Справа № 300/6293/24
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
"19" травня 2025 р. справа № 300/6293/24
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Главач І.А., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.11.2024 у справі № 300/6293/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,
ОСОБА_1 19.08.2024 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, згідно змісту якого просить:
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо відмови позивачу у проведенні перерахунку та виплаті пенсії з 01.02.2023 на підставі довідки від 02.07.2024 за № 436, виданої Управлінням Служби безпеки України в Івано-Франківській області, в розмірі 80% грошового забезпечення, без застосування обмеження пенсії її максимальним розміром та із застосуванням щорічних норм індексації за 2023-2024 роки, установлених відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 за № 168 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році" та постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 за № 185 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році", тобто із урахуванням рішень Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справах за №№ 300/196/19, 300/2235/21, 300/8045/21, 300/3575/22, 300/2311/24 та 300/3585/24;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та забезпечити щомісячну виплату пенсії позивачу з 01.02.2023, з урахуванням грошового забезпечення, що включає в себе основні та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки ,доплати, підвищення) та премії, зазначені в довідці від 02.07.2024 за № 436, виданої Управлінням Служби безпеки України в Івано-Франківській області, в розмірі 80% грошового забезпечення, без застосування обмеження пенсії її максимальним розміром та із застосуванням щорічних норм індексації за 2023-2024 роки, установлених відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 за № 168 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році" та постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 за № 185 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році", тобто із урахуванням рішень Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справах за №№ 300/196/19, 300/2235/21, 300/8045/21, 300/3575/22, 300/2311/24 та 300/3585/24, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.11.2024 позов було задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку та виплаті пенсії з 01.02.2023 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 02.07.2024 за № 436, виданої Управлінням Служби безпеки України в Івано-Франківській області. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023 із врахуванням основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії згідно довідки про розмір грошового забезпечення від 02.07.2024 за № 436, виданої Управлінням Служби безпеки України в Івано-Франківській області, з урахуванням проведених платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судове рішення набрало законної сили 13 березня 2025 року.

09.04.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" надійшла заява представника позивача Шадей Надії Василівни (надалі представник позивача, представник заявника), у якій позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо зменшення відсоткового розміру пенсії з 80% до 70% та застосування до пенсії обмеження максимальним розміром під час здійснення перерахунку ОСОБА_1 , згідно довідки про розмір грошового забезпечення від 02.07.2024 за № 436, виданої Управлінням СБУ в Івано-Франківській області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно довідки про розмір грошового забезпечення від 02.07.2024 за № 436, виданої Управлінням СБУ в Івано-Франківській області, виходячи з 80%, без обмеження максимальним розміром, з урахуванням висновків, викладених в рішенні суду у справі № 300/6293/24.

В обґрунтування заяви представник заявника зазначає, що всупереч рішенню суду у справі № 300/6293/24 боржником в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області протиправно здійснено перерахунок пенсії із зменшенням відсотку грошового забезпечення з 80% до 70%, а також застосовано до пенсії обмеження максимальним розміром, що суперечить резолютивній частині рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справі № 300/6293/24.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду 11.04.2025 призначено до розгляду в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.11.2024 у справі № 300/6293/24. В даній ухвалі зобов`язано відповідача протягом трьох днів з моменту отримання копії цієї ухвали надати суду:

2.1. детальні письмові пояснення щодо вжитих заходів на фактичне належне виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.11.2024 у справі № 300/6293/24, у тому числі з урахуванням заяви позивача та висновків суду викладених у рішенні: "...Суд також звертає увагу відповідача, що відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Суд в чергове наголошує про помилковість тверджень відповідача щодо зміни правового регулювання при черговому перерахунку пенсії, оскільки судове рішення про перерахунок пенсії позивача, автоматично не нівелює попередні судові рішення, якими вирішено інші питання розміру чи складових пенсійного забезпечення позивача, зокрема, у справах за №№ 300/196/19, 300/2235/21, 300/8045/21, 300/3575/22, 300/2311/24 та 300/3585/24. Таким чинником може бути тільки законодавчі зміни в правовому регулюванні того чи іншого питання пов`язаного з пенсійним забезпеченням військовослужбовців та прирівняних до них осіб...".

2.2. належним чином оформлені письмові докази на підтвердження вжитих заходів щодо виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду ввід 06.11.2024 у справі № 300/6293/24.

У встановлені строки відповідачем не було надано ніяких пояснень, заяв чи інших процесуальних документів, які могли б бути використані судом при вирішенні питання, порушеного в заяві позивачем.

Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у щорічній відпустці з 21.04.2025 по 16.05.2025 згідно наказу від 04.04.2025 № 80-В, у зв`язку з чим строк, визначений Кодексом адміністративного судочинства України не є пропущеним.

При вирішенні вищевказаної заяви судом враховується наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 2, 4 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічні положення містить КАС України, зокрема, нормами статті 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У справі Горнсбі проти Греції від 19.03.1997 року Європейський суд з прав людини зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У справі "Іммобільяре Саффі проти Італії" наголошує, що право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню (рішення Європейського суду з прав людини у справі Савіцький проти України, nо.38773/05, від 26.07.2012 року).

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України").

Відповідно до частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, зазначена норма КАС України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Відтак суд має з`ясувати, чи були оскаржувані дії, пов`язані з виконанням судового рішення (продовжуючим правопорушенням), чи є самостійним предметом спору (новим правопорушенням).

Такий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.11.2018 № 520/11829/17 (п.34).

Так, судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.11.2024, яке набрало законної сили 13.03.2025, позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку та виплаті пенсії з 01.02.2023 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 02.07.2024 за № 436, виданої Управлінням Служби безпеки України в Івано-Франківській області. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023 із врахуванням основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії згідно довідки про розмір грошового забезпечення від 02.07.2024 за № 436, виданої Управлінням Служби безпеки України в Івано-Франківській області, з урахуванням проведених платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

4 квітня Івано-Франківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023 із врахуванням основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії згідно довідки про розмір грошового забезпечення від 02.07.2024 за № 436, виданої Управлінням Служби безпеки України в Івано-Франківській області, з урахуванням проведених платежів.

7 квітня державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Іваночком В.Ю. відкрито виконавче провадження № 77738918 з виконання виконавчого листа № 300/6293/24 виданого 04.04.2025 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області виконати рішення суду протягом 10 робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження.

З урахуванням викладеного суд наголошує, що повноваження щодо вчинення дій щодо примусового виконання рішення суду, в тому числі і щодо перевірки його виконання, належать передусім до повноважень виконавців, а звернення до суду в порядку статті 383 КАС України є виключною мірою, якщо позивачем було вичерпано усі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст. 383 КАС України є можливим у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Згідно з інформацією про виконавче провадження № 77738918, яке відкрито 07 квітня 2025 року, станом на день розгляду заяви (клопотання) в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 04 квітня 2025 року № 300/6293/24 не було завершене (що підтверджується роздруківкою із системи пошуку виконавчих проваджень в АСВП).

Позивачем не надано доказів того, що державним виконавцем відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» використано всі передбачені чинним законодавством засоби щодо належного та повного виконання судового рішення, а відтак, звернення позивача із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України до суду є передчасним, оскільки повнота та правомірність виконання рішення суду у порядку Закону України «Про виконавче провадження» першочергово підлягає контролю зі сторони державного виконавця.

З огляду на це, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволення заяви позивача з таких мотивів.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини першої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Частиною другою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у такій заяві зазначаються:

1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява;

2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

5) номер адміністративної справи;

6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження;

7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання;

8) інформація про хід виконавчого провадження;

9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви;

10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Своєю чергою, визначені вимоги до заяви, яка подається відповідно до статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема надання інформації про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформації про хід виконавчого провадження, не є формальними вимогами, а навпаки є важливою інформацією, яка дає можливість суду визначити, чи не є передчасним звернення стягувача до суду з такою заявою.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

Згідно із частиною четвертою статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Таким законом в Україні є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII).

Частиною першою статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини шостої статті 26 Закону №1404-VIII при виконанні рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Після закінчення наданого строку, державний виконавець перевіряє виконання рішення суду. У разі невиконання рішення суду, державним виконавцем складається акт, після чого виноситься постанова про накладання штрафу, в якій зазначає розмір штрафу, вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання рішення державним виконавцем складається акт, після чого виноситься постанова про накладання штрафу в якій зазначає розмір штрафу та попередження про кримінальну відповідальність, після чого звертається до органу досудового розслідування з повідомленням про вчинення боржником кримінального правопорушення за статтею 382 Кримінального кодексу України.

Положеннями статті 18 Закону №1404-VIII вказано, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 грудня 2021 року у справі № 9901/235/20 вказала, що стаття 383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає можливість звернутися до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV Кодексу адміністративного судочинства України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах» і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви. Зі змісту цієї статті випливає, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою. Перед тим, як подати таку заяву стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження" і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, тоді у такої особи виникає право звернутися до суду із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційний суд зауважує, що повноваження щодо вчинення дій щодо примусового виконання рішення суду, в тому числі і щодо перевірки його виконання, належать передусім до повноважень виконавців, а звернення до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України є виключною мірою, якщо позивачем було вичерпано усі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду.

Як слідує з матеріалів справи, державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження визначено обов`язок відповідачу виконати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.11.2024 у справі № 300/6293/24 протягом 10 робочих днів. Інших дій, які зазначалися вище державним виконавцем не вчинялися, оскільки строк їх вчинення ще не настав. За таких обставин відсутні правові та фактичні підстави для застосування механізму, визначеного статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України, про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У зв`язку із вищевикладеним, відповідно до частини 6 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у задоволенні заяви, яка подана позивачем в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, відмовити.

На підставі наведеного, керуючись статтями 248, 256, 370, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні заяви представника позивача у справі за позовом ОСОБА_1 Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, поданої в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України відмовити.

2.1. Копію ухвали надіслати представнику позивача через підсистему "Електронний суд".

2.2. Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".

3.1. Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

3.2. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

4. Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Главач І.А.