство права» (далі - Доповідь), у якій до елементів верховенства права віднесено, зокрема, юридичну визначеність та заборону свавілля (пункт 41).

У пункті 45 Доповіді зазначено, що потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними; у цьому контексті закон, яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції; не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади; отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої дискреції та на спосіб її здійснення з достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій влади.

Щодо заборони свавілля у пункті 52 Доповіді зазначено, що хоча дискреційні повноваження є необхідними для здійснення всього діапазону владних функцій у сучасних складних суспільствах, ці повноваження не мають здійснюватися у свавільний спосіб; їх здійснення у такий спосіб уможливлює ухвалення суттєво несправедливих, необґрунтованих, нерозумних чи деспотичних рішень, що є несумісним з поняттям верховенства права.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості адміністративних актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (рішення у справі «Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки» від 31 липня 2008 року, рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» від 22 листопада 1995 року, рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд проти Кіпру» від 21 липня 2011 року, рішення у справі «Путтер проти Болгарії» від 2 грудня 2010 року).

Наведене дає підстави стверджувати, що межі дискреції ВККС при вирішенні питання про внесення рекомендацій до ВРП про призначення кандидата на посаду судді не можуть бути неосяжними та повинні підлягати зовнішньому публічному контролю. Процес розгляду Комісією цього питання, як і ухвалене за результатом цього процесу рішення, має бути зрозумілим як кандидату на посаду судді, стосовно якого розглядалося питання, так і незалежному сторонньому спостерігачеві.

Обсяг і ступінь мотивації рішення залежить від конкретних обставин, які були предметом розгляду, але у будь-якому випадку має показувати, приміром, що доводи / пояснення кандидата на посаду судді взято до уваги, і, що важливо, давати розуміння, чому і чим керувалася Комісія, коли оцінювала цього кандидата.

17. Відповідаючи на порушені в апеляційній скарзі питання, Велика Палата вважає за необхідне зазначити таке.

Основними доводами апеляційної скарги, які здебільшого перегукуються з доводами позовної заяви, по-перше, є те, що Комісія не зважила на те, що укладання скаржником договору дарування частини квартири зумовлено життєвими обставинами, які по-іншому юридично правильно вирішити не було змоги (інші співвласники не могли / не бажали надати згоду на продаж належної частки спільного майна), а ініціювання його дружиною позову про визнання договору дарування удаваною угодою (де він був співвідповідачем) зумовлено необхідністю приведення переходу права власності у правильну юридичну конструкцію - визнати, що насправді був укладений договір купівлі-продажу, а не договір дарування. А по-друге, те, що він (кандидат) добровільно повідомив Комісію про наявність рішення суду про визнання договору дарування удаваною угодою, що мало б, навпаки, вказувати на його відкритість та доброчесність, а не поставити йому це за провину і з цієї підстави відмовити у зайнятті бажаної посади.

До того ж Комісія не дала змоги кандидатові надати додаткові пояснення та документи, які б могли розвіяти сумніви членів ВККС у його недоброчесності та переконати у тому, що немає застережень щодо надання йому рекомендації на зайняття бажаної посади.

18. Велика Палата з огляду на обсяг, зміст, перебіг та хронологію подій з набуття права власності на житло, роль позивача в цих правовідносинах, характер його дій, які ВККС виокремила, оцінила в сукупності і побачила в них ознаки, які викликали в неї сумніви стосовно відповідності позивача критеріям доброчесності чи професійної етики, не може погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи, неправильно застосував матеріальний закон чи порушив порядок пізнання цих обставин і зумовленого ними нормативного регулювання.

Велика Палата не може не погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що викладені у рішенні Комісії висновки щодо обставин у справі не є довільними чи нераціональними, чи є такими, що підтверджені доказами, і є помилковими щодо фактів. Оцінюючи ці обставини у сукупності, Комісія дійшла висновку про наявність обґрунтованого сумніву у відповідності ОСОБА_1 критерію доброчесності та професійної етики. Такий висновок не видається свавільним чи необґрунтованим і не виходить за межі виключної дискреції Комісії оцінювати кандидатів.

Також Велика Палата вважає правильним висновок суду щодо відхилення доводів позову в частині дискримінації, яку позивач убачає в різному ставленні Комісії до нього порівняно з іншими кандидатами, з якими проводилися співбесіди. Суд правильно виходив з того, що оцінювання кандидата за критеріями доброчесності і професійної етики є персональним, комплексним і враховує усі обставини у сукупності, а не порівняно з іншими. З огляду на це окремі схожі обставини з досьє різних кандидатів не обов`язково приводять до однакових рішень, оскільки Комісія зважає ще й на інші обставини, які є індивідуальними та істотно відрізняються. Різність усієї сукупності обставин об`єктивно приводить до різних результатів оцінювання. Відтак можна підсумувати, що ознак дискримінації позивача нема.

Щодо доводів скарги про невідповідність матеріалів досьє кандидата на посаду судді ОСОБА_1. встановленій у рішенні Комісії від 21 грудня 2023 року № 194/зп- 23 формі, то Велика Палата погоджується з висновком суду першої інстанції, що форма ведення досьє кандидата на посаду судді жодним чином не впливає і не може вплинути на рішення Комісії, ухвалене за результатами співбесіди з переможцем конкурсу на посаду судді.

У своїх доводах автор апеляційної скарги намагається переконати суд у тому, що члени ВККС мали дійти до іншої (протилежної) думки за наслідками проведеної з ним співбесіди, оскільки вважає, що він не вчинив ніяких дій, які б могли свідчити про його недоброчесність і стали на заваді обійняти бажану посаду.

Велика Палата звертає увагу, що Комісія за наслідками проведення співбесіди мала у своєму розпорядженні всю необхідну інформацію, для того щоб дійти до одностайної думки, яку було викладено у Спірному рішенні, тому не можна не погодитися з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що відображені у рішенні Комісії висновки не ґрунтуються на з`ясованих у ході співбесіди обставинах, змісті наданих позивачем пояснень та/або є свавільними.

Вкотре треба пояснити, що з обсягу та змісту описаних кандидатом на посаду судді обставин (набуття права власності на квартиру, «смугами» якого, за словами позивача, були, зокрема, укладання договору дарування частини квартири під впливом життєвих обставин і неможливістю по-іншому юридично правильно набути це право, ініціювання його дружиною позову про визнання договору дарування удаваною угодою, аби привести перехід права власності у правильну юридичну конструкцію - визнати, що насправді був укладений договір купівлі-продажу, а не договір дарування) видно, що ВККС не фокусувалася на тому, що саме скоїв позивач (до якої девіантної поведінки вдався чи вчинив діяння, яке має ознаки «небезпечної» поведінки тощо), а аналізувала (характеризувала) насамперед те, як саме він поводився (як чинив).

В окресленій ситуації ВККС зважила на зовнішні поведінкові риси його дій, виокремила, що надає значення не так і не лише формальному (механічному) перебігу обставин та умов набуття права власності на квартиру чи відповідності цих факторів «букві закону», скільки виокремлює в цих діях те, наскільки вони є щирі/нещирі, яка їхня моральність, духовний зміст, або виділяє прагматичність цих дій. Відтак одержані характерологічні спостереження за поведінкою позивача під час вирішення конкретних життєвих (соціальних) питань ВККС поширила (наклала, екстраполювала) на «уявну модель» поведінки на посаді судді і виснувала, що встановлені обставини поведінки позивача ОСОБА_1 , пов`язані з набуттям права власності на квартиру, у своїй сукупності є такими, що викликають обґрунтований сумнів у його відповідності критеріям, що висуваються до особи, яка претендує обійняти посаду судді.

Такі спостереження та оцінка дій кандидата на посаду судді з боку ВККС не можна трактувати як протиправну діяльність цього органу.

19. Доводи апеляційної скарги не спростували висновку суду першої інстанції про те, що обставини, які б свідчили про неповноважний склад колегії Комісії, яка ухвалила спірне рішення, відсутні; спірне рішення підписали усі члени колегії Комісії, які брали участь в його ухваленні; під час ухвалення рішення позивач був присутній; у Спірному рішенні наведено посилання на визначені законом підстави його ухвалення та мотиви, з яких Комісія дійшла висновків про наявність обґрунтованого сумніву у відповідності ОСОБА_1 критерію доброчесності та професійної етики.

Підсумовуючи, Велика Палата зазначає, що за наслідками перегляду рішення суду першої інстанції не знайшла підстав, які б змушували втрутитися в оскаржуване рішення суду і визнати його протиправним. Спірне рішення ухвалено на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством.

20. За правилами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

21. Під час апеляційного перегляду Велика Палата не знайшла підстав для того, щоб не погодитися з висновком суду першої інстанції про відповідність Спірного рішення критеріям, визначеним у частині другій статті 2 КАС України.

22. Частина перша статті 2 КАС України визначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою дотримання цих правил суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив докази у справі та, належним чином умотивувавши своє рішення, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

23.Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Міркування і твердження, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правильності правових висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

З огляду на це Велика Палата дійшла висновку, що суд прийняв правильне рішення, тому підстав для втручання й скасування рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 грудня 2024 року немає.

Отже, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 грудня 2024 року - без змін.

Керуючись статтями 243, 266, 292, 308, 310, 315, 316, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Ю. Уркевич

Суддя-доповідач М. І. Гриців

Судді О. О. Банасько О. В. Кривенда

Ю. Л. Власов М. В. Мазур

І. А. Воробйова С. Ю. Мартєв

О. А. Губська К. М. Пільков

Ж. М. Єленіна О. В. Ступак

Л. Ю. Кишакевич І. В. Ткач

В. В. Король О. С. Ткачук

С. І. Кравченко Н. В. Шевцова