Справа № 460/6265/24
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/6265/24 пров. № А/857/22111/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Матковської З.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року (головуючий суддя: Друзенко Н.В., місце ухвалення - м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , 12.06.2024 звернувся з позовом до суду, в якому просив:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 11 від 03.05.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити пенсію із зменшенням пенсійного відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з дня звернення.

Обґрунтовує позов тим, що звернувся до пенсійного органу за призначенням пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак отримав відмову з підстав відсутності необхідного страхового стажу та необхідного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення. Зазначає, що має посвідчення 3 категорії, прожив у зоні гарантованого добровільного відселення достатній період для зменшення пенсійного, а також має відповідний страховий стаж, який необхідний для призначення пенсії станом на дату звернення. За наведеного вказує, що рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії є протиправними, у зв`язку з чим просить суд позов задовольнити повністю.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволено.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.

Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, 30.09.2024, а Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, 17.10.2024, подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких просили відхилити апеляційну скаргу.

Позивач, 11.10.2024 та 21.10.2024 подав відповідь на відзиви в яких просив мотиви викладені у відзивах відповідачів не брати до уваги.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Зносичі Сарненського району Рівненської області та є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 3 серії НОМЕР_1 , виданим 21.10.1993 Рівненською облдержадміністрацією.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області № 555 від 26.05.2021, ОСОБА_1 дійсно проживав та був зареєстрований на території с. Зносичі Сарненського району Рівненської області з 01.01.1986 по 18.11.1991.

Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 № 11/2/106 від 05.03.2024, позивач проходив строкову військову службу у збройних силах у період з 03.11.1985 по 23.11.1987. Підстава видачі: облікова карта та військовий квиток серії НОМЕР_2 , виданий 03.11.1985 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з довідкою ЦНАП Сарненської міської ради № 75/09-13-09 від 07.03.2024, позивач зареєстрований в м. Сарни Рівненської області з 06.12.1991 по 26.01.2002, з 02.03.2002 по 06.03.2024.

Відповідно до даних паспорта серії НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 з 06.03.2024: с. Зносичі Сарненського району Рівненської області.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 106 від 23.07.1991, с. Зносичі Сарненського району Рівненської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона); м. Сарни Рівненської області до 01.01.2015 відносилося до зони посиленого радіологічного контролю (4 зона).

Позивач, 26.04.2024 звернувся до органів Пенсійного фонду України з заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 11 від 03.05.2024 (за принципом екстериторіальності) позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та з відсутністю проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення.

У цьому рішенні зазначено про те, що відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для призначення пенсії за віком в 2021 році необхідно мати 28 років страхового стажу. Тому для призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в 54 роки необхідно мати 22 роки стажу (28-6). Період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року складає 3 роки 11 місяців 25 днів, який враховано згідно довідки від 26.05.2021 № 555, що дає право зниження пенсійного віку на один рік. До періоду проживання не враховано період з 03.11.1985 по 23.11.1987 (проходження військової служби).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач хоча й є особою, яка станом на 01.01.1993 прожив на території зони гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, однак має право на зниження пенсійного віку лише на 2 роки. Тобто, позивач набуде право на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з досягненням 58 років за наявності необхідного страхового стажу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-ХІІ) пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Абзацом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІ передбачено, що особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Абзацом шостим пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІ передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років, з приміткою, що початкова величина - 2 роки зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Системний аналіз наведених вище правових норм надає підстави для висновку, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічні висновки щодо застосування наведених вище правових норм викладено у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року справі № 556/1153/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 565/1829/17.

Так, відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII, призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1).

Абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу (для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».), та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;

для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Таким чином, підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіаційного забруднення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 572/245/17, від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 11 листопада 2024 року у справі № 460/19947/23.

Крім того, у постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі № 500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі № 500/551/23 Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції, враховуючи наведені висновки Верховного Суду та встановлений абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 перелік документів, що подається особою для призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку, вважає помилковими покликання позивача, що видача позивачці посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» підтверджує факт проживання або роботи станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, оскільки наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в період з 26 квітня 1986 року по 31 липня 1986 року позивач проходив строкову військову службу у збройних силах (з 03.11.1985 по 23.11.1987), що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 № 11/2/106 від 05.03.2024 (а. с. 26).

Отже, початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки, до позивача не застосовується, оскільки на момент аварії - 26 липня 1986 року та по 31 липня 1986 року ОСОБА_1 фактично не перебував (не проживав/не працював) у зоні гарантованого добровільного відселення, так як проходив службу у збройних силах на території яка не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що період проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 3 роки 11 місяців 25 днів (з 24.11.1987 по 18.11.1991), що дає право на зниження пенсійного віку на 1 рік, як правильно визначено пенсійним органом в оскаржуваному рішенні (а. с. 36, 38-39).

Щодо висновку суду першої інстанції, що загальний період проживання у вказаній зоні, з урахуванням періоду з 06.03.2024 по 26.04.2024 (дата звернення до пенсійного органу) становить 4 роки 1 місяць 16 днів, то суд апеляційної інстанції вважає такий помилковим, оскільки відмітка у паспорті про реєстрацію, не свідчить про фактичне перебування у зоні гарантованого добровільного відселення. Однак, вказана обставина не підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки не призвела до неправильного вирішення спору.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є досягнення особою відповідного віку.

Відповідно до статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно зі статтею 26 Закон № 1058-IV право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років.

Отже, з урахуванням зменшення пенсійного віку на 1 рік, позивач набуде право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку за статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у 59 років (60-1).

Однак, суд апеляційної інстанції зауважує, що на момент подання заяви до пенсійного органу про призначення пенсії на пільгових умовах 26.04.2024, ОСОБА_1 виповнилося лише 56 років 9 місяців 19 днів.

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що ще однією умовою для призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону № 796-ХІІ є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно зі статтею 26 Закон № 1058-IV право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що відповідно до статті 26 Закон № 1058-IV, для призначення пенсії за віком в 2021 році необхідно мати 28 років страхового стажу. Тому для призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в 54 роки необхідно мати 22 роки стажу (28-6).

Також, пенсійний орган зазначив, що страхового стажу на рівні 22 роки достатньо для призначення пенсії лише з урахуванням зменшення пенсійного віку за статтею 55 Закону № 796-ХІІ - 6 років максимально, з урахуванням того, що 54-річного віку позивач досягнув у 2021 році.

Однак, оскільки ОСОБА_1 має право на зниження пенсійного віку лише на 1 рік, а тому суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок пенсійного органу щодо відмови у призначенні пенсії позивачу.

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що незважаючи на те, що позивач є особою, яка станом на 01.01.1993 прожила на території зони гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, однак ОСОБА_1 має право на зниження пенсійного віку лише на 1 рік, а тому набуде право на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з досягненням 59 років за наявності необхідного страхового стажу.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року у справі № 460/6265/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді З. М. Матковська
В. В. Ніколін