Справа № 280/8158/24
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2025-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

16 травня 2025 року Справа № 280/8158/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В. розглянувши в письмовому проваджені адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження

за позовом - ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТОРГОВИЙ ДІМ "АМТ"

до - Тернопільської митниці

про визнання протиправними та скасування рішення щодо визначення (корегування) митної вартості товару, -

ВСТАНОВИВ:

30 серпня 2024 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТОРГОВИЙ ДІМ "АМТ" (далі по тексту позивач, ТОВ «ТД «АМТ») до Тернопільської митниці (далі по тексту - відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару № UA403020/2024/000034/2 від 22.04.2024;

- визнати протиправним та скасувати Рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару № UA403020/2024/000 40/2 від 01.05.2024;

- визнати протиправним та скасувати Рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару № UA403020/2024/000 42/2 від 03.05.2024;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «АМТ» судові витрати по даній справі.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що позивачем під час митного оформлення товару, відповідачу надано усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товару за ціною договору. Відповідачем прийняті рішення про коригування митної вартості товару, за якими ним не доведено наявність у митниці обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність оскаржуваних рішень. Факт ненадання позивачем додатково витребуваних документів, які підтверджують митну вартість товарів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Отже при застосуванні другорядного (резервного) методу митницею використана інформація щодо раніше визнаної митної вартості щодо ідентичних товарів, однак, окрім визначення джерела інформації, яке взято за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган не навів пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. З такими діями відповідача позивач не погоджується, тому змушений звернутись до суду з позовною заявою про захист своїх прав.

Справі за цією позовною заявою присвоєно № 280/8158/24 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Сацькому Р.В.

Ухвалою суду від 02.09.2024 відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

03 вересня 2024 року за вх. № 40791 через систему "Електронний суд" від представника позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій представник позивача просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару № UA403020/2024/000034/2 від 22.04.2024;

- визнати протиправним та скасувати Рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару № UA403020/2024/000040/2 від 01.05.2024;

- визнати протиправним та скасувати Рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару № UA403020/2024/000042/2 від 03.05.2024.

Відповідачем 13.09.2024 через систему "Електронний суд" за вх. № 42247 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. Під час здійснення митного контролю митницею було опрацьовано інформацію, яка міститься у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах, за результатами опрацювання якої виявлено, що в документах поданих до митного оформлення наявні розбіжності. У зв`язку з чим у митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості даного товару оскільки вартість раніше оформлених в попередніх періодах митними органами таких товарів є значно вищою. Надані додатково декларантом документи, не усунули наявні розбіжності та не підтвердили заявленої митної вартості товару. У зв`язку з викладеним та відповідно до вимог Митного кодексу України вартість товару була визначена митницею самостійно. З таких підстав відповідач вважає, що прийняті рішення про коригування митної вартості товару прийняті з дотриманням вимог чинного законодавства, є законними, обґрунтованими та не підлягають скасуванню. Вважає, що підстави для скасування рішень відсутні, так як, жодного нормативно-правового акту відповідачем не порушено. Просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідачем 13.09.2024 через систему "Електронний суд" за вх. № 42248 подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 09.10.2025 відмовлено у задоволені клопотання про перехід до розгляду справи у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Станом на час розгляду справи відповіді на відзив та заперечення до суду не надійшло. Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з частиною 4 статті 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ`АМТ» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як юридична особа з 14.02.2019. Позивач перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у Запорізькій області, є платником податку єдиного внеску з 14.02.2019, що підтверджується копією витягу єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань , що міститься в матеріалах справи.

20.07.2021 ТОВ «ТД «АМТ» (м. Дніпро) (Покупець) уклало з компанією TAIZHOUORDERIMPORT&EXPORTCO.LTD., CHINA (Китай) (Продавець) зовнішньо-економічний контракт № ORDER-1-2021 на поставку в Україну товарів в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у Специфікаціях (Додатках), які є невід`ємною частиною даного контракту.

В подальшому компанією Продавцем, відповідно до умов зовнішньоекономічного Контракту, Специфікації № 4 від 15.05.23, Специфікації № 5 від 10.10.23. Коносамента № BW24010059 від 11.01.2024, рахунку-фактури від 05.01.2024 № OD-НН23033-3А, було здійснено поставку ТОВ «ТД «АМТ» товарів (оприскувачі).

Після доставки контейнерів у морський порт призначення (Гданськ) вантаж автомобільним транспортом був доставлений до кінцевого місця призначення м. Тернопіль.

З метою здійснення митного оформлення ввезених в режимі імпорту товарів їх було задекларовано позивачем до митного поста Тернопільської митниці за електронними митними деклараціями (ЕМД), а саме: За ЕМД № 24UA73U4 від 22.04.2024 частина поставленого товару на суму 57 775,20 дол. США.; за ЕМД № 24UA50U5 від 30.04.2024 частина поставленого товару на суму 28 887,60 дол. США; за ЕМД № 24UA14U8 від 02.05.2024 частина поставленого товару на суму 28 887,60 дол. США.

Товарні партії поставлялись на умовах FOBNINGBO згідно міжнародних торговельних правил ІНКОТЕРМС 2010. Базис поставки FOB, визначений в Міжнародних торговельних правилах «Інкотермс 2010» покладає на продавця обов`язок по виконанню експортних митних процедур для вивезення товару з оплатою експортних мит і інших зборів у країні відправлення, однак продавець не зобов`язаний виконувати митні формальності для ввезення товару, сплачувати імпортні мита або виконувати інші імпортні митні процедури при ввезенні. Покупець зобов`язаний оплатити фрахт судна, розвантажити в порту прибуття, виконати імпортне митне оформлення з оплатою імпортних мит і зборів, і доставити товар до місця призначення. Ціна FOB (FOB price) означає, що контрактна (інвойсна або митна) ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів, а також вартості доставки в порт відвантаження і завантаження вантажу на борт судна без вартості перевезення (фрахту) в порт призначення. Таким чином, складовими митної вартості товару є інвойсна вартість товару та вартість перевезення (фрахту) товару в порт призначення (до кордону України).

Для підтвердження вартості товару, яка повинна бути сплачена продавцю, Позивачем було надано відповідачу документи, передбачені частинами 2 та 3 ст. 53 МКУ, перелік яких зазначений в гр. 44 митної декларації, а саме: декларація митної вартості; зовнішньоекономічний контракт № ORDER-1-2021 від 20.07.2021; додаток (специфікація) до нього № 4 від 15.05.23; № 5 від додаткова угода № 4 від 22.11.23; рахунок - фактура від 14.11.2023 № OD-НН23033-2А; пакувальний лист; платіжні доручення № 133 від 03.08.23, № 166 від 23.10.23, № 181 від 29.11.2023, № 216 від 12.03.2024, копії документів містяться в матеріалах справи.

Для підтвердження транспортних витрат (фрахту) до кордону України Позивачем надало митниці: договір перевезення № 2110/912/2019 від 21.10.2019; додаткова угода № 14 від 12.03.2024, Заявка на перевезення № 1/68 від 10.10.2023, Коносамент № BW24010059 від 11.01.2024, залізнична накладна № 10242 від 03.04.2024, накладні СMR № 00002947, № 00002974 від 18.04.2024, № 00003550 від 27.04.2024, № 00003804 від 01.05.2024, інвойс № L70951bm 25.03.2024, довідка про транспортні витрати від 10.04.2024, копії яких містяться в матеріалах справи.

Під час здійснення митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів за ЕМД № 24UA73U4, № 24UA50U5 № 24UA14U8 відповідачем, позивачу направлені електронні повідомлення в яких міститься інформація про: « … необхідність у відповідності до ч. 2 ст.53 МКУ надати документи: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару та транспортних витрат; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі відсутності вище зазначених документів, відповідно до ч.3 ст. 53 МКУ прошу надати (за наявності) такі додаткові документи: копію митної декларації країни відправлення; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, каталоги, специфікації, прайс-лист виробника товару….» Копії документів містяться в матеріалах справи.

Листами № 001-22/04 від 22.04.2024, № 001-01/05 від 01.05.2024, № 001-03/05 від 03.05.2024 ТОВ «ТД «АМТ» додатково надало на вимогу: прайс-лист від 03.05.2023, комерційну пропозицію виробника від 10.05.2023, виписки з банківського рахунку декларанта за серпень, жовтень та листопад 2023, платіжні інструкції завірені банком, а також письмово повідомило митницю, що усі наявні у підприємства, документи, які підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, вони повною мірою підтверджують розрахунок митної вартості, здійснений декларантом, у зв`язку з чим будь-які інші додаткові документи у ході митного оформлення задекларованого товару, надаватись не будуть та висловило прохання здійснити митне оформлення за наявними документами. Копії листів містяться в матеріалах справи.

Відповідачем прийняті Рішення про коригування митної вартості товару: за № UA403020/2024/000034/2 від 22.04.2024, за № UA403020/2024/000040/2 від 01.05.2024, за № UA403020/2024/000042/2 від 03.05.2024 якими, загальна митна вартість задекларованого Товару № 1 скоригована митницею за другорядним методом визначення митної вартості - 2-r - резервний метод, згідно з положеннями ст.64 МКУ, а також відмовлено у прийнятті вказаної митної декларації шляхом оформлення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Копії рішень містяться в матеріалах справи.

Відповідно до пункту 2 частини 3 ст. 52 МК України, позивачем задекларовано зазначену партію товару, а митниця випустила товар у вільний обіг за ЕМД № 24UA39U8 від 23.04.2024, № 24UA33U0 від 01.05.2024, № 24UA66U9 від 03.05.2024. Різниця митних платежів (ПДВ) від митної вартості, визначеної підприємством та скоригованої митницею склала за ЕМД № 24UA49U8 -210609,40 грн., за ЕМД № 24UA33U0 - 103232,25 грн, за ЕМД № 24UA66U9- 103 733,71грн. Загальна різниця за трьома ЕМД склала- 417575,36 грн. Розрахунок різниці в митних платежах зазначено в графах 47 «Нарахування платежів» та 47 В Подробиці розрахунків зазначених ЕМД.

Вважаючи, що прийняті відповідачем Рішення про коригування митної вартості товару є протиправними та підлягають скасуванню, позивач звернувся із цим позовом суду.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд виходить з того, що відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією в межах і відповідно до законів України.

Зокрема, статтею 8 Конституції України в Україні встановлено, що в країні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Крім цього, правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі регулюються законами України та підзаконними нормативними актами.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаютьсяМитним кодексом України (далі МК України) та іншими законами України.

Так, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).

Відповідно до статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений у частині другій цієї статті.

При цьому, частиною третьою статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 МК України (частина третя статті 54 МК України).

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених ч.2 та ч.4 статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Статтями 57, 58 МК України встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до частини восьмої статті 57 МК України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Суд проаналізувавши вищевказані норми приходить до висновку про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Отже, наведені приписи, зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Аналогічне тлумачення зазначених правових норм висловлене Верховним Судом в постановах по справах: № 21-127а15 від 31.03.2015, № 815/4477/15 від 21 січня 2020 року, № 813/1350/14 від 14 січня 2020 року, № 160/8775/18 від 18 грудня 2019 року, № 804/2957/17 від 12 грудня 2019 року, № 814/2602/15 від 14 листопада 2019 року та інших.

В оскаржуваних Рішеннях про коригування митної вартості, у графі 33, з посиланням на статтю 53 МК України, митниця зазначає нижчевикладені розбіжності, які на її думку унеможливили митне оформлення задекларованих товарів за основним методом і стали підставою для здійснення коригування, а саме: митна вартість імпортованого товару не може бути визнана у зв`язку з тим, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару, в документах поданих до митного оформлення документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні та на вимогу митного органу не подано документів, що підтверджують митну вартість товару: страхових документів, якщо таке страхування здійснювалося, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; каталоги, специфікації; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару.

Суд вважає такі твердження відповідача є необґрунтованими та помилковим, вказуючи на наступне.

Щодо тверджень відповідача про ненадання позивачем додаткових документів на вимогу, під час здійснення митного оформлення спірної товарної партії.

Ненадання позивачем за наявності, інших бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, не відповідає дійсності, оскільки товариство на день декларування та винесення оскаржуваних Рішень про коригування надало на підтвердження повної оплати товару, поставленого за специфікаціями № 4, № 5 з урахуванням положень додаткової угоди № 5 від 01.03.24, платіжні доручення № 133 від 03.08.23 та № 166 від 23.10.23, № 181 від 29.11.2023, № 216 від 12.03.2024. Тому, фактично на день прийняття відповідачем Рішень позивачем сплачена повна вартість товарів, що поставляються за Специфкацією № 4 та частково вартість товарів що поставляються за Специфкацією № 5.

Крым того, в якості інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товар під час митного оформлення митниці, позивачем було надано виписки з банківського рахунку підприємства за серпень,жовтень листопад 2023 року.

Щодо твердження відповідача про ненадання позивачем, якщо здійснювалося страхування, страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування.

Такі висновки є безпідставними, оскільки у самому твердженні відповідачем зазначено та пунктом 8 частини 2 статті 53 МКУ чітко визначено, що такі документи подаються у випадку, якщо страхування здійснювалось. В даному випадку, при розгляді цього спору вбачається, що відповідно до базису поставки FOB відповідно до Інкотермс-2010, жодна із сторін зовнішньоекономічної операції не мають зобов`язань з обов`язкового страхування. У декларанта відсутні будь-які страхові документи, а також документи що містять вартість страхування, оскільки страхування товару отримувачем не здійснювалось. Декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами, які, на його думку, входять до митної вартості товарів.

З таких підстав, якщо відповідач впевнений у тому, що страхування все ж таки здійснювалося (а значить витрати на страхування включаються до митної вартості), то в такому разі ним повинно було б доведено наявність цього факту з посиланням на документи та нормативні акти.

В прийнятих відповідачем рішеннях не зазначені ніякі доводи, обгрунтувння, щодо того що при перевезенні зазначеної партії товару здійснювалось, або повинно було здійснюватись страхування товару. Тому, якщо страхування не здійснювалось,тоді зазначені митницею документи товариством на підтвердження визначеної митної вартості товару не подавались, а вимога митниці про їх надання є протиріччям згаданій вище правовій нормі.

Щодо твердження відповідача про ненадання копії митної декларації країни відправлення.

Такі висновки є помилковими, оскільки, копія митної декларації країни відправлення не надавалась позивачем відповідачу при здійснені митного оформлення спірної товарної партії, бо вона передбачена як додатковий документ, що надається (за його наявності) на запит митниці,якщо надані документи, передбачені ч.2 ст.53 МКУ містять розбіжності, і мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Суд звертає увагу на те, що Контрактом № ORDER-1-2021 (п.3.5) сторонами узгоджені документи, які повинні надаватись для підтвердження поставки товару, серед яких митна декларація відсутня. Таким чином, позивач, відповідно до умов в рамках контракту, не мав права вимагати від іншої сторони документи, не передбачені контрактом.

Крім того, здійснення митного оформлення в країні відправлення є обов`язком китайського підприємства - постачальника відповідно до законодавства КНР. Діючим митним законодавством ні України, ні КНР не передбачено зобов`язання надавати підтвердження митного оформлення в країні відправлення іншій стороні контракту.

Відповідно до правової позиції, щодо ненадання декларації країни відправника Верховного Суду,висловленою в постанові від 19.03.19 по справі № 810/4116/17: «Крім того, ненадання позивачем митної декларації країни відправлення також не може бути підставою для невизнання заявленої позивачем вартості товару, оскільки така (вартість) повністю підтверджувалася поданими позивачем при проходженні митних формальностей первинними документами, а надання такої митної декларації не є обов`язковим за вказаних обставин підтвердження митної вартості товару».

Таким чином, зауваження відповідача про відсутність копії митної декларації не відповідає положенням Митного кодексу. Також, суд вертає увагу й на те, що в повідомленнях відповідача до декларанта не зазначені розбіжності у наданих документах, які стали підставою для вимагання копії митної декларації країни відправлення. Копія митної декларації країни відправлення у підприємства в обох випадках декларування була відсутня, в зв`язку з чим надання її було неможливим та не реальним.

Щодо твердження відповідача про ненадання каталогів виробника товару.

Такі вимоги відповідача є безпідставними так як з матеріалів справи вбачається , що під час митного оформлення спірних товарних партій, позивачем було надано прайс-лист та комерційну пропозицію виробника товару, які по своїй суті і є каталогами виробника товару. Згідно з частиною 3 ст.53 МКУ надання додаткових документів на вимогу відповідача не є безумовним обов`язком декларанта. Умовою виконання вимоги митниці є наявність додаткових документів у позивача. Так як, у декларанта відсутні каталоги виробника товару. Крім того, відповідно до ч.2 ст.53 МКУ каталог виробника товарів не відноситься до документів, які повинні надаватись декларантом для підтвердження митної вартості товарів, тому вимога відповідача про його надання суперечить діючим правовим нормам.

Щодо тверджень відповідача відносно ненадання висновку про вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МКУ надання додаткових документів на вимогу митниці не є безумовним обов`язком декларанта. Умовою виконання вимоги відповідача є наявність додаткових документів у позивача. У декларанта відсутні визначені відповідачем документи. Крім того, відповідно до ч.2 ст.53 МКУ визначені документи не відносяться до документів, які повинні надаватись для підтвердження митної вартості товарів, тому вимоги відповідача про їх надання є протиправними та безпідставними.

Додатково, судом зазначається що в усіх прийнятих відповідачем оскаржуваних Рішеннях, в якості підстави для коригування митної вартості, містяться ідентичні зауваження, які стали підставою для коригування митної вартості:

1. «… Коносамент від 11.01.2024 № BW24010059, що жодним чином не завірений, відсутні будь-які підписи, штампи, печатки.»

Однак, вказівка відповідача щодо того, що поданий до митного оформлення коносамент(Телекс-реліз) № BW24010059 не містить жодних відміток експедитора та ненадання оригіналу коносамента є безпідставною, так як, судом встановлено при розгляді справи та підтверджено письмовими доказами, позивачем надано коносамент відповідачу, який містить печатки та штампи перевізника та іншу інформацію,яка дозволяє ідентифікувати перевізника. Крім цього, Коносамент містить відмітку TELEX RELEASE. Також, задля запобіганню ризику втрати оригіналів коносаментів, при перевезенні вантажів морським транспортом, сторонами міжнародного ділового товарообороту використане повідомлення "TELEX RELEASE", яке підтверджує можливість для покупця отримання вантажу без надання оригіналу коносаменту ("BILL OF LADING"), так як даний оригінал переданий перевізнику в порту відправки.

Отже, наявність TELEX RELEASE дозволяє отримувачу забрати з порту прибутий контейнер без пред`явлення оригіналів коносамента, так як, відмітка TELEX RELEASE - це повідомлення, передане з пункту відправки до пункту призначення про те, що відправник здав оригінали коносамента. Оригінал коносаменту з відмітками перебуває у представництві океанської лінії, тому з об`єктивних причин позивач, був позбавлений можливості надати його митному органу на вимогу. Більш того, митницею не обгрунтовано, яким чином відмітки перевізника та зазначення товару на коносаменті впливають, саме на числові показники заявленої митної вартості товарів, та аргументовано не доведено, що їх відсутність унеможливлює здійснення митним органом перевірки таких числових показників митної вартості.

2. «Відповідно до залізничної накладної від 03.04.2024 № 10242, залізнична станція відправлення - Славков (Польща), хоча відповідно до коносаменту порт прибуття - Гданськ. Зазначене вище може свідчити про не повноту включення витрат пов`язаних з наданням транспортно-експедиційних послуг за межами митної території України.»

Судом встановлено з матеріалів справи, що на підтвердження транспортних витрат (фрахту) до кордону України позивачем надало відповідачу: договір перевезення № 2110/912/2019 від 21.10.2019; додаткова угода № 14 від 12.03.2024, Заявка на перевезення № 1/68 від 10.10.2023, Коносамент № BW24010059 від 11.01.2024, залізнична накладна № 10242 від 03.04.2024, накладні GMR № 00002947, № 00002974 від 18.04.2024, № 00003550 від 27.04.2024, № 00003804 від 01.05.2024, інвойс № Ь70951від 25.03.2024, довідка про транспортні витрати від 10.04.2024.

При цьому, в інвойсі № L70951 сума транспортних витрат зазначена виходячи з витрат на перевезення окремо кожним видом транспорту - міжнародне морське перевезення (фрахт) - 5200 дол.США, міжнародне залізничне перевезення за межами України від порту Гданськ до кордону України-4000 дол.США, перевезення по території України - 7280 дол.США.

В Рішеннях митниці транспортні витрати та складова митної вартості визначена в сумі 9200 дол.США (4600+2300+2300=9200), що відповідає інформації зазначеної у наданих митниці транспортних та керційних документах перевізника за договором.

Оформлення залізничної накладної в міжнародному вантажному терміналі Славков обумовлене формуванням на цьому терміналі контейнерного поїзда з консолідованими вантажами, які будуть доставлятись на територію України. Залізничні накладні № 051185, № 051186 є транспортними документами, за якими здійснюється мультимодальне перевезення.

3.«…Також, до митного оформлення надано рахунок на перевезення від 25.03.2024 № L70951, договір на перевезення вантажу морським транспортом (фрахту) від 21.10.2019 № 2110/912/2019, коносамент від 11.01.2024 № BW24010059 де перевізником зазначено «Global Conteiner Lines Latvija SIA», у рахунку на перевезення від 25.03.2024 № L70951, виділено послуги з морського перевезення та залізничного перевезення, що надані Global Conteiner Lines Latvija SIA, проте згідно з накладною УМВС зазначено, що перевізником вантажу є ТОВ«Інтернешнл карго сервіс ЕЙЧ.ДІ».

Інформація, яка б підтверджувала причетність ТОВ «Інтернешнл карго сервіс ЕЙЧ.ДІ» до перевезення вантажу залізничним транспортом окрім накладних УМВС відсутня, а саме відсутні рахунки про перевезення, банківські платіжні документи та договори між «Global Conteiner Lines Latvija SIA» та ТОВ «Інтернешнл карго сервіс ЕЙЧ.ДІ», що викликає сумнів щодо достовірності декларування транспортних витрат та не включення всіх складових частин митної вартості.»

Згідно ст. 1, ч.1 ст. 14 Конвенції ООН «Про морське перевезення вантажів 1978 року» від 31.03.1978, перевізник означає будь-яку особу, якою або від імені якої з вантажовідправником укладено договір морського перевезення вантажу. Коли перевізник або фактичний перевізник приймає вантаж у своє відання, перевізник на вимогу вантажовідправника зобов`язаний видати вантажовідправнику коносамент.

Згідно зі ст. 1 «Міжнародної конвенції про уніфікацію деяких правил про коносамент» від 25.08.1924, Перевізник включає власника судна або фрахтувальника, що є стороною в договорі перевезення з відправником.

Відповідно до ст. 133 Кодексу торговельного мореплавства України, за договором морського перевезення вантажу перевізник або фрахтівник зобов`язується перевезти доручений йому відправником вантаж з порту відправлення в порт призначення і видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (одержувачу), а відправник або фрахтувальник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату (фрахт).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Кодексу торговельного мореплавства України, до мультимодальних перевезень і перевезень у прямому водному сполученні, що здійснюються за участю морських суден, правила цього Кодексу застосовуються в зазначених у ньому випадках, а також в частині, не передбаченій спеціальним законодавством, що регулює такі перевезення.

Суд зазначає, що в даному випадку, міжнародне перевезення задекларованого товару здійснювалось відповідно до укладеного договору міжнародного морського перевезення (фрахту) № 2110/912/2019 між Позивачем, як Замовником та компанією «Global Container Lines Latvija SIA», як Перевізником. 01.03.2023 Сторонами була укладена додаткова угода № 7 згідно якої перевізник взяв на себе зобов`язання на час дії в Україні воєнного стану окрім морського перевезення здійснити наземне перевезення вантажу до території України.

Як вбачається дослідженого судом вмісту заявки на перевезення № 1/68 від 10.10.2023; рахунку на оплату № L70951 від 25.03.24; довідки про транспортні витрати від 10.04.24 перевезення спірної товарної партії, має ознаки мультимодального перевезення, тобто перевезення вантажу різними видами транспорту за одним договором.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про мультимодальні перевезення», за договором мультимодального перевезення одна сторона (оператор мультимодального перевезення) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (замовника послуги мультимодального перевезення) надати послугу мультимодального перевезення, у тому числі із залученням інших учасників мультимодального перевезення вантажів до надання послуги мультимодального перевезення, в установлений договором строк.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про мультимодальні перевезення», розрахунки за роботи та послуги, пов`язані з мультимодальним перевезенням, щодо яких не здійснюється державне регулювання тарифів, провадяться за вільними цінами, визначеними за домовленістю сторін у порядку, що не суперечить законодавству про захист економічної конкуренції.

З огляду на вказані норми, суд приходить до висновку, що договірні відносини щодо перевезення спірної товарної партії у Позивача наявні виключно з компанією-перевізником «Global Container Lines Latvija SIA», якою товариству було виставлено єдиний рахунок на оплату усіх послуг. З наведеного вбачається, що жодних договірних відносин у Позивача з компаніями-перевізниками залізничним та автомобільним транспортом не існує, а компанією-перевізником «Global Container Lines Latvija SIA» здійснювалось мультимодальне перевезення задекларованого товару та виставлений товариству єдиний рахунок на оплату послуг з перевезення, до якого включені усі витрати, пов`язані з перевезенням спірної товарної партії, який надано позивачем до митного оформлення.

В матеріалах справи не міститься будь-якого доказу, що Позивач має які не будь відношення до компанії-перевізника «Global Container Lines Latvija SIA», тому документи, що підтверджують комерційні відносини із даним перевізником у Позивача відсутні та не могли бути надані митниці, а отже, вищевказані твердження відповідача, суд вважає передчасними та помилковими, і не можуть бути покладені в основу законного рішення.

4. «..Згідно рахунку про надання транспортно-експедиційних послуг від 25.03.2024 № L70951 термін сплати по рахунку 15.04.2024 - проте жодних банківських документів, квитанцій, які б підтверджували факт сплати за надані послуги згідно рахунку декларантом не надані..»

Судом встановлено, що згідно банківської платіжної інструкції № 38 від 16.05.2024, яка міститься в матеріалах справи, Інвойс № L70951 позивачем сплачено. Тобто, оплата вартості транспортування, здійснена після митного оформлення товару, а тому, з таких підстав, надання банківської інструкції під час митного оформлення Позивач не мав можливості, а тому таке зауваження відповідача є безпідставним.

5. «.. .Прайс-лист від 03.05.2023 № б/н, комерційна пропозиція від 10.05.2023 № б/н містить інформацію щодо цін на товари виключно на умовах поставки FOBNINGBO, що обмежує конкурентність; в прайс-листі та комерційній пропозиції від 10.05.2023 № б/н зазначено лише ціни на продукцію, що стосуються даної поставки…»

Відповідно до положення пункту 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України, яким закріплено таку загальну засаду цивільного законодавства, як свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Із наведеної норми випливає свобода способів ініціювання підприємницьких цивільних правовідносин, у тому числі свобода форми прайс-листа.

Суд зазначає, що чинним міжнародним законодавством не встановлено типової форми комерційної пропозиції та прайс- листа. Згідно загальноприйнятої світової практики прайс-лист має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов`язковим зазначенням валюти, контактна інформація про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів.

Враховуючи те, що комерційна пропозиція містить посилання на особу, якій надається пропозиція, та вказівку на найменування товару, кількість, умови поставки, ціну одиниці товару, а інформація, що міститься в комерційній пропозиції та прайс-листі відповідає іншим документам, які надавались позивачем до митного оформлення, не виникає ніяких сумнівів що надані документи, передбачені ч.3 ст.53 МКУ, стосуються саме задекларованого товару і містять інформацію щодо ціни товару, яка пропонується для придбання.

Верховний Суд неодноразово висловлював свою правову позицію щодо надання митниці прайс-листів та комерційних пропозицій зазначаючи у постановах : від 07.08.2018 по справі № 804/14558/15, від 21.08.2018 по справ № 804/1755/17, від від 13.09.2019 по справі № 820/859/17, від 06.02.2020 по справі № 520/10709/18, від 23.10.2020 по справі № 810/690/17 наступне : «Посилання контролюючого органу на те, що наданий прайс-лист не можна вважати ні прайс-листом, ні комерційною пропозицією, оскільки виданий особі, що жодним чином не фігурує ні в одному документі та відповідно до загальноприйнятої практики не містить відомостей, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме умови платежу, термін поставки, характер тари та упаковки дата його складання, або ж число, з якого дані ціни вводяться в дію, термін дії, суди також обґрунтовано не взяли до уваги з огляду на те, що по - перше, не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, який підтверджує митну вартість товарів, по - друге, прайс-лис - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, по - третє, жодним нормативним актом, в тому числі і міжнародним, не встановлено вимоги до форми та змісту прайс-листів, тобто прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатись на неповноту чи обмеженість його відомостей, як на підставу для коригування митної вартості товару. Посилання відповідача на те, що прайс-лист не містить інформації щодо періоду дії цін, на думку Суду, є необґрунтованими, враховуючи наступне.

Так, у прайс-листах від 01 грудня 2016 року та від 07 грудня 2016 року, копії яких наявні в матеріалах справи, зазначено, що ціни вказані для запитуваних товарів та дійсні до кінця 2016 року, тобто, ціни, вказані у прайс-листах, були чинними на момент відвантаження товарів позивачеві.

Прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований безпосередньо конкретному покупцю.

Оскільки чинним міжнародним законодавством не встановлено типової форми прайс-листа, згідно загальноприйнятої світової практики прайс-лист має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов`язковим зазначенням валюти, контактна інформація про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів».

Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про те що відомості, зазначені у прайс-листі знайшли своє підтвердження у первинних документах специфікації, інвойсах та банківських платіжних документах, які позивачем були надані першочергово. Таким чином, зауваження відповідача відносно прайс-листа та комерційної пропозиції не є підставою для витребування додаткових документів або неврахування їх, як документів, підтверджуючих вартість товару, та суперечать позиції Верховного суду.

Жодна із зазначених вище підстав, що вказана відповідачем у прийнятих рішеннях для коригування митної вартості задекларованих товарів, не була належним чином визначена відповідачем як чинник розбіжностей при визначенні переліку документів, що вимагалися від позивача відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 53 МК України. Таким чином, відповідач під час митного оформлення не надала обґрунтування для вимоги від декларанта додаткових документів.

Верховним Судом в постановах від 29.01.2019 по справі № 804/441/18, від 18.12.2018 по справі № 821/289/18 зроблено наступний правовий висновок щодо положень частини 2 ст.53 МКУ: Частиною другою статті 53 Митного кодексу України передбачено вичерпний перелік документів, що підтверджують митну вартість, а тому виявлення розбіжностей в інших документах не надає митному органу права направляти декларанту вимоги про надання додаткових документів. Факт ненадання позивачем додатково витребуваних документів, які підтверджують митну вартість товарів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

З огляду на викладене вище суд вважає, що позивач під час митного оформлення надав усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору, водночас відповідач не довів наявність у митниці обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність оскаржуваних рішень.

Решта доводів та заперечень відповідача висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява № 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

З наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення позову у повному обсязі, з мотивів та обґрунтування наведених судом вище.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Частиною 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 62 632,63 грн.

Інші судові витрати позивачем до стягнення не заявлялись.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями 2, 86, 94, 159-163, 167, 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТОРГОВИЙ ДІМ "АМТ" (69000, м. Запоріжжя, вул. Штабна, буд. 13, приміщення 23, ) до Тернопільської митниці (46400, м. Тернопіль, вул. Текстильна, буд. 38, ) про визнання протиправними та скасування рішення щодо визначення (корегування) митної вартості товару задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару № UA403020/2024/000034/2 від 22.04.2024.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару № UA403020/2024/000040/2 від 01.05.2024.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару № UA403020/2024/000042/2 від 03.05.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської митниці (46400, м. Тернопіль, вул. Текстильна, буд. 38, ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТОРГОВИЙ ДІМ "АМТ" (69000, м. Запоріжжя, вул. Штабна, буд. 13, приміщення 23, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 62632,63 грн (шістдесят дві тисячі шістсот тридцять дві гривні 63 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано суддею 16 травня 2025 року.

Суддя Р.В. Сацький