Справа № 640/143/22
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2025 рокуСправа №640/143/22
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, Державної податкової служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, Державної податкової служби України, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у м. Києві у формі нездійснення коригування відомостей інтегрованої картки платника ОСОБА_1 шляхом виключення інформації про несплачені суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування по коду платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність), нараховані у 2017 році та у 1-3 кварталах 2018 року;
- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у м. Києві у формі нарахування ОСОБА_1 та обліку за ним несплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування по коду платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) у 4 кварталі 2018 року та у 2019-2020 роках;
- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві відкоригувати відомості інтегрованої картки платника ОСОБА_1 (РНОКПП за ДРФОПП НОМЕР_1 ) шляхом виключення інформації про несплачені суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування по коду платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність), нараховані у 2017-2020 роках;
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що за даними ІКП за позивачем рахується заборгованість зі сплату єдиного внеску за 2017-2019 роки. Разом з тим, податкова вимога зі сплати єдиного внеску за той самий період, на ту саму суму вже оскаржено позивачем в судовому порядку, визнана судом протиправною та скасована. Крім того, контролюючим органом нараховано позивачу зобов`язання зі сплати єдиного внеску, за тих самих підстав, без врахування встановлених судовими рішеннями обставинами, а саме те, що страхові внески за позивача сплачено в повному обсягу роботодавцем.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.01.2022р. відкрито провадження в адміністративній справі № 640/143/22 та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
На виконання пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, Державної податкової служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії передано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.02.2025 справу №640/143/22 прийнято до провадження суддею Букіною Л.Є. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.
Відповідачі правом на надання відзиву не скористалися.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з 14.07.2014 перебуває на обліку в ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, як самозайнята особа адвокат.
З 26.07.2011 по 19.07.2014 позивач працював на посаді юрисконсульта у Товаристві з обмеженою відповідальністю "ЖИТЛОВО- БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "СФЕРА" (код у СДРПОУ 37025518).
З 22.05.2015 позивач переведений на посаду генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕВЕРЛІҐАЛ".
З 03.01.2017 по сьогодні позивач працює адвокатом у Адвокатському об`єднанні "ЕВЕРЛІҐАЛ" (код у СДРПОУ 40968165, основний вид діяльності: КВЕД 69.10 Діяльність у сфері права).
У період 2014-2018 років єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за позивача, як за застраховану особу, чию працю на умовах трудового договору (контракту) використовують юридичні особи, сплачували роботодавці - юридичні особи, зокрема- ТОВ" ЕВЕРЛІҐАЛ" та AO "ЕВЕРЛІҐАЛ".
12.11.2018 позивачу нарахована податкова вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску у розмірі 15 819, 54 грн.
11.12.2018 позивачем оскаржено вказану вимогу в адміністративному порядку.
14.01.2019 рішенням Державної фіскальної служби України залишено скаргу без задоволення, а вимогу без змін.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2020 року у справі №640/1658/19 позов ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у м. Києві № Ф-221939-17 від 12 листопада 2018 року про сплату боргу недоїмки у сумі 15 819,54 грн; визнано протиправним та скасовано рішення Державної фіскальної служби України № 1623/6199-11-05-012-25 від 14 січня 2019 року про результати розгляду скарги. Рішення набрало законної сили 21 грудня 2020 року.

24 вересня 2021 року на електронну адресу позивача, надійшло електронне повідомлення "Заборгованість з ЄСВ на 21.09.2021" з електронної адреси: , в якому, серед іншого, було зазначено: "Головне управління ДПС у м. Києві повідомляє, що станом на 21.09.2021 за Вами обліковується заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску".

У відповідь на адвокатський запит представника позивача - адвоката Гречківського Євгенія Леонідовича за вих. № 2021/09/27-02/АЗ від 27 вересня 2021 року Головне управління ДПС у м. Києві листом № 91730/6/26-15-24-07-10 від 01 жовтня 2021 року, що був надісланий рекомендованим листом №916, повідомило, що згідно з інформаційними базам даних органів ДПС ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на обліку в ДПІ у Печерському районі ГУ ДПС у м. Києві як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю, - адвокат, дата встановлення ознаки незалежної професійної діяльності - 14 липня 2014 року, дата зняття ознаки незалежної професійної діяльності - відсутня. Станом на дату надання відповіді згідно інформаційних баз даних органів ДПС відсутня інформація щодо подання ОСОБА_1 заяв за формами № 8-ОПП, № 7-ЄСВ. У зв`язку з чим, в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) по коду платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) відображено нарахування єдиного внеску в автоматичному режимі на загальну суму 25 863,20 грн, в тому числі за 2017 рік в сумі 8 448,00 грн, за 2018 рік - 9 828,72 грн, за 1-2 кв. 2019 року - 5 508,36 грн, за січень, червень 2020 року - 2 078,12 грн, у розмірі мінімального страхового внеску за місяць.

З метою зміни некоректних відомостей інформаційної системи податкових органів представник Позивача - адвокат Гречківський Є.Л. подав до Державної податкової служби України скаргу за вих. № 21/10/08-01/с від 08 жовтня 2021 року на безпідставне нарахування та облік заборгованості зі сплати ЄСВ у ОСОБА_1 , в якій, зокрема, просив:

(1) встановити неправомірність здійснення Головний управлінням ДПС у м. Києві нарахування єдиного внесу ОСОБА_1 як самозайнятій особі за 2017-2021 роки;

(2) зменшити суму грошового зобов`язання ОСОБА_1 по заборгованості зі сплати єдиного внеску до 0,00 грн (нуль гривень нуль копійок);

(3) зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві привести відомості інформаційних баз податкових органів у відповідність до обставин, встановлених рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2020 року і постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі № 640/1658/19, щодо незаконності додаткового нарахування єдиного внеску ОСОБА_1 як самозайнятій особі шляхом виключення інформації про наявність (внесення інформації про відсутність) у нього заборгованості зі сплати єдиного внеску за 2017- 2021 роки у таких базах даних,-

(4) зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві припинити безпідставне додаткове нарахування єдиного внеску ОСОБА_1 як самозайнятій особі (копія скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Гречківського Є.Л. за вих. № 21/10/08-01/с від 08 жовтня 2021 року на безпідставне нарахування та облік заборгованості зі сплати ЄСВ у ОСОБА_1 .

Розглянувши скаргу за вих. № 21/10/08-01/с від 08 жовтня 2021 року ДПС листом № 24365/6/99-00-04-03-01-06 від 27 жовтня 2021 року повідомила, що "згідно з даними інформаційно-телекомунікаційної системи ДПС станом на дату надання відповіді відсутня інформація щодо подання адвокатом Порайком Андрієм заяв за формою 7-ЄСВ або 8- ОПП щодо зміни організаційної форми адвокатської діяльності, а рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2020 року у справі № 640/1658/19 "не було зобов`язано податкові органи на вчинення будь-яких дій щодо внесення змін до інтегрованої картки платника з єдиного внеску.

Вважаючи такі дії податкового органу протиправними позивач звернувся до суду.

При вирішені спору суд виходить із того, що відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", який набрав чинності з 01.01.2011 року, зі змінами та доповненнями, визначаються правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 ч.1 ст. 4 Закону № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до зазначеної норми, позивач на момент виникнення спірних правовідносин була платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Законом України від 06.12.2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону № 2464-VI, які набули чинності з 01.01.2017 року, зокрема, щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464-VI встановлено, що єдиний соціальний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

При цьому, пунктом 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI встановлено, що єдиний соціальний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Пунктом 5 ч.1 ст.1 Закону № 2464-VI визначено, що мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Згідно ч.5 ст.8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22 відсотки до визначеної бази нарахування єдиного внеску.

Суд зазначає, що статтею 6 Закону № 2464-VI визначені права та обов`язки платника єдиного внеску, зокрема, відповідно до пункту 1 та 4 частини 2 платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, а також подавати звітність у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Частиною 12 ст.9 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

При цьому, відповідно до ч. 16 ст. 25 Закону № 2464-VI строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Згідно ч.3 статті 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до підпункту 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Частинами 3 та 4 ст.25 Закону № 2464-VI передбачено, що суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон), нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за № 508/26953.

Відповідно до п. 1, 2 розділу VI Інструкції № 449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена податковими органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу VI Інструкції № 449 Податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо, зокрема, платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним податковим органом протягом 15 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС (далі - ІТС) на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Суд зазначає, що позивачу нараховано розрахункову суму єдиного внеску за 2017 рік в сумі 8 448,00 грн та 1-3 квартали 2018 року в сумі 7 371,54 грн.

Суми заборгованості позивача по сплаті єдиного внеску здійснено на підставі облікових даних інформаційної системи ГУ ДПС у м. Києві.

12.11.2018 позивачу нарахована податкова вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску у розмірі 15 819, 54 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2020 року у справі №640/1658/19 позов ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у м. Києві № Ф-221939-17 від 12 листопада 2018 року про сплату боргу недоїмки у сумі 15 819,54 грн; визнано протиправним та скасовано рішення Державної фіскальної служби України № 1623/6199-11-05-012-25 від 14 січня 2019 року про результати розгляду скарги. Рішення набрало законної сили 21 грудня 2020 року.

Відповідно до ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, нарахування боргу за несплату єдиного соціального внеску за період: за 2017 рік в сумі 8 448,00 грн та 1-3 квартали 2018 року в сумі 7 371,54 грн. є необгрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва, що набрало законної сили.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача виключити з інформаційної системи ДПС у м. Києві та індивідуальної картки платника податків ОСОБА_1 відомості про несплачені суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування по коду платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність), нараховані у 2017-2020 роках, суд зазначає про таке.

Відповідно до підпункту 19-1.1.10 п. 19-1.1 ст. 19-1 Податкового кодексу України до функцій контролюючого органу, зокрема, входить забезпечення ведення обліку податків, зборів, платежів.

Пунктом 63.11 ст. 63 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи забезпечують достовірність даних про платників податків в Єдиному банку даних про платників податків - юридичних осіб та Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, реєстрі платників податку на додану вартість, реєстрі неприбуткових організацій та інших реєстрах, що формуються та ведуться контролюючими органами згідно з цим Кодексом, їх захист від несанкціонованого доступу, оновлення, архівування та відновлення даних.

Пунктом 63.12 ст. 63 Податкового кодексу України інформація, що збирається, використовується та формується контролюючими органами у зв`язку з обліком платників податків, вноситься до інформаційних баз даних.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року № 422, який був чинним до 05.04.2021 року, з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

При цьому, приписами Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12 січня 2021 року № 5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 березня 2021 рку за № 321/35943, який набрав чинності 05.04.2021 року, інтегрована картка платника - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу (пункт 2 розділу І).

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею (пункт 1 розділу ІІ цього Порядку).

З огляду на викладене слідує, що при оскарженні платником податків і зборів індивідуального акта, яким контролюючим органом здійснено нарахування такому платнику відповідних податків і зборів, в тому числі і єдиного внеску, свідчить про наявність у платника матеріально-правового інтересу в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигод та зобов`язань платника податків і зборів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 року у справі №816/2042/16 (№К/9901/3492/17), яка є обов`язковою для врахування судами в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у частині зобов`язання відповідача виключити з інформаційної системи ДПС у та індивідуальної картки платника податків ОСОБА_1 відомості про наявність боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування в розмірі 15 819,54 грн.

Щодо правомірності нарахування суми єдиного внеску як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність, - адвокату у 4-му кварталі 2018 року у сумі 2 457,18 грн, у 1, 2 кварталах 2019 року у сумі 5 508,36 грн та у січні, червні 2020 року у сумі 2 078,12 грн.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дано визначення поняттю «працівник». Згідно з цією нормою це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

За змістом пункту 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (надалі також - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Статтею 13 Закону № 5076-VI передбачено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

-для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за чинними видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відтак, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З урахування встановлених обставин та зазначених нормативно-правових положень можна дійти висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього у відповідний період нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї у відповідному періоді.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27.11.2019 по справі №160/3114/19), від 05.12.2019 по справі №260/358/19, від 23.01.2020 по справі №480/4656/18, від 27.02.2020 по справі №0440/5632/18.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосування норми до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, судом не встановлено, а відповідачем не доведено факт отримання позивачем у цей період доходів від провадження індивідуальної незалежної професійної діяльності.

Факт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби не змінює вищенаведених висновків, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Відповідно протиправним є нарахування зобов`язання зі сплати єдиного внеску за спірний період.

Щодо протиправності рішення ДПС про відмову у задоволенні скарги за вих. № 21/10/08-01/с від 08 жовтня 2021 року.

Суд вважає за необхідності зазначити, що цим рішенням контролюючий орган виконав покладені на нього обов`язки щодо розгляду скарг на дії/бездіяльність, рішення податкових органів. Само по собі рішення за результатами розгляду скарги позивача жодним чином не порушує його прав та обов`язків, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог в даній частині.

Частиною 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з ч. 2 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Підстав для встановлення судового контролю судом не встановлено за відсутності необхідних передумов для цього.

З приводу розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у м. Києві у формі нездійснення коригування відомостей інтегрованої картки платника ОСОБА_1 шляхом виключення інформації про несплачені суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування по коду платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність), нараховані у 2017 році та у 1-3 кварталах 2018 року.

Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у м. Києві у формі нарахування ОСОБА_1 та обліку за ним несплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування по коду платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) у 4 кварталі 2018 року та у 2019-2020 роках.

Зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві відкоригувати відомості інтегрованої картки платника ОСОБА_1 (РНОКПП за ДРФОПП НОМЕР_1 ) шляхом виключення інформації про несплачені суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування по коду платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність), нараховані у 2017-2020 роках.

У задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 816,00 грн

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна