Справа № 380/718/24
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/718/24 пров. № А/857/20000/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Матковської З. М., Ніколіна В. В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року (головуючий суддя: Кузан Р.І. місце ухвалення - м. Львів) у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

ОСОБА_1 , 11.01.2024 звернувся в суд з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі поданого ним рапорту 07.10.2023;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю.

Обґрунтовує позов тим, що військовослужбовець - молодший сержант, командир 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , 07.10.2023 звернувся до командира роти військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з лав Збройних сил України згідно з підпунктом г) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", через необхідність здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду. До рапорту долучив також нотаріально засвідчені підтверджуючі документи: медичний висновок ЛКК № 455; акт обстеження житлово-побутових умов проживання; витяг з рішення виконавчого комітету № 204/10; посвідчення № 79 помічника дієздатної фізичної особи; довідку про склад сім`ї; довідку центру надання соціальних послуг № 394; пенсійне посвідчення ОСОБА_2 ; паспорт ОСОБА_2 ; РНОКПП ОСОБА_2 ; свідоцтво про народження ОСОБА_1 ; паспорт ОСОБА_1 ; РНОКПП ОСОБА_1 ; свідоцтво про народження ОСОБА_3 ; паспорт ОСОБА_4 ; РНОКПП ОСОБА_4 ; пенсійне посвідчення ОСОБА_4 ; довідка МСЕК ОСОБА_4 . Командир 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_5 клопотав по суті рапорту молодшого сержанта ОСОБА_1 перед командиром батальйону ВЧ НОМЕР_1 . Командир 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 клопотав по суті рапорту капітана ОСОБА_7 перед командиром військової частини НОМЕР_1 .

У подальшому, командир військової частини НОМЕР_1 відмовив у задоволенні рапорту ОСОБА_1 , проставляючи резолюцію на рапорті «без реалізації, врахувати висновки ПКБрзПР». Вказаний рапорт разом з «письмовим висновком документа правового характеру на відповідність вимогам законодавства» було повернуто ОСОБА_1 . Відповідно до письмової відповіді військової частини НОМЕР_1 від 08.12.2023 № 17690 на адвокатський запит представника позивача, ОСОБА_1 відмовлено в звільненні в зв`язку з відсутністю довідки МСЕК. Позивач вважає, що вказані дії командування військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 07.10.2023 про звільнення з військової служби є противоправними, у зв`язку з чим просить позов задовольнити.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду по суті рапорту ОСОБА_1 від 07.10.2023 про звільнення з військової служби на підставі на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_3 повторно розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 07.10.2023 про звільнення з військової служби на підставі на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю та за результатами розгляду прийняти рішення відповідно до чинного законодавства.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що таке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на те, що аналіз чинного законодавства надає відповідачу підстави для висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою матір`ю повинно бути підтверджено відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. З огляду на зазначене, поданий командиром 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_8 рапорт про звільнення із залученням висновку ЛКК № 455 від 08.09.2023 виданий Комунальним некомерційним підприємством Богуславської міської ради «Богуславський центр первинної медико - санітарної допомоги», не є належним підтверджуючим документом для звільнення зі служби за мобілізацією в Збройних Силах України за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (зі змінами).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 , що не заперечується сторонами.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 29.09.2023 ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 .

Медичним висновком лікарсько-консультативної комісії № 455 від 08.09.2023 КНП «Богуславський центр первинної медико-санітарної допомоги» Богуславської міської ради встановлено, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.

Згідно з довідкою КП БМР «Богуславблагоустрій» №1424 від 29.08.2023 ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та має такий склад сім`ї: чоловік ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та син ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 04.09.2023 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з рішенням Виконавчого комітету Богуславської міської ради №204/10 від 22.09.2023 «Про реєстрацію помічників дієздатним фізичним особам ,які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права та виконувати свої обов`язки» ОСОБА_1 зареєстрований помічником дієздатної особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач 07.10.2023 звернувся з рапортом до командира роти, в якому просив звільнити його з військової служби у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за хворою матір`ю ОСОБА_2 , яка відповідно до висновку лікарсько - консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду.

До рапорту додано копії: медичного висновку ЛКК № 455, акту обстеження житлово-побутових умов проживання, витягу з рішення виконавчого комітету № 204/10, посвідчення № 79 помічника дієздатної фізичної особи, довідки про склад сім`ї, довідки центру надання соціальних послуг № 394, пенсійного посвідчення ОСОБА_2 , паспорта ОСОБА_2 , РНОКПП ОСОБА_2 , свідоцтва про народження ОСОБА_1 , паспорта ОСОБА_1 , РНОКПП ОСОБА_1 , свідоцтва про народження ОСОБА_3 , паспорта ОСОБА_4 , РНОКПП ОСОБА_4 , пенсійного посвідчення ОСОБА_4 , довідки МСЕК ОСОБА_4 .

Згідно з резолюцією на рапорті позивача, такий повернено без реалізації враховуючи висновки помічника командира частини з правової роботи.

У відповідь на адвокатський запит представника позивача Військова частина НОМЕР_1 повідомила, що звільнення позивача з військової служби не погоджено у зв`язку з відсутністю у пакеті документів довідки МСЕК. Про відсутність підстав для звільнення з військової служби помічником командира частини з правової роботи начальником юридичної служби військової частини НОМЕР_1 складено письмовий висновок документа правового характеру на відповідність вимогам законодавства, який 21.10.2023 переданий командиру військової частини.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не звільнення його з військової служби на підставі поданого ним рапорту, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Задовольняючі позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що медичний висновок лікарсько-консультативної комісії, в якому підтверджено необхідність здійснення постійного догляду за хворою матір`ю позивача ОСОБА_2 , на момент подання позивачем рапорту, в сукупності з іншими документами був підставою для вирішення питання про звільнення ОСОБА_1 з військової служби. При цьому, що посадові особи відповідача не уповноважені надавати оцінку правомірності видачі лікарсько-консультаційною комісією медичного висновку про необхідність постійного стороннього догляду за хворою ОСОБА_2 .

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, позивачем не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції, а тому, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду у частині задоволення позову.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 389-VІІІ від 12.05.2015, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Закон № 389-VІІІ) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ч. 2 ст. 2 Закон № 389-VIII).

Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався та діяв на момент виникнення спірних правовідносин.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Закон № 3543-XII) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до абз. 4, 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 3543-XII: мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;

особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 , що не заперечується сторонами.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Частиною 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ визначено виключний перелік підстав звільнення військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Так, згідно з абз.8 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ під час воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби, зокрема, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Синтаксичний розбір вказаного речення дає підстави вважати, що військовослужбовці які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану, за таких умов:

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

При цьому, сполучник «або» розділяє документи, які підтверджують зазначені обставини, та встановлює алтернативу, а саме: медичний висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Згідно з ч. 7 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008), яке визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі. Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1905.2009 за № 438/16454, відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (із змінами і доповненнями) та Указу Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція).

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (п. 1.1 Інструкції).

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України (абз. 13. п. 14.10 Інструкції).

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що звільнення військовослужбовців з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини, здійснюється військовослужбовцем, який не висловив бажання продовжувати військову службу, шляхом подання рапорту та документів, які підтверджують підстави для звільнення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що підставами для відмови в задоволенні рапорту стали те, що позивачем не подано довідки МСЕК (а. с. 6).

Медичним висновком лікарсько-консультативної комісії № 455 від 08.09.2023 КНП «Богуславський центр первинної медико-санітарної допомоги» Богуславської міської ради встановлено, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.

Згідно з довідкою КП БМР «Богуславблагоустрій» №1424 від 29.08.2023 ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та має такий склад сім`ї: чоловік ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та син ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 04.09.2023 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з рішенням Виконавчого комітету Богуславської міської ради № 204/10 від 22.09.2023 «Про реєстрацію помічників дієздатним фізичним особам, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права та виконувати свої обов`язки», ОСОБА_1 зареєстрований помічником дієздатної особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Водночас, процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації передбачено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Положення № 1317).

Згідно з п. 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Відповідно до підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

У свою чергу, Порядок організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України № 189 від 09.04.2008, зі змінами (далі - Порядок №189), який зареєстрований в Міністерстві юстиції 04.07.2008 за № 589/15280, визначає єдиний механізм організації експертизи тимчасової втрати працездатності осіб в окремих випадках, за яких медичний висновок про тимчасову непрацездатність відповідно до Порядку формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 червня 2021 року № 1066, не формується, а також повноваження та роботу лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я (далі - ЛКК) за результатом здійснення експертизи тимчасової непрацездатності лікуючим лікарем закладу охорони здоров`я незалежно від форми власності та фізичної особи-підприємця, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики.

Відповідно до пункту 1 розділу II Порядку №189 під час здійснення експертизи тимчасової непрацездатності лікуючий лікар суб`єкта господарювання на підставі даних всебічного медичного обстеження пацієнта, ураховуючи ступінь функціональних порушень органів та систем, характер та перебіг патологічного процесу, умови праці: 1) приймає рішення про формування (видачу) документів про тимчасову непрацездатність: формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність відповідно до вимог Порядку формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 червня 2021 року №1066; видачу інших документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог цього розділу; 2) здійснює комплексну оцінку порушень функціонального стану організму та інших причин, якими вона обумовлена, що визначають факт тимчасової втрати працездатності, установлення строку непрацездатності, визначення клінічного та трудового прогнозу відповідно до встановленого діагнозу; 3) представляє пацієнта ЛКК у складних випадках, якщо непрацездатність пацієнта триває 30 і більше днів, для вирішення питання про направлення такого пацієнта на медико-соціальну експертну комісію на огляд або консультацію, а у випадку наявності ознак стійкої втрати працездатності - незалежно від тривалості хвороби, відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317.

Згідно пункту 2 розділу III Порядку №189 ЛКК у своїй діяльності керується стандартами медичних технологій лікувально-діагностичного процесу та протоколами надання медичної допомоги за спеціальностями, іншими законодавчими та нормативно-правовими актами.

Пунктом 3 цього розділу Порядку № 189 передбачено, що до основних завдань ЛКК належить: 1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку; 2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності;3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження; 4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені за результатом перевірки уповноваженими лікарями, перелік яких затверджується правлінням Пенсійного фонду України, обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Відповідно до пункту 2 розділу IV Порядку № 189 лікарі суб`єктів господарювання, серед іншого, видають такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, для пред`явлення за місцем вимоги: довідку довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідчену печаткою суб`єкта господарювання (обов`язково має зазначатися час проведеної консультації),- видають особам, які самостійно звернулися за консультаційною допомогою (підпункт 5).

Повноваження лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я визначені ще в одному нормативно-правовому акті - наказі Міністерства охорони здоров`я України № 667 від 31.07.2013р. «Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання», в якій зазначено, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу (далі - висновок ЛКК) видається лікарською консультативною комісією (далі - ЛКК) закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю.

Аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачені Положенням № 1317, є підстави для висновку, що така визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійного стороннього догляду, то суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що такі повноваження можуть бути віднесені до лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, які також мають право приймати відповідні висновки.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок про необхідність постійного стороннього догляду за хворими, незалежно від віку, може встановлюватися лікарсько-консультативною комісією медичного закладу.

Окрім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що пунктами 12.1, 12.11 розділу XII Інструкції передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Відповідно до п. 14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України (абз.13 п.14.10 розділу XIV цієї Інструкції).

Згідно підпункту 2 пункту 225 Положення № 1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема, у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що розгляд рапорта про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає, зокрема, підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин. Також, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Таким чином, відповідач є суб`єктом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо звільнення позивача з військової служби за наслідком розгляду рапорту про звільнення з військової служби або надання мотивованої відмови в такому.

В межах спірних правовідносин лист відповідача від 28.12.2023 не звільняє його, як суб`єкта, до повноважень якого належить вирішення питання щодо можливості звільнення позивача з військової служби, від обов`язку прийняття рішення, за наслідком розгляду рапорту, про звільнення останнього з військової служби або мотивовану відмову в такому. Суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.

Таким чином, оскільки за наслідками поданого позивачем рапорту про звільнення відповідачем не прийнято належним чином оформленого наказу про звільнення позивача з військової служби чи відмову у його звільненні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач формально підійшов до розгляду рапорту і такий позивача не є належним чином вирішеним.

Інших дій щодо поданого позивачем рапорту про його звільнення з військової служби за сімейними обставинами, відповідачем вчинено не було і таких доказів не надано як суду першої, так і суд апеляційної інстанції.

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність та обґрунтованість відмови у задоволенні рапорту позивача, а для належного захисту порушених прав необхідно зобов`язати суб`єкта владних повноважень повторно розглянути рапорт солдата позивача та вирішити питання про звільнення його з військової служби за призовом під час мобілізації.

Таким чином, апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року у справі № 380/718/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді З. М. Матковська
В. В. Ніколін