Справа № 495/976/25
Суддя: Прийомова О. Ю.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 495/976/25
№ провадження 2-а/495/22/2025
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

19 травня 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Дарій О.М.

справа № 495/976/25,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород - Дністровському Одеської області адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови,-

представника позивача адвоката Садовського В.Є.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просить скасувати винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 постанову № 22 від 18 січня 2025 року про притягнення гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та закрити справу про адміністративні правопорушення. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь гр. ОСОБА_1 сплачений судовий збір.

Стислий виклад позицій позивача та відповідача

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 18 січня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 винесено постанову № 22 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено штраф у сумі 25 500 грн.

Однак, позивач не погоджується з вказаною постановою з огляду на те, що вона прийнята з порушення норм чинного законодавства та відповідачем не вжито заходів для повного з`ясування обставин справи, оскільки ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 10.02.2009 як військовозобов`язаний, має військове звання «солдат запасу».

20.11.2024 третім відділом ІНФОРМАЦІЯ_3 через «Укрпошта» ОСОБА_1 надіслано повістку про необхідність явки на 03.12.2024 для уточнення даних.

За вказаною повісткою на зазначену дату позивач не з`явився, поштове відправлення з повісткою повернулось ІНФОРМАЦІЯ_4 з відміткою про невручення «адресат відмовився».

Вважаючи, що ОСОБА_1 без поважних причин не прибув 03.12.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідач дійшов висновку про порушення Позивачем вимог частин 1,2,3 ч. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Однак, станом на день виклику (03.12.2024), позивач уточнив свої дані через застосунок «Резерв+», що підтверджується відповідною копією військово-облікового документу зі штрих-кодом.

Позивач вчасно здійснив оновлення даних, що підтверджується копією військово-облікового документу зі штрих-кодом та відміткою «Дані уточнено вчасно».

Саме з огляду на вищевикладене, позивач і звернувся до суду.

Не погодившись з позицією позивача, ІНФОРМАЦІЯ_5 надав до суду відзив, у якому пояснив, що відповідно до матеріалів адміністративної справи склад адміністративного правопорушення ОСОБА_1 полягає у вчинення порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

ОСОБА_1 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 за повісткою.

Поштове відправлення повернуто АТ «Укрпошта» ІНФОРМАЦІЯ_4 з відміткою про невручення «адресат відмовився».

Частиною 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено: «у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк».

09.01.2025 ОСОБА_1 доставлений працівниками Національної поліцій до ІНФОРМАЦІЯ_6 для складання протоколу про адміністративне правопорушення у зв`язку з неявкою за повісткою.

Таким чином, ОСОБА_1 без поважних причин не прибув 03.12.2024 о 09-00 до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення даних під час особливого періоду. Під час складання протоколу ОСОБА_1 пояснив, що зміст протоколу йому зрозумілий.

Таким чином, відповідно до обставин справи та наявних доказів, начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 при винесені постанови № 22 від 18.01.2025 обґрунтовано зроблено висновок про порушення позивачем законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі

18 лютого 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області позовна заява залишена без руху.

03 березня 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі відкрито спрощене позовне провадження.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та наполягає на їх задоволені.

Представник відповідача не з`явився, про день та час судового розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Матеріали справи містять відзив відповідача на позовні вимоги позивача.

Зі згоди представника позивача, суд розглядає справу за відсутність належним чином повідомленого представника відповідача, відповідно наданого відзиву на позовні вимоги.

Фактичні обставини, встановлені судом

Проаналізувавши матеріали справи, ретельно дослідивши кожен доказ щодо його належності, допустимості, достовірно та докази у сукупності щодо їх достатності, вислухавши представника позивача, суд приходить до наступного.

11 січня 2025 року офіцером ІНФОРМАЦІЯ_4 складено протокол про адміністративне правопорушення № 7 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , відповідно до якого останній не з`явився без поважних причин у визначений термін до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення даних, чим вчинив передбачене частиною третьою ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період. /а.с. 6/

Постановою № 22 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП від 18 січня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено на нього штраф у сумі 25500 грн. /а.с. 8/

Згідно копії військово-облікового документу з «Резерв+» від 10.02.2025 ОСОБА_1 вчасно уточнив дані, дата уточнення 11.01.2025. /а.с. 9/

ОСОБА_1 має трьох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 10.12.2013, серії НОМЕР_2 від 28.08.2018, серії НОМЕР_3 від 08 липня 2015 року відповідно. /а.с. 11-13/

З копії довідки № 21 від 14.02.2025 ОСОБА_3 хворіла на гострий ларингіт, звільнена від занять з 07.02.2025 14.02.2025. /а.с. 20/

Відповідно до копії довідки № 22 від 14.02.2025 ОСОБА_6 , з 06.02.2025 по 14.02.2025 знаходилась на амбулаторному лікуванні в амбулаторії ЗПСМ с. Стара Царичанка. /а.с. 20/

ОСОБА_1 отримав оскаржувану постанову 01 лютого 2025 року, що підтверджується копією трекінгу. /а.с. 29/

З копії протоколу № 1253/36 від 09 січня 2025 року встановлено, що ОСОБА_1 , в порушення вимог ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в особливий період, своєю бездіяльністю, без поважних причин, ухилився від вчинення дій щодо з`явлення до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому перебуває на обліку, для визначення призначення на особливий період, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Зміст протоколу ОСОБА_1 зрозумілий, доповнень та зауважень немає, що підтверджується його підписом у протоколі № 1253/36.

Відповідно до витягу з АІТС «Оберіг» ОСОБА_1 є порушником ВО, причина неприбуття за викликом до ТЦК та СП у строк та місце зазначені в повістці (ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

З копії повістки № 1316937 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мав з`явитися 03.12.2024 о 09-00 годині для уточнення даних при ІНФОРМАЦІЯ_4 (Доманівка).

Повістка надсилалась позивачу рекомендованим поштовим відправленням АТ «Укрпошта», що підтверджується описом вкладення до рекомендованого поштового відправлення № 918.

З довідки про причини повернення поштового відправлення встановлено, що «адресат відмовився».

Про розгляд адміністративної справи ОСОБА_1 повідомлений 14.01.2025, що підтверджується підписом останнього на повідомленні від 14.01.2025 № 489.

Нормативне обґрунтування. Оцінка аргументів сторін, висновки суду

Згідно зі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КУпАП, оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Пунктом 1 частини 1 ст. 20 КАС України визначено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності

Так, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, в межах даної справи суду належить здійснити перевірку рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності на предмет відповідності вимогам законності, верховенства права, правам, свободам та законним інтересам осіб, вимогам розумності, добросовісності, безсторонності (неупередженості).

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як визначено ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Таким чином, начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 , складаючи постанову № 22 від 18.01.2025, діяв у межах повноважень, передбачених законом.

Суд враховує також те, що вказана обставина позивачем не оскаржується.

Відповідно до ст. 283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до положень КУпАП вищевказані обставини встановлюються на підставі доказів.

Згідно зі ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України "Про оборону України", цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Частиною третьою ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися:

військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях;

резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин;

військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку;

військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів;

особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Відповідно до частини третьої ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

У повістці про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки зазначаються:

1) прізвище, ім`я та по батькові і дата народження громадянина, якому адресована повістка;

2) найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що видав повістку;

3) мета виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

4) місце, день і час явки за викликом;

5) підпис (електронний цифровий підпис) посадової особи, яка видала (сформувала) повістку;

6) реєстраційний номер повістки;

7) роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.

Пунктом 27 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, зокрема передбачено, що під час мобілізації громадяни викликаються з метою уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до підпункту 2 пункту 41 вищеописаного Порядку, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію".

Зазначене узгоджується з постановою Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 205/1993/17-ц.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період

тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, для кваліфікації діяння як адміністративного правопорушення необхідна сукупність чотирьох елементів його складу: об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

Позивач є громадянином України, перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 з 10.02.2009 як військовозобов`язаний, а отже є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Об`єктом адміністративного правопорушення є порядок мобілізаційної підготовки та мобілізації, а об`єктивною стороною його порушення в особливий період.

Так, як вже зазначалось, у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. Ця норма встановлює прямий обов`язок з`явитися до ТЦК на виклик за повісткою.

20.11.2024, в особливий період, третім відділом ІНФОРМАЦІЯ_3 надіслано через АТ «Укрпошта» ОСОБА_1 повістку № 1316937 про необхідність явки на 03.12.2024 о 09-00 до третього відділі ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ) для уточнення даних, дата накладення підпису на повістку 20.11.2024.

За вказаною повісткою на визначену дату ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився.

Позивач самостійно уточнив дані 11.01.2025, тобто вже після направлення повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 та відмови від її отримання.

Самостійне оновлення відомостей у застосунку «Резерв+» не звільняє громадянина від обов`язку з`явитися за повісткою до уповноваженого органу.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення полягає в тому, що позивач умисно проігнорував законну вимогу про явку до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У зв`язку з викладеним, начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 винесено постанову № 22 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210-1 ч. 3 КУпАП.

Таким чином, суд критично ставиться до твердження позивача про відсутність складу адміністративного правопорушення, пов`язаного із невиконанням позивачем обов`язку, передбаченого ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яка визначена відповідачем як підстава для притягнення до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, аналізуючи оскаржувану постанову № 22 від 18.01.2025, суд приходить також до наступного.

Відповідно до ст.ст. 8, 61 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Важливим складником правовладдя (верховенства права) є принцип домірності.

Конституційний Суд України виходить із того, що принцип домірності застосовують, зокрема, й під час визначення відповідності заходу юридичної відповідальності, що його покладають на особу, характеру та змісту вчиненого нею правопорушення.

Тому реалізація конституційної вимоги щодо індивідуалізації юридичної відповідальності можлива в разі додержання у процедурі притягнення порушника до юридичної відповідальності принципу домірності

Важливе значення у тлумаченні принципу домірності має рішення Конституційного Суду України від 1 листопада 2023 року № 9-р(ІІ)/2023, у якому зазначається: «за юридичними позиціями Конституційного Суду України» принцип верховенства права, зокрема така його вимога, як принцип домірності, є взаємопов`язаними фундаментальними засадами функціонування усієї юридичної системи України; конкретні санкції за адміністративні правопорушення мають бути справедливими та відповідати принципові домірності

Конституційний Суд України в аспекті додержання принципу домірності обраної щодо особи санкції як міри її юридичної відповідальності враховує практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях послідовно зазначав: «Також може мати значення те, чи можна було б досягти тієї самої мети у спосіб менш серйозного втручання в права заявника та чи органи влади розглядали можливість застосування цих менш обтяжливих рішень (див. mutatis mutandis, OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia від 20 вересня 2011 року (заява № 14902/04), §§ 651-654) [рішення у справі Vaskrsic v. Slovenia від 25 квітня 2017 року (заява № 31371/12), § 83]; «для того, щоб відповідати вимозі домірності, суворість санкцій має відповідати тяжкості правопорушень, за які їх призначають.

Принцип домірності має бути додержано не лише під час визначення норм, які стосуються суворості санкції, а й під час оцінювання тих факторів, що їх має бути взято до уваги, коли визначають санкції» [рішення у справі Imeri v. Croatia від 24 червня 2021 року (заява № 77668/14), § 84]».

Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 КУпАП, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010).

З огляду на вказане суд зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності у процедурі притягнення особи до адміністративної відповідальності на підставі статті 210-1 КУпАП має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

З огляду на надання частиною третьою статті 210-1 КУпАП уповноваженому суб`єктові притягнення особи до юридичної відповідальності варіативності в питанні обрання розміру штрафу, начальник ТЦК, як посадова уповноваженого органу, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, під час визначення правопорушникові виду та міри його юридичної відповідальності, зобов`язаний врахувати індивідуальні обставини в кожному конкретному випадку порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що відповідатиме принципу домірності та індивідуалізації юридичної відповідальності, і мотивувати своє рішення у постанові (обґрунтувати визначений розмір штрафу), що відповідатиме принципу верховенства права, оскільки інше не виключає необмеженості трактування норми у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

У постанові, що оскаржується, відсутнє належне мотивування застосування штрафу у максимальному розмірі 25500 грн.

Так, згідно частини 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням викладеного, з огляду на наявність складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 , правомірність дій ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині визнання громадянина ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Так, відповідно до частини третьої ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно сплатити судовий збір у розмірі 214,69 грн (605,60*0,33(8500/25500).

Керуючись статтями 2, 6, 9, 73 - 77, 139, 242-246, 286, 293, 295 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови задовольнити частково.

Змінити захід стягнення, накладений на ОСОБА_1 постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.01.2025 № 22, зі штрафу розміром однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500,00 грн, на штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 214,69 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_11 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено та проголошено 19 травня 2025 року.

Суддя