Справа № 160/27108/24
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
за участі секретаря судового засідання Курбацької В.В.
представника позивача Ковальчука Д.Ю.
представника відповідача Литовченко А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Зісліної Владислави Володимирівни, в якій позивач, з урахуванням зменшення позовних вимог від 24.02.2025 просить:
-стягнути податковий борг з платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у розмірі 312274,05 грн.
Ухвалою суду від 05.11.2024 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
05.12.2024 представником відповідача адвокатом Ковальчуком Д.Ю. подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив про безпідставність позовних вимог Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, оскільки податкові зобов`язання нараховані за один і той самий період, спливли строки давності для стягнення податкових зобов`язань, крім того, податкові повідомлення-рішення не надіслані за зареєстрованим місцем проживання платника податків.
05.12.2024 до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач, з урахуванням уточнень позовних вимог від 04.04.2025, просить визнати протиправними та скасувати:
Ухвалою суду від 10.12.2024 зустрічну позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві за зустрічним позовом строк для усунення недоліків.
12.12.2024 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає про непогодження з відзивом, вказує, що строк позовної давності в період карантину, визначений п.102.4 ст. 102 ПК України, було зупинено з 18.03.2020 до 24.02.2022 на підставі п 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України. Строк позовної давності в період дії правового режиму воєнного стану в Україні було зупинено з 24.02.2022 до 01.08.2023 на підставі п. 102.9 ст. 102 ПК України (в редакціях кодексу чинних з 17.03.2022 по 26.07.2023). Також, строк позовної давності було зупинено на підставі п.п.69.9 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України до 01.08.2023. Зупинення перебігу позовної давності означає, що в період існування вказаних обставин позовна давність не обчислюється, від дня припинення цих обставин перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Щодо доводів відповідачем про неотримання податкових повідомлень-рішень, позивачем зазначено, що станом на 04.09.2024 податковою адресою ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_1 . Заява про внесення змін до реєстраційних даних не подавалась.
16.12.2024 на адресу суду надійшов зустрічний позов (уточнений) із зазначенням відомостей про наявність/відсутність електронного кабінету учасників справи, електронної пошти позивача, ціни позову, а також з доказами його направлення відповідачу та з доказами сплати судового збору.
Ухвалою суду від 02.01.2025 призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 28.01.2025.
27.01.2025 адвокатом Ковальчуком Д.Ю. подано клопотання про відкладення засідання на іншу дату.
28.01.2025 підготовче засідання відкладено за клопотанням представника Зісліної В.В.
В підготовчому засіданні 11.02.2025 оголошено перерву для надання часу представнику позивача за первісною позовною заявою для уточнення заявлених позовних вимог, однак без доказів її надіслання відповідачу в порядку КАС України.
24.02.2025 позивачем за первісним позовом подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить прийняти до розгляду заяву про зменшення позовних вимог та стягнути податковий борг з платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у розмірі 312 274,05 грн.
20.02.2025 підготовче засідання було знято з розгляду.
У підготовче засідання 06.03.2025 з`явились представники сторін. Усною ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання продовжено строк підготовчого провадження у справі на місяць. У підготовчому засіданні оголошено перерву для надання позивачем за первісною позовною заявою доказів надіслання заяви про зменшення позовних вимог відповідачу.
07.03.2025 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області подані докази надіслання заяви про зменшення розміру позовних вимог відповідачу.
13.03.2025 адвокатом Ковальчуком Д.Ю. подано клопотання про відкладення розгляду справи, а також клопотання про долучення письмового доказу.
13.03.2025 підготовче засідання відкладено за клопотанням представника ОСОБА_1
02.04.2025 адвокатом Ковальчуком Д.Ю. подано клопотання про витребування додаткових доказів.
У підготовчому засіданні 03.04.2025 розглянуто заяву позивача за первісною позовною заявою про зменшення розміру позовних вимог.
Усною ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання заяву Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про зменшення розміру первісних позовних вимог прийнято до розгляду.
У підготовчому засіданні 03.04.2025 розглянуто клопотання представника адвоката Ковальчука Д.Ю. про витребування додаткових доказів.
Усною ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання у задоволенні клопотання відмовлено, оскільки представником необґрунтовано обставин, які можуть ці докази підтвердити чи які аргументи можуть спростувати.
У підготовчому засіданні оголошено перерву до 07.04.2025.
04.04.2025 представником позивача за зустрічним позовом адвокатом Ковальчуком Д.Ю. подано заяву про уточнення позовних вимог у зв`язку з прийняттям судом із зменшенням розміру первісно заявлених позовних вимог Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
04.04.2025 представником відповідача за первісним позовом адвокатом Ковальчуком Д.Ю. подано відзив на заяву про зменшення розміру позовних вимог.
07.04.2025 від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату та надання часу для направлення відмови від позову та закриття провадження у справі.
У підготовчому засіданні 07.04.2025 розглянуто заяву представника позивача за зустрічним позовом адвокатом Ковальчука Д.Ю. про уточнення позовних вимог.
Усною ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимог за зустрічним позовом.
У підготовчому засіданні судом поставлено на розгляд питання щодо можливості закінчення підготовчого провадження. Проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті сторони не заперечували.
Усною ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.04.2025.
До початку судового засідання представником адвокатом Ковальчуком Д.Ю. подано клопотання про долучення доказів.
У судове засіданні 22.04.2025 з`явились учасники справи, надали пояснення щодо обставин, зазначених у поданих заявах по суті заявлених первісних позовних вимог. З метою повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи судом за власною ініціативою витребувано у податкового органу інформацію щодо сплати податку по об`єкту оподаткування, за яким нараховані податкові зобов`язання за податковими повідомленнями-рішеннями за 2018-2023 рр. Оголошено перерву.
30.04.2025 Головним управління ДПС у Дніпропетровській області подані додаткові пояснення, в якому зауважено, що на виконання вимог суду надає скріншоти витягу з Інтегрованої картки платника, де відображено, що позивачем ОСОБА_1 за 2018-2023 роки грошові зобов`язання не сплачені.
01.05.2025 представником адвокатом Ковальчуком Д.Ю. подано клопотання про відкладення розгляду справи, про розгляд заяви Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про відмову від позову та про витребування доказів.
У судове засідання з`явився представник позивача за первісною позовною заявою, відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом, її представник не з`явились.
Судом оголошено клопотання представника адвоката Ковальчука Д.Ю. про відкладення розгляду справи у зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні. Представник позивача за первісною позовною заявою залишила вирішення цього питання на розсуд суду. Судом ухвалено продовжити судове засідання за наявною явкою, оскільки дату та час проведення цього судового засідання було погоджено зі сторонами.
У судовому засіданні розглянуто подані представником позивача за первісною позовною заявою докази до додаткових пояснень та встановлено невиконання вимог суду. Судом повторно витребувано у податкового органу додаткові докази у справи, а саме: інформацію щодо сплати податку по об`єкту оподаткування, за яким нараховані податкові зобов`язання за податковими повідомленнями-рішеннями за 2018-2023 рр.
Також, у судовому засіданні 01.05.2025 розглянуто заяву Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про відмову від позову та закриття провадження у справі.
Представник позивача за первісним позовом підтримала вказану заяву, наполягала на її задоволенні, обгартовуючи свою позицію тим, що наразі скасовані нарахування, що стали підставою для виникнення податкового боргу в сумі 312 274,05грн.
Ухвалою суду від 05.05.2025 повторно витребувано у Головного управління ДПС у Дніпропетровській області інформацію щодо сплати податку по об`єкту оподаткування, за яким нараховані податкові зобов`язання за податковими повідомленнями-рішеннями за 2018-2023 рр.
09.05.2025 до судового засідання відповідачем подано клопотання про долучення додаткових доказів, а саме: розрахунків податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019-2023 рр. ОСОБА_5 .
У судовому засіданні 09.05.2025 закінчено з`ясування обставин справи, досліджено докази, представник позивача наполягав на задоволенні позову, представник відповідача просив відмовити в позові. В судовому засіданні оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення.
09.05.2025 оголошено вступну і резолютивну частини рішення.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого 05.02.2007 Красногвардійським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання з 04.04.2012: АДРЕСА_9 ; адреса місце проживання з 30.06.1999 згідно із відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України: АДРЕСА_10 .
Згідно із витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.03.2006, виданого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_6 , рнокпп НОМЕР_1 , є власником нерухомого майна: квартира, за адресою: АДРЕСА_3 (підстава: рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2006).
22.06.2006 між позивачем та гр. ОСОБА_7 (далі - покупець) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно з яким продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає 14/100 частки квартири АДРЕСА_4 .
Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О.А. та зареєстрований в реєстрі за №4125.
Згідно із витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.07.2006, виданого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_7 є власником нерухомого майна: квартира, за адресою: АДРЕСА_11 частки (підстава: договір купівлі-продажу ВЕА №025004/реєстр №4125 від 22.06.2006).
22.08.2006 між позивачем та гр. ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно з яким продавець, ОСОБА_6 , передає у власність покупцю, а покупець, ОСОБА_2 , приймає 86/100 частки квартири АДРЕСА_4 .
Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Царейкіним М.М. та зареєстрований в реєстрі за №Д267.
Згідно із витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.09.2006, виданого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_2 є власником нерухомого майна: квартира, за адресою: АДРЕСА_12 частки (підстава: договір купівлі-продажу ВЕВ №400723/реєстр №Д-267 від 22.08.2006).
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі №1421/2007 від 28.04.2007 визнано за ОСОБА_2 (ід.номер НОМЕР_4 ) право власності без акту вводу в експлуатацію на окреме нежитлове приміщення №3 у будинку АДРЕСА_7 з самовільно приєднаним місцем загального користування, загальною площею 441,8кв.м.; визнано за ОСОБА_7 (ід.номер НОМЕР_5 ) право власності без акту вводу в експлуатацію на окреме нежитлове приміщення №1 у будинку АДРЕСА_7 загальною площею 72,8кв.м.

Відповідно до листа КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 12.12.2024 за вих.№14818, технічною інвентаризацією, проведеною 23.02.2007, було встановлено, що квартира АДРЕСА_6 була переобладнана в нежитлове приміщення №3 (86/100 частки колишньої квартири АДРЕСА_6 ) та нежитлове приміщення №1 (14/100 частики колишньої квартири АДРЕСА_6 ), згідно із інвентаризаційною справою за адресою: АДРЕСА_7 в житловому будинку АДРЕСА_3 відсутня (не значиться).

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, станом 11.12.2024 ОСОБА_3 , рнокпп НОМЕР_1 , є власником наступного нерухомого майна:

квартира, за адресою: АДРЕСА_3 , дата державної реєстрації 21.07.2006, частка власності 86/100.

13.09.2021 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області винесено наступні податкові повідомлення-рішення форми «Ф» за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості» (код платежу 18010200):

№1-0466-1 від 13.09.2021 за звітний 2018 рік у сумі 45706,32 грн. (квартира, за адресою: АДРЕСА_3 , дата державної реєстрації 21.07.2006, частка власності 86/100);

№1-0466-2 від 13.09.2021 за звітний 2019 рік у сумі 48208,92грн. (квартира, за адресою: АДРЕСА_3 , дата державної реєстрації 21.07.2006, частка власності 86/100);

№1-0466 від 13.09.2021 за звітний 2020 рік у сумі 51265,50грн. (квартира, за адресою: АДРЕСА_3 , дата державної реєстрації 21.07.2006, частка власності 86/100).

Копії вказаних податкових повідомлень-рішень надіслані ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням на адресу: АДРЕСА_1 , однак поштове відправлення не вручено адресату та повернуто поштовим відділенням з відміткою про невручення.

23.06.2022 відповідно до стаття 59 ПК України позивачу сформована податкова вимога форми «Ф» №0-0463 від 23.06.2022 про сплату податкового боргу на суму 51265,50грн., яка надіслана ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням на адресу: АДРЕСА_1 , однак поштове відправлення не вручено адресату та повернуто поштовим відділенням з відміткою про невручення.

07.02.2023 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області винесено наступні податкові повідомлення-рішення форми «Ф» за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості» (код платежу 18010200):

№0-0466 від 07.02.2023 за звітний 2021 рік у сумі 58367,14 грн. (квартира, за адресою: АДРЕСА_3 , дата державної реєстрації 21.07.2006, частка власності 86/100);

№0-0466 від 07.02.2023 за звітний 2022 рік у сумі 53918,19грн. (квартира, за адресою: АДРЕСА_3 , дата державної реєстрації 21.07.2006, частка власності 86/100).

Копії вказаних податкових повідомлень-рішень надіслані ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням на адресу: АДРЕСА_1 , однак поштове відправлення не вручено адресату та повернуто поштовим відділенням з відміткою про невручення.

26.04.2024 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості» (код платежу 18010200):

№0-0466-UA0033698 від 26.04.2024 за звітний 2023 рік у сумі 54807,98 грн. (квартира, за адресою: АДРЕСА_3 , дата державної реєстрації 21.07.2006, частка власності 86/100).

27.01.2025 ОСОБА_1 подала до державного реєстратора заяву про виправлення технічної помилки відомостей у Державному реєстрі прав: щодо погашення права власності у зв`язку із відчуженням об`єкта нерухомого майна.

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, від 27.01.2025 (інформаційна довідка №409892802) за ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , відсутні відомості щодо права власності на об`єкти на нерухоме майно.

29.01.2025 позивач звернулась до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області із заявою про перерахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018-2023 рр. та скасувати (відкликати) податкові повідомлення-рішення.

Листом від 14.02.2025 №11394/6/04-36-24-10-14 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області повідомлено позивачу про відсутність підстав для перерахунку податку.

В обґрунтування такої позиції відповідачем у листі від 14.02.2025 №11394/6/04-36-24-10-14 зазначено, що за результатами розгляду листа №12621/6 від 30.01.2025 встановлено, що платником ОСОБА_1 внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна. Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єктів нерухомого майна фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) станом на 14.02.2025 наявна інформація: квартира загальною площею 431,1 м2, за адресою АДРЕСА_3 , частка власності 86/100, що перебувала у власності платника ОСОБА_1 з 21.07.2006 по 22.08.2006, відповідні зміни внесені платником 27.01.2025. Враховуючи, що триває процедура оскарження у судовому порядку податкових повідомлень-рішень про визначення податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відсутні підстави для проведення перерахунку.

Позивач, не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, податковою вимогою, звернулась до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються нормами Податковим кодексом України (далі - ПК України в редакції на час спірних відносин).

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податку зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно до пунктів 36.1 - 36.3 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

За змістом пункту 10.1 статті 10, пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є податком на майно та належить до місцевих податків.

Стаття 266 ПК України регулює питання, пов`язані з податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, згідно із підпунктом 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України).

Згідно з підпунктом 14.1.129 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти житлової нерухомості - будівлі, зареєстровані згідно із законодавством як об`єкти житлової нерухомості, дачні та садові будинки.

Відповідно до підпункту 14.1.129.1. пункту 14.1 статті 14 ПК України будівлі, зареєстровані згідно із законодавством як об`єкти житлової нерухомості, а також їх складові частини, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, зокрема, включають:

а) житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості. Житловий будинок садибного типу - житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень (передпокій, кухня, коридор, веранда, вбиральня, комора, приміщення для автономної системи опалення, пральня тощо);

б) прибудова до житлового будинку - частина будинку, розташована поза контуром його капітальних зовнішніх стін, і яка має з основною частиною будинку одну (або більше) спільну капітальну стіну;

в) квартира - ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання;

г) котедж - одно-, півтораповерховий будинок невеликої житлової площі для постійного чи тимчасового проживання з присадибною ділянкою;

ґ) кімнати у багатосімейних (комунальних) квартирах - ізольовані помешкання в квартирі, в якій мешкають двоє чи більше квартиронаймачів;

Відповідно до підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі;

В силу положень підпункту 266.3.1 статті 266 цього ж кодексу базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до положення підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України).

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України).

Згідно із підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту «в» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів «б» і «в» цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Пунктом 266.4 статті 266 ПК України визначені пільги із сплати податку.

Так, за умовами підпункту 266.4.1. пункту 266.4 статті 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

При цьому, пунктом 266.4.3. статті 266.4 ПК України чітко визначено, що пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до:

об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту;

об`єкта/об`єктів оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).

За змістом підпункту 266.7.1-1. пункту 266.7 статті 266 ПК України за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів «а»-«г» підпункту 266.7.1 цього пункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Відповідно до підпункту 266.7.2. пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, визначені в абзаці першому цього підпункту, що надсилаються платнику податку, повинні містити щодо кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, зокрема, але не виключно, інформацію про адресу місцезнаходження об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, його площу, ставки та надані фізичним особам пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Пунктом 42.1 статті 42 ПК України визначено, що податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.

Відповідно до підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання (підпункт 266.10.2. пункту 266.7.10 статті 266 ПК України).

Податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу (підпункт 266.10.3. пункту 266.7.10 статті 266 ПК України).

Отже, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. При цьому, саме власники об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (фізичні та юридичні особи) є платниками цього податку.

В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідачем за звітні 2018-2023 роки були нараховані ОСОБА_1 податкові зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (код платежу 18010200), у зв`язку із чим прийняті податкові повідомлення-рішення:

№1-0466-1 від 13.09.2021 за звітний 2018 рік у сумі 45706,32 грн.;

№1-0466-2 від 13.09.2021 за звітний 2019 рік у сумі 48208,92грн.;

№1-0466 від 13.09.2021 за звітний 2020 рік у сумі 51265,50грн.;

№0-0466 від 07.02.2023 за звітний 2021 рік у сумі 58367,14 грн.;

№0-0466 від 07.02.2023 за звітний 2022 рік у сумі 53918,19грн.;

№0-0466-UA0033698 від 26.04.2024 за звітний 2023 рік у сумі 54807,98 грн.

Відповідно до розрахунків до вказаних податкових повідомлень-рішень податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, розрахований за об`єкт житлової нерухомості - квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , дата державної реєстрації права власності 21.07.2006, загальною площею 431,10кв.м.

Відповідачем зазначено, що підставою для нарахування позивачу податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, стали дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Суд звертає увагу, що для обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, контролюючий орган використовує: (1) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; або (2) відомості з оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документи на право власності; або (3) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та документів, наданих платником, у сукупності.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 27.02.2024 у справі №440/9997/22, які враховуються судом відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України.

Суд зазначає, що попри те, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, станом на дату формування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень була наявна інформація щодо позивача як власника нерухомого майна: квартира, за адресою: АДРЕСА_3 (дата державної реєстрації 21.07.2006, частка власності 86/100), з наявних в матеріалах справи доказів судом не встановлено, а відповідачем не доведено, що позивач упродовж звітних 2018-2023 рр. була власником цієї квартири, а відтак платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 23.02.2006 набула право власності на частину житлового будинку літ.А-2, що складається з необладнаної квартири АДРЕСА_13 , на підставі заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2006 по цивільній справі №2-1319/2006, про що внесено відомості в Реєстр прав власності на нерухоме майно (витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.03.2006, виданий КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»).

Згідно із договором купівлі-продажу нерухомого майна від 22.06.2006, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О.А. та зареєстрованого в реєстрі за №4125, позивачем передано у власність ОСОБА_7 (покупець) 14/100 частки квартири АДРЕСА_4 .

Згідно із витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.07.2006, виданого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_7 є власником нерухомого майна: квартира, за адресою: АДРЕСА_11 частки (підстава: договір купівлі-продажу ВЕА №025004/реєстр №4125 від 22.06.2006).

Отже, з 21.07.2006 позивач є власником 86/100 частки квартири АДРЕСА_4 .

В подальшому, 22.08.2006 між позивачем та гр. ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно з яким позивач передала у власність ОСОБА_2 86/100 частки квартири АДРЕСА_4 .

Згідно із витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.09.2006, виданого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_2 є власником нерухомого майна: квартира, за адресою: АДРЕСА_12 частки (підстава: договір купівлі-продажу ВЕВ №400723/реєстр №Д-267 від 22.08.2006).

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 була власником 86/100 частки квартири АДРЕСА_4 у період з 21.07.2006 по 22.08.2006, і такі обставини не заперечені відповідачем.

У листі від 14.02.2025 №11394/6/04-36-24-10-14 відповідачем підтверджено, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єктів нерухомого майна фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) станом на 14.02.2025 квартира загальною площею 431,1кв.м., за адресою АДРЕСА_3 , частка власності 86/100, що перебувала у власності платника ОСОБА_1 у періоді з 21.07.2006 по 22.08.2006.

Зазначене зумовлює відсутність підстав для нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018-2023 рр.

Крім того, відповідно до листа КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 12.12.2024 за вих.№14818, технічною інвентаризацією, проведеною 23.02.2007, було встановлено, що квартира АДРЕСА_6 була переобладнана в нежитлове приміщення №3 (86/100 частки колишньої квартири АДРЕСА_6 ) та нежитлове приміщення №1 (14/100 частики колишньої квартири АДРЕСА_6 ), за інвентаризаційною справою за адресою: АДРЕСА_7 в житловому будинку АДРЕСА_3 відсутня (не значиться).

Отже, з 23.02.2007 квартира АДРЕСА_4 фактично відсутня, оскільки переобладнана в нежитлове приміщення №3 (86/100 частки колишньої квартири АДРЕСА_6 ) та нежитлове приміщення №1 (14/100 частики колишньої квартири АДРЕСА_6 ).

В подальшому, рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі №1421/2007 від 28.04.2007 визнано за ОСОБА_2 (ід.номер НОМЕР_4 ) право власності без акту вводу в експлуатацію на окреме нежитлове приміщення №3 у будинку АДРЕСА_7 з самовільно приєднаним місцем загального користування, загальною площею 441,8кв.м.; визнано за ОСОБА_7 (ід.номер НОМЕР_5 ) право власності без акту вводу в експлуатацію на окреме нежитлове приміщення №1 у будинку АДРЕСА_7 загальною площею 72,8кв.м.

Згідно із відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна гр. ОСОБА_5 є власником нерухомого майна: нежитлове приміщення, за адресою: АДРЕСА_8 , загальною площею 441,8 кв.м., дата державної реєстрації права власності 22.03.2016.

Отже, власником гр. ОСОБА_2 було відчужено переобладнане нежитлове приміщення №3 (86/100 частки колишньої квартири АДРЕСА_4 , з 22.03.2016 власником цього нерухомого майна є гр. ОСОБА_5 .

Також, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення №3 (86/100 частки колишньої квартири АДРЕСА_4 , площею 441,80 кв.м., контролюючим органом упродовж 2019-2023 роки нараховувався податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, про що гр. ОСОБА_5 були сформовані та надіслані наступні податкові повідомлення-рішення (форма «Ф») від 10.06.2020 №0-0465 за 2019 рік на суму 18436,31грн.; від 03.08.2021 №0-0465 за 2020 рік на суму 19 127,36 грн.; від 09.09.2022 №1-0465 за 2021 рік на суму 26 508,00грн.; від 07.07.2023 №0-0465за 2022 рік на суму 28 717,00грн.; від 15.05.2024 №1-0465 за 2023 рік на суму 22 200,45 грн. і такі податкові зобов`язання згідно із ІКП за 2020-2024 роки сплачені останнім в повному обсязі.

Наведені обставини у сукупності із наданими доказами дають підстави для висновку, що нарахування ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за звітні 2018-2023 роки здійснено відповідачем не у спосіб, що визначений законодавством, та необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення, оскільки позивач у звітні періоди не була власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 431,10кв.м., тож не могла бути платником податку у розумінні підпункту 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 ПК України; крім того, такого об`єкта оподаткування, а саме: квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 431,10кв.м., за яким нараховано податок, з 23.02.2007 фактично не існує.

Про протиправність здійснених позивачу нарахувань свідчить і той факт, що відповідачем за один і той же період (2019-2023 рр.) нараховані податкові зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, фактично за один і той же об`єкт - приміщення №3 (86/100 частки колишньої квартири АДРЕСА_6 ), адреса: АДРЕСА_7 , - ОСОБА_1 (як за об`єкт житлової нерухомості) та гр. ОСОБА_5 (як за об`єкт нежитлової нерухомості).

Відповідач, будучи суб`єктом владним повноважень та контролюючим органом у спірних правовідносинах, жодним чином не обґрунтував таких дій.

При цьому, суд враховує, що позивачем внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з реєстру виключено запис щодо право власності на об`єкт за адресою: АДРЕСА_3 .

Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до підпунктів 266.7.3, 266.7.4 пункту 266.7 статті 266 ПК України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Органи державної реєстрації прав на нерухоме майно зобов`язані у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій, надає відомості у строки та в порядку, встановлені підпунктом 70.16.7-1 пункту 70.16 статті 70 цього Кодексу.

У разі подання платником податку контролюючому органу правовстановлюючих документів на нерухоме майно, відомості про яке відсутні у базі даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, сплата податку фізичними особами здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом відомостей від органів державної реєстрації прав на нерухоме майно про перехід права власності на об`єкт оподаткування.

Отже, згідно з наведених норм Податкового кодексу, в разі якщо у платника податку відбуваються зміни щодо власності об`єктів нерухомого майна, такі платники не позбавлені права повідомити податковий орган про такі зміни, в свою чергу, податковий орган, повинен здійснити нарахування податку з урахуванням поданих платником податків змін.

Матеріалами справи підтверджено звернення позивача до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про перерахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, визначених оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями.

Однак, підстав не врахування наданих позивачем документів щодо об`єкту нерухомості, відомості про яке відсутні у базі даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, відповідачем не обґрунтовано.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За правовою позицією Європейського суду з прав людини, що викладена в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v. The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу «належного урядування», згідно якою державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм, висновків Верховного Суду та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення форми «Ф» №1-0466-1 від 13.09.2021 за звітний 2018 рік, №1-0466-2 від 13.09.2021 за звітний 2019 рік, №1-0466 від 13.09.2021 за звітний 2020 рік, №0-0466 від 07.02.2023 за звітний 2021 рік, №0-0466 від 07.02.2023 за звітний 2022 рік, №0-0466-UA0033698 від 26.04.2024 за звітний 2023 рік не відповідають критеріям, визначених частиною другою статті 2 КАС України, тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 23.06.2022 №0-0463, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Пунктом 59.1 статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Згідно з пунктом 59.5 статті 59.5 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Отже, передумовою прийняття вимоги є наявність податкового боргу, тобто суми узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлені законом строки.

В ході судового розгляду встановлено, що підставою для формування податкової вимоги від 23.06.2022 №0-0463 стала наявність за позивачем податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, станом на 22.06.2022 у сумі 51265,50грн.

Представником відповідача в судовому засіданні зазначено, що податкова вимога є правомірною, оскільки станом на дату її прийняття у позивача був наявний податковий борг у сумі 51265,50грн., що виник через несплату у встановлені терміни нарахованих податкових зобов`язань відповідно до податкового повідомлення-рішення №1-0466 від 13.09.2021 за звітний 2020 рік.

Зважаючи на те, що станом на 23.06.2022 (дата прийняття податкової вимоги) податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено згідно з податковим повідомленням-рішенням №1-0466 від 13.09.2021, не набуло статусу узгодженого та не стало податковим боргом, оскаржувана податкова вимога також є протиправною та підлягає скасуванню.

При цьому, зауваження позивача щодо порушення податковим органом строків прийняття та надсилання податкових повідомлень-рішень, безпідставні з наступного.

З аналізу наведених положень статей 54 та 266 ПК України випливає, що контролюючий орган дійсно зобов`язаний нарахувати платнику податків податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за відповідний рік та надіслати (вручити) таке податкове повідомлення-рішення до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком). Невиконання контролюючим органом такого обов`язку звільняє платника податків лише від відповідальності за несвоєчасність сплати податкового зобов`язання (відповідно до приписів підпункту 266.10.2 статті 266 ПК України), проте не звільняє від обов`язку сплати такого податку за наявності відповідних правових підстав.

Тож, пропуск податковим органом встановленого підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України строку надсилання податкового повідомлення-рішення до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), не є тим порушенням, яке спростовує правомірність нарахування грошового зобов`язання податковим органом, та не може бути самостійною підставою для скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Щодо порушення строків в частині нарахування податкового зобов`язання за звітний 2018 рік, зауваження позивача також безпідставні, оскільки не враховують зупинення перебігу строків давності, передбачених статтею 102 ПК України, з 18.03.2020 відповідно до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Не знайшли свого підтвердження і доводи позивача про порушення відповідачем порядку надсилання та вручення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно пункту 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Аналогічні положення містить і підпункт 266.7.2. пункту 266.7 статті 266 ПК України.

Згідно з пунктом 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

За змістом пункту 42.5. статті 42 ПК України, у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

При цьому, податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі (абзац 2 пункту 45.1 статті 45 ПК України).

Відповідно до пункту 63.1 статті 63 ПК України облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків (пункт 63.2 статті 63 ПК України).

Пунктом 63.5 статті 63 ПКУ визначено, що всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 70.1. статті 70 ПК України Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків.

Відповідно до абзацу 1 пункту 45.1 статті 45 ПК України платник податків фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.

Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси (абзац 3 пункту 45.1 статті 45 ПК України).

Відповідно до пункту 70.7 статті 70 ПК України та пункту 1 розд. IХ Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 № 822 (далі - Положення № 822) фізичні особи платники податків зобов`язані подавати до контролюючих органів відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки фізичної особи платника податків протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання заяви за формою № 5ДР (додаток 12 до Положення № 822).

Фізичні особи подають зазначені заяви особисто або через представника до контролюючого органу за своєю податковою адресою (місцем проживання), а у разі зміни місця проживання до контролюючого органу за новим місцем проживання.

Фізичні особи, які тимчасово перебувають за межами населеного пункту проживання, подають зазначені заяви особисто або через представника до будь-якого контролюючого органу.

Для заповнення заяви за формою № 5ДР використовуються дані документа, що посвідчує особу, та інших документів, які підтверджують зміни таких даних (пп. 2, 3 розд. IХ Положення № 822).

Згідно з даних Державного реєстру фізичних осіб ДПС України щодо реєстраційних даних ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , податковий номер НОМЕР_1 , станом на 08.01.2025, адреса її місце проживання з 30.06.1999: АДРЕСА_14 .

Оспорювані податкові повідомлення-рішення сформовані та надіслані саме на адресу: АДРЕСА_14 . Тож, в силу положень пунктів 42.2, 42.5 статті 42 ПК України порушень відповідачем норм Податкового кодексу щодо надіслання та вручення позивачу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень матеріалами справи не встановлено.

За таких обставин, доводи позивача про те, що оскаржувані рішення надсилались на невірну адресу, що зумовило необізнаність з їх існуванням, не приймаються судом, оскільки позивачем не надано, а матеріали справи не містять доказів повідомлення контролюючий орган про зміну своєї адреси місце проживання (реєстрації).

Водночас, у випадку недотримання платником податків приписів закону та нівелювання свого обов`язку щодо інформування податкового органу про зміну даних, останній має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.

Решта доводів сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

При прийнятті рішення суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Відповідачем не доведено правомірності своїх рішень у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною першої статті 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на викладене, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у розмірі 3635,40грн., підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись ст.ст.77, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_15 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-а) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області форми «Ф» №1-0466-1 від 13.09.2021 про нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, за звітний 2018 рік.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області форми «Ф» №1-0466-2 від 13.09.2021 про нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, за звітний 2019 рік.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області форми «Ф» №1-0466 від 13.09.2021 про нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, за звітний 2020 рік.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області форми «Ф» №0-0466 від 07.02.2023 про нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, за звітний 2021 рік.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області форми «Ф» №0-0466 від 07.02.2023 про нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, за звітний 2022 рік.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області форми «Ф» №0-0466-UA0033698 від 26.04.2024 про нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, за звітний 2023 року.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області форми «Ф» №0-0463 від 23.06.2022.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, вул.. Сімферопольська, 17-а) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_15 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 3635,40 грн. (три тисячі шістсот тридцять п`ять гривень 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений та підписаний 19.05.2025.

Суддя М.М. Бухтіярова