Справа № 240/23120/24
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2025-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року м. Житомир

справа № 240/23120/24

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд

у складі судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул.Лятошинського Бориса, 5, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

1) визнати протиправним та скасувати:

- наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування» від 15.07.2024 №3893 та накладене ним дисциплінарне стягнення;

- наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування» від 30.07.2024 №4196 та накладене ним дисциплінарне стягнення;

- наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування» від 14.09.2024 №5166 та накладене ним дисциплінарне стягнення;

2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачені суми додаткової винагороди та премії за період з липня по вересень 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходить військову службу в Збройних Силах України на особливий період воєнного стану у складі Військової частини НОМЕР_1 . У зв`язку з проходженням військової служби на період дії воєнного стану, має право на отримання додаткової винагороди відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" та премії. Разом з тим, відповідачем не була нарахована позивачу додаткова винагорода пропорційно в розрахунку на місяць та премії за проходження військової служби з липня по вересень 2024 року.

Як зазначає позивач, підставою для не виплати йому додаткової винагороди та премії є накази про результати службового розслідування та накладення відповідачем дисциплінарного стягнення.

Однак, позивач вважає оскаржувані накази в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності є незаконними у зв`язку із необ`єктивністю проведеного службового розслідування та упередженого ставлення до нього зі сторони командування військової частини.

Зауважує, що незважаючи на онкологічне захворювання в березні 2022 року був мобілізований добровольцем до лав ЗСУ.

08.07.2024 після виходу з передових позицій, де виконував бойові завдання на безпосередній лінії зіткнення із противником, повідомив своєму командиру 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 майору ОСОБА_2 про погіршення стану свого захворювання, та про те, що він фізично не має змоги виконувати бойові завдання, потребує допомоги медичних спеціалістів, однак такі звернення були проігноровані.

В подальшому, неодноразово звертався до медичної частини ВЧ НОМЕР_1 зі скаргами, проте, тільки 30.08.2024 отримав направлення від медичної роти ВЧ НОМЕР_1 на консультацію хірурга онколога, у зв"язку з чим в подальшому перебував на лікуванні.

Про проведення службових розслідувань, наявність дисциплінарних стягнень, йому не було відомо, оскільки в той час перебував на лікуванні.

Зазначає, що накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, не відповідають дійсності, оскільки відповідач не оголосив позивачу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач надіслав до суду відзив на позовну (за вх.№5180/25), у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Відповідач вказує, що матеріалами службового розслідування доведено наявність дисциплінарного проступку у діях позивача, а саме порушення військової дисципліни, що полягає у недотриманні норм Статуту Збройних Сил України та військової присяги.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що солдат ОСОБА_1 проходить військову службу в Збройних Силах України на особливий період воєнного стану у складі Військової частини НОМЕР_1 на посаді стрільця-санітара 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону.

Відповідно до довідки №3676 від 29.10.2024 позивач приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв"язку з військовою агресією російської федерації проти України у період з 16.05.2024 по 10.09.2024.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №3775 від 07.07.2024, на підставі рапорту майора ОСОБА_3 командира НОМЕР_2 стрілецького батальйону від 07.07.2024, призначене службове розслідування з метою встановлення причин та умов непокори, проявлення агресії 06 липня 2024 року з боку солдата ОСОБА_1 .

За наслідками проведеного службового розслідування складено акт службового розслідування, яким встановлено, що згідно з рапортом від 07.07.2024 командира 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 встановлено, що 05 липня 2024 року він перевіряв наявність особового складу і спілкувався з військовослужбовцями 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 , в АДРЕСА_1 . Приблизно о 13:40 год. стрілець-санітар 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 , виявляв відкриту неповагу, непокору і відкрито погрожував фізичною розправою (застосування вогнепальної зброї і бойових гранат) на адресу майора ОСОБА_2 .

Свідками даної події були: головний сержант 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 сержант ОСОБА_4 , командир 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_5 і головний сержант 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 сержант ОСОБА_6 , які підтвердили вищевказане та зазначили про зневажливе ставлення солдата ОСОБА_1 при спілкуванні, не визнання ним ні військового звання, ні посади.

Крім того, з письмового пояснення від 08 липня 2024 року начальника групи контролю бойового стресу Військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_7 встановлено, що 05 липня 2024 року їй передзвонив заступника командира 4 стрілецької роти з морально-психологічного забезпечення 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_8 , який доповів, що стрілець-санітар 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 , погрожував фізичною розправою командиру 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 майору ОСОБА_2 .

Прибувши на місце розташування роти в населений пункт Стажари Самків, Харківської області, капітан ОСОБА_7 , розпочала бесіду з солдатом ОСОБА_1 . Під час спілкування стало відомо що конфлікт, свої слова солдат ОСОБА_1 , заперечував.

Відповідно акту про відмову надання пояснень від 08 липня 2024 року стрілець- санітар 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 , відмовився від надання пояснень по даному факту відповідно до ст. 63 Конституції України.

За результатами вказаного службового розслідування зроблено висновок, що в діях стрільця-санітара 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , під час виконання своїх посадових обов`язків за посадою на момент спілкування з прямим начальником, командиром 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_2 , на момент виконання його посадових обов`язків за посадою, проявляв відкриту неповагу до прямого начальника, командира 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 , та погрожував йому, що свідчить про наявність ознак військового кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статтею 405 Кримінального кодексу України, скоєного в умовах воєнного стану.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 "Про результати проведення службового розслідування" №3893 від 15.07.2024, пунктом 2 передбачено, що за порушення вимог, передбачених абзацами 11, 12 статті 11, абзацами 9, 11 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України і абзацами 5, 6 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на стрільця-санітара 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення - попередження про неповну службову відповідність.

Пунктом 3 вказаного наказу передбачено командиру 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 : надати рапорти до стройової частини відділення персоналу штабу частини, які передбачають виплату премії в розмірі нуль відсотків за липень 2024 року за накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, відповідно до пункту 5 розділу XVI «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07 червня 2018 року, стрільцю-санітару 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №3896 від 15.07.2024, на підставі рапорту лейтенанта ОСОБА_9 командира 6 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону від 15.07.2024 №1518, призначено службове розслідування з метою встановлення причин та умов відмови від виконання бойового розпорядження солдата ОСОБА_1 .

За наслідками проведеного службового розслідування складено акт службового розслідування, яким встановлено, що відповідно до акту відмови від виконання військовослужбовцем бойових розпоряджень командира НОМЕР_2 стрілецького батальйону НОМЕР_3 отбр № НОМЕР_4 від 11 липня 2024 року та №268 від 12 липня 2024 року. Командир взводу зведеного підрозділу повітряних сил в оперативному підпорядкуванні 6 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_10 , за участю стрільця ЗП ПС в ОП 6 ср 2 сб солдата ОСОБА_11 та стрільця ЗП ПС в ОП 6 ср 2 сб солдата ОСОБА_12 , склав даний акт про відмову від виконання бойового розпорядження командира 2 сб НОМЕР_3 отбр №266 від 11 липня 2024 року та №268 від 12 липня 2024 року на виконання вимог бойового розпорядження командира НОМЕР_3 отбр № НОМЕР_5 від 16 червня 2024 року, а саме: з метою подальшого виконання завдань щодо відсічі збройної агресії з боку російської федерації з 12 липня 2024 року перейти в оперативне підпорядкування командира 2 боп НОМЕР_6 броп НГУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та долучитись до забезпечення інженерного обладнання спостережного посту «КАВКАЗ» водієм 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 6 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону солдатом ОСОБА_1 .

Відповідно до акту відмови від ознайомлення з бойовими розпорядженнями командира НОМЕР_2 стрілецького батальйону НОМЕР_3 отбр №266 від 11 липня 2024 року, №268 від 12 липня 2024 року та актом відмови від виконання бойового розпорядження 12 липня 2024 року. Військовослужбовці: командир взводу зведеного підрозділу повітряних сил в оперативному підпорядкуванні 6 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону молодший сержант ОСОБА_10 ; стрілець зведеного підрозділу повітряних сил в оперативному підпорядкуванні 6 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону солдат ОСОБА_11 ; стрілець зведеного підрозділу повітряних сил в оперативному підпорядкуванні 6 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону солдат ОСОБА_12 ; засвідчують що 12 липня 2024 року у районі виконання бойових завдань 6 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону АДРЕСА_2 , нижчепойменований особовий склад 2 стрілецького батальйону відмовився від ознайомлення з бойовими розпорядженнями командира НОМЕР_2 стрілецького батальйону НОМЕР_3 отбр №266 від 11 липня 2024 року, №268 від 12 липня 2024 року та з актом відмови від виконання бойового розпорядження: 1. водій 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 6 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону солдат ОСОБА_1 . Бойове розпорядження командира 2 сб 17 отбр № 266 від 12:15 11.07.2024 Карта 25000, видання 2015 року та бойове розпорядження командира 2 сб НОМЕР_3 отбр № НОМЕР_7 від 16:15 12.07.2024. Карта 25 000, видання 2015 року додане з власноруч написаною солдатом ОСОБА_1 запискою про відмову та особистим підписом, а саме: «Я ОСОБА_1 відмовляюся від виконання бойового розпорядження у зв`язку зі станом здоров`я».

За результатами вказаного службового розслідування зроблено висновок, що водієм 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 6 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону солдатом ОСОБА_1 було порушено вимоги передбачені абзацами 1, 2, 3, 4 статті 11, статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацами 2, 6 статті 4, абзацом 1 статті 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які покладають на кожного військовослужбовця обов`язки свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов"язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 "Про результати проведення службового розслідування" №4196 від 30.07.2024, у пункті 2 вказано, що водія 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 6 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону солдата ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за липень 2024 року не притягати у зв`язку з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 за №3893 від 15 липня 2024 року відповідно якого, водій 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 6 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону вже притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №4805 від 31.08.2024, на підставі рапорту лейтенанта ОСОБА_13 командира 6 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону від 31.08.2024 №1851, призначено службове розслідування з метою встановлення причин та умов відмови від виконання бойового розпорядження 31.08.2024 солдата ОСОБА_1 .

За наслідками проведеного службового розслідування складено акт службового розслідування, яким встановлено, що відповідно до рапорту командира 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 , майора ОСОБА_2 від 31 серпня 2024 року за №4805 відомо, що 31 серпня 2024 року нижчепойменований особовий склад 2 стрілецького батальйону відмовився від виконання бойового розпорядження командира 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 від 30 серпня 2024 року №300 на виконання вимог бойового розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 №1732 від 16 червня 2024 року, а саме: з 31 серпня 2024 року перейти в оперативне підпорядкування командира НОМЕР_2 батальйону оперативного призначення НОМЕР_6 бригади оперативного призначення Національної гвардії України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та переміститись в розташування 6 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 в оперативному підпорядкуванні НОМЕР_6 бригади оперативного призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » для подальшого виконання бойових завдань: водій-радіотелефоніст 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 6 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону солдат ОСОБА_1 . Проведення бесід з боку командування НОМЕР_2 стрілецького батальйону результатів не дали.

Згідно з витягом з бойового розпорядження командира 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 від 30 серпня 2024 року №300: до 12:30 години 31 серпня 2024 року вивести з підпорядкування командира 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 та передати в оперативне підпорядкування командира НОМЕР_2 батальйону оперативного призначення НОМЕР_6 бригади оперативного призначення Національної гвардії України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » наступний особовий склад: водія-радіотелефоніста 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 6 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону солдата ОСОБА_1 .

Відповідно до акту відмови від ознайомлення з бойовими розпорядженнями командира 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 від 30 серпня 2024 року №300 та акту відмови від виконання бойового розпорядження відомо, що 31 серпня 2024 року у районі виконання бойових завдань Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), нижчепойменований особовий склад 2 стрілецького батальйону відмовився від ознайомлення з бойовими розпорядженнями командира НОМЕР_2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 від 30 серпня 2024 року №300, та з актом відмови від виконання бойового розпорядження: водій 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 6 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону солдат ОСОБА_1 .

Згідно з поясненнями водія 3 стрілецького відділення з стрілецького взводу 6 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону солдата ОСОБА_1 відомо, що 31 серпня 2024 року ОСОБА_1 не може виконувати бойове завдання за станом здоров`я.

Обставин, які пом`якшують відповідальність військовослужбовця 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 в ході проведення службового розслідування не встановлені.

За результатами вказаного службового розслідування зроблено висновок, що ОСОБА_1 порушено вимоги, передбачені ч.4 ст.402 Кримінального кодексу України, абзацами 1, 2, 3, 5 статті 11, статтею 16, абзацом 2 статті 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзаців 2, 6 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які покладають на кожного військовослужбовця обов`язки свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 "Про результати службового розслідування" №5166 від 14.09.2024 , пунктом 2 визначено, що за порушення вимог абзаців 1,2, 3, 5 статті 11, статей 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до пункту «г» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, притягнути до дисциплінарної відповідальності водія-радіотелефоніста 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 6 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 накласти на нього дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

Пунктом 4 зазначеного наказу передбачено, що начальнику стройової частини відповідно до пункту 5 розділу XVI «Порядку вплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деякими іншими особами», затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07 червня 2018 року, внести водія-радіотелефоніста 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 6 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 в загальний проект наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про преміювання військовослужбовців» до пункту, який передбачає виплату премії в розмірі нуль відсотків за вересень 2024 року, за накладене дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

Позивач, аргументуючи підстави звернення до суду вказав, що про наявність наказів командира Військової частини НОМЕР_1 , якими його позбавлено премії, стало відомо після отримання представником позивача відповіді на запит. Саме тому, не погоджуючись із вказаними діями відповідача, спрямованими на позбавлення його права на додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів від 28.02.2022 №168, премії та вважаючи свої права на отримання належного грошового забезпечення порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку доводам позивача, суд вказує на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону. Аналогічне положення викладено і в п.1. ч.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Правовою основою зазначеного обов`язку є Конституція України, Закони України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про оборону України», «Про збройні сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також інші закони України, а також прийняті відповідно до них Укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних сил України» від 24 березня 1999 року №551-XIV затверджений Дисциплінарний статут Збройних Сил України, (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно ч. 4 ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

Додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

бути пильним, зберігати державну таємницю;

додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Частиною 3 ст. 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Відповідно до ст.48 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтею 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно ст. 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтею 87 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Наказом Міністра оборони України від 21 листопада 2017 року №608, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок №608).

Цей Порядок визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку №608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Згідно пункту 3 розділу ІІІ Порядку №608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Пунктом 13 розділу ІІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць.

Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до пункту 1 розділу V Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Згідно пункту 1 розділу ІV Порядку №608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Статтями 54, 55 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що командир окремого батальйону (корабля 2 рангу), а також командир окремої військової частини, який користується дисциплінарною владою командира батальйону (корабля 3 рангу), має право застосовувати стягнення, визначені в пунктах "а"-"ґ" статті 48 цього Статуту (крім попередження про неповну службову відповідність осіб офіцерського складу). Командир бригади (полку, корабля 1 рангу) має право застосовувати стягнення, передбачені пунктами "а"-"ґ", а також пунктами "д"-"ж" (до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно) статті 48 цього Статуту.

Відповідно до ст. 92 Дисциплінарного статуту ЗСУ якщо командир за тяжкістю вчиненого підлеглим правопорушення визнає надану йому дисциплінарну владу недостатньою для притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця, він порушує клопотання про накладення стягнення на винну особу владою старшого командира.

Отже, Дисциплінарним статутом ЗСУ встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Судом встановлено, що:

- наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 07.07.2024 №3775 призначено службове розслідування за фактом непокори, прояву агресії позивача 06.07.2024, а згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.07.2024 №3893 солдата ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність;

- наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.07.2024 №3896 призначено службове розслідування з метою встановлення причин та умов відмови позивача від виконання бойового розпорядження, а наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 30.07.2024 №4196 солдата ОСОБА_1 не притягнуто до дисциплінарної відповідальності за липень 2024 року у зв"язку з наявністю наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.07.2024 №3893, яким позивача вже притягнуто до дисциплінарної відповідальності;

- наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.08.2024 №4805 призначено службове розслідування з метою встановлення причин та умов відмови позивача від виконання бойового розпорядження, а наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 14.09.2024 №5166 солдата ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

Щодо підстав оскарження наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.07.2024 №3893, яким солдата ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність за фактом непокори, прояву агресії позивача 06.07.2024, суд зазначає наступне.

Зокрема, суд перевіряє правомірність п. 2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 "Про результати проведення службового розслідування" від 15.07.2024 №3893, яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, шляхом попередження про неповну службову відповідність.

Так, обставини вчинення позивачем оспорюваного дисциплінарного проступку, викладені в акті службового розслідування від 15 липня 2024 року.

У даному випадку, проведеним службовим розслідуванням встановлено, що солдат ОСОБА_1 , 05.07.2024 під час виконання своїх посадових обов`язків за посадою на момент спілкування з прямим начальником, командиром 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_2 , на момент виконання його посадових обов`язків за посадою, проявляв неповагу до прямого начальника та погрожував йому.

На підтвердження вчинення дисциплінарного правопорушення відповідач посилається на пояснення свідків, опитаних під час службового розслідування.

Зазначені обставини, згідно з висновками проведеного службового розслідування, є порушенням вимог, передбачених абзацами 11,12 статті 11, абзацами 9, 11 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацами 5, 6 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які покладають на кожного військовослужбовця обов`язки виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

З урахуванням вищевказаного, ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності з накладенням на нього дисциплінарного стягнення, передбаченого пунктом "ґ" ст. 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ - попередження про неповну службову відповідність.

Суд враховує, що згідно з вищевикладеними положеннями Дисциплінарного статуту ЗСУ слідує, що дисциплінарне стягнення на військовослужбовця має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення.

Як зазначено вище, службове розслідування щодо дій позивача завершено 15.07.2024, оскаржуваний наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності видано 15.07.2024.

Водночас суд критично ставиться до доводів відповідача про те, що у ході проведення службового розслідування заперечень, заяв та клопотань від позивача, як військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 , стосовно якого проводилося службове розслідування, не надходило, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач взагалі був обізнаний про факт проведення службового розслідування.

При цьому, позивач зазначений факт заперечує.

Відповідачем не було надано до суду доказів ознайомлення позивача з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.07.2024 та з матеріалами службового розслідування.

Суд враховує, що у постановах Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №640/21594/18 (ЄДРСР 91353822), від 26.06.2019 у справі №1640/3394/18 (ЄДРСР 82759443) зазначено: порушення процедури не повинно породжувати правових наслідків, крім випадків, прямо передбачених законом. Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури вчинення певної дії необхідно розуміти не як вимоги до самої дії, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх вчинення. Дефектні процедури, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект робить дії неправомірною. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки під час прийняття певного рішення, що мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то залежно від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваністьакта, а у певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність. Не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, Верховний Суд вважає, що порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правомірність такого рішення.

Метод "оцінки справедливості процесу в цілому" не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. Скасування акта органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості (рішення ЄСПЛ у справі Olsson проти Швеції від 24.03.1988, № 10465/83).

Суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача, що у межах спірних правовідносин відповідачем належним чином не доведено вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

Суд зазначає, що суб`єкт владних повноважень повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо.

Враховуючи зазначене, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 "Про результати проведення службового розслідування" від 15.07.2024 №3893 прийнятий не на підставі та не у спосіб, визначений Дисциплінарним статутом ЗСУ, а також без урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому наявні підстави для визнання його протиправним та скасування.

Щодо позбавлення позивача премії за липень 2024 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260:

1) п. 5 розділу XVI Порядку - військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках:

п. 3 розділу XVI Порядку у разі накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, пониження в посаді, пониження у військовому званні на один ступінь, позбавлення військового звання - за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром.

Враховуючи, що факт непокори та накладення дисциплінарного стягнення, відбувся у липні 2024 року, то позивача неправомірно позбавлено премії за липень 2024 року.

З огляду на вказане, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Щодо правомірності наказів командира Військової частини НОМЕР_1 від 30.07.2024 №4196 та від 14.09.2024 №5166 про результати службового розслідування, проведеного за фактом відмови позивача від виконання бойового розпорядження, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 4 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

За п.п. 35, 36, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом.

Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

У відповідності до статті 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України вбачається, що право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Командир зобов`язаний вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні або здійсненні ним замаху на вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із непокорою, опором чи погрозою начальнику, застосуванням насильства, самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення.

Згідно зі статтею 7 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Відповідно, з аналізу норм Дисциплінарного статуту слідує, що вирішальним при накладенні дисциплінарної відповідальності за скоєний військовослужбовцем проступок є характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, ступінь вини, попередня поведінка порушника, а однією із обставин, які потрібно довести, є вина особи в невиконанні або неналежному виконанні покладених на нього обов`язків. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини військовослужбовця, з`ясовуються відповідним командиром самостійно або під час службового розслідування, і повинні бути відображені у відповідному наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності або висновку службового розслідування.

Службове розслідування має бути всебічним та об`єктивним, із дотриманням прав особи, відносно якої таке проводиться, надання права останньому щодо подання доказів, пояснень, ознайомлення з матеріалами службового розслідування, за заявою отримувати примірник Акту.

Суд зауважує, зокрема, що саме у ході службового розслідування встановлюються обставини щодо неправомірних дій військовослужбовця, причинного зв`язку між правопорушенням та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби, вини військовослужбовця, порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства, причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 813/1021/17.

Матеріали справи свідчать, що під час проведення службових розслідувань щодо відмови позивача від виконання бойового розпорядження 12.07.2024 та 30.08.2024 встановлено, що солдат ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення з бойовими розпорядженнями командира НОМЕР_2 стрілецького батальйону НОМЕР_3 отбр №266 від 11 липня 2024 року, №268 від 12 липня 2024 року та 31 серпня 2024 року відмовився від виконання бойового розпорядження командира 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 від 30 серпня 2024 року №300 на виконання вимог бойового розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 від 16 червня 2024 року №1732.

На підтвердження зазначеного факту відповідачем долучено акти відмови від виконання бойового розпорядження та письмові пояснення військовослужбовців.

Разом з тим, зазначені пояснення не є безумовним доказом відмови позивача від виконання бойового наказу, з огляду на відсутність інших доказів на підтвердження таких обставин та заперечень позивача їх наявності.

За пунктом 4 Актів службового розслідування вказано, що вина військовослужбовця виражається у формі прямого умислу.

Своїми діями військовослужбовець порушив 1, 2, 3, 4 статті 11, статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацами 2, 6 статті 4, абзацом 1 статті 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які покладають на кожного військовослужбовця обов`язки свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України.

Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення в актах вказано низький рівень морально - ділових якостей та особистої виконавчої дисципліни, правопорушення ним скоєно всупереч вимог статутів Збройних Сил України (акт службового розслідування від 30.07.2024).

Згідно з вимогами пункту 1 розділу ІV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

Виходячи з суті встановленого відповідачем порушення, а саме відмови від виконання бойового розпорядження, суд вважає за необхідне зазначити, що питання щодо наявності поважних причин та пом"якшуючих обставин вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин справи.

У розділі 4 акту службового розслідування від 14.09.2024 відповідач констатує, що причиною своєї відмови позивач пояснив стан здоров`я, який не дозволяє виконувати бойові завдання.

Водночас у актах службового розслідування від 30.07.2024 та від 14.09.2024 обставини, які пом`якшують відповідальність водія 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 6 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону солдата ОСОБА_1 в ході проведення службового розслідування не встановлені, як зазначає відповідач.

Водночас, позивач вказує, що будучи хворим на онкологічне захворювання, виконував бойові завдання, брав участь у бойових діях відповідно до своїх обов`язків, проте хвороба загострилася, стан його здоров`я погіршився.

Вказані фактичні обставини підтверджуються записами у медичній книжці позивача, як військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , а саме позивач 15.07.2024, 16.07.2024, 17.07.2024, 24.07.2024, 30.08.2024, звертався до медичної частини ВЧ НОМЕР_1 із скаргами на загострення онкологічного захворювання.

Крім того, як свідчить зміст направлення №1951 від 30.08.2024 позивача направлено на консультацію до хірурга онколога.

За таких обставин справи, суд дійшов висновку, що позивач довід, що він в період з 15.07.2024 по 30.08.2024 вживав необхідні заходи, щоб отриманий належне медичне лікування, а тому немає підстав вважати, що позивач у цей час мав повноцінну можливість належно виконувати службові обов`язки.

Як наслідок, суд зазначає, що відповідачем під час службового розслідування не враховано погіршення стану здоров"я позивача, яке у свою чергу безпосередньо впливає на неналежне виконання службових обов`язків із поважних причин.

Отже відповідачем, як суб"єктом владних повноважень, не спростовано доводи позивача та не підтверджено належними доказами факт відмови позивача від виконання бойового наказу із неповажних причин.

При цьому, саме лише відтворення у акті службового розслідування фабули певного правопорушення, не є достатнім для того, щоб вважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування поясненнями та документами.

Суд наголошує, що з огляду на системний аналіз вищевказаних норм Дисциплінарного статуту, вирішальним при накладенні дисциплінарної відповідальності за скоєний військовослужбовцем проступок є характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, ступінь вини, попередня поведінка порушника, а однією із обставин, які потрібно довести, є вина особи в невиконанні або неналежному виконанні покладених на нього обов`язків. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини військовослужбовця, з`ясовуються відповідним командиром самостійно або під час службового розслідування, і повинні бути відображені у відповідному наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності або висновку службового розслідування.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що вищевказані порушення допущені відповідачем, як суб"єктом владних повноважень, як кожне окремо так і у їх сукупності, є підставою для визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 "Про результати проведення службового розслідування" від 30.07.2024 №4196 та наказу командира Військової частини НОМЕР_1 "Про результати службового розслідування" від 14.09.2024 №5166, відповідно до яких на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

Щодо стосується наказу командира Військової частини НОМЕР_1 "Про результати службового розслідування" від 14.09.2024 №5166 в частині позбавлення позивача премії за вересень 2024 року, за накладене дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, суд зазначає наступне.

Відповідно до абз.3 п.5 розділу XVI Порядку №260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках:

п. 3 розділу XVI Порядку у разі накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, пониження в посаді, пониження у військовому званні на один ступінь, позбавлення військового звання - за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром.

З огляду на викладене, службовим розслідуванням, за наслідками якого винесено наказ командира Військової частини НОМЕР_1 "Про результати службового розслідування" від 14.09.2024 №5166, достеменно не встановлено факт вини позивача та порушення військової дисципліни, що полягало у невиконанні бойового наказу без поважних причин та повноти досліджених обставин.

Крім того у наказі №5166 від 14.09.2024 зазначено, що за вчинене правопорушення позивача позбавленої премії за серпень 2024 року та наказано надати рапорт, який передбачає виплату премії позивача у розмірі нуль відсотків за вересень 2024 року.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про неправомірність наказу від 14.09.2024 №5166 в частині позбавлення позивача премії за серпень 2024 року та за вересень 2024 року.

Щодо наказу Військової частини НОМЕР_1 "Про результати проведення службового розслідування" від 30.07.2024 №4196, суд зауважує, що питання про позбавлення позивача премії, відповідачем не вирішувалось, оскільки позивач повторно не притягнутий до дисциплінарної відповідальності у липні 2024 року.

Щодо позовних вимог про зобов"язання відповідача нарахувати та виплати додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, за період з липня 2024 року по вересень 2024 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.14 Розділу XXXIV Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану Порядку №260 визначено, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які:

самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника);

усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади, - з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника), до дня фактичного завершення усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника);

відмовились виконувати бойові накази (розпорядження),- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника);

вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння, - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника);

вчинили інші дії (бездіяльність), за які судом прийнято рішення про притягнення до відповідальності за вчинення кримінального, військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, - за місяць, у якому така постанова (вирок) надійшла до військової частини;

добровільно здалися в полон, - з дня з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, оголошеного наказом командира (начальника);

навмисно спричинили собі тілесні ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство (крім випадків доведення до самогубства, встановленого судом), - за місяць, у якому здійснено ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство;

відбувають покарання на гауптвахті - за час відбування такого покарання.

Згідно з п. 15 розділу XXXIV Порядку №260, до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які відмовились виконувати бойові накази (розпорядження),- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).

Тобто факт невиконання бойового наказу (розпорядження) та притягнення є окремою підставою для позбавлення такого військовослужбовця премії та додаткової винагороди, встановленої постановою КМУ від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за один місяць.

В свою чергу матеріали справи свідчать, що листом від 29.10.2024 за вих.№7403 відповідач повідомив представника позивача, що ОСОБА_1 був позбавлений нарахування премії та додаткової винагороди за скоєні правопорушення на підставі наказів командира Військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування від 15.07.2024 №3893, від 30.07.2024 №4196 та від 14.09.2024 №5166.

Крім того у наказі №5166 від 14.09.2024 зазначено, що за вчинене правопорушення позивача позбавленої премії за серпень 2024 року та не було включено до наказу про виплату додаткової винагороди за серпень 2024 року.

Також суд враховує, що відповідно до довідки №3676 від 29.10.2024 позивач приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв"язку з військовою агресією російської федерації проти України у період з 16.05.2024 по 10.09.2024.

Жодних документів, які б підтверджували недійсність вказаної довідки, матеріали справи не містять і відповідачем не надано, як і не заперечується факт безпосередньої участі позивача в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у вказаний період.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за липень 2024 року та серпень 2024 року, у зв"язку з протиправністю оскаржуваних наказів.

Обираючи спосіб відновлення порушеного права позивача, суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

На підставі вищевикладених положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, даючи оцінку поведінці відповідача, яка зумовила звернення позивача до суду з цим позовом, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом зобов"язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі в бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) або забезпеченні здійснення заходів із національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території України за липень та серпень 2024 року та премії за липень, серпень та вересень 2024 року.

Щодо права на виплату додаткової винагороди за вересень 2024 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Матеріали справи не містять доказів, що відповідачем вирішувалось питання про позбавлення позивача додаткової винагороди за вересень 2024 року на підставі оскаржуваних наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, протилежного сторонами не доведено.

З огляду на вказане, у суду відсутні підстави для зобов"язання відповідача нарахування та виплати позивачу додаткову винагороду за вересень 2024 року за відсутності належного обґрунтування та доказів порушеного права в цій частині.

Щодо доводів відповідача про пропущений позивачем строк звернення до суду, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.3, 5 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зауважує, що при відкритті провадження у справі судом вирішено питання про поновлення строку звернення до суду на підставі та з урахуванням доказів поданих позивачем, зокрема перебування позивача на лікування та реабілітації у зв"язку з наявним захворюванням. Крім того, судом під час розгляду справи встановлено факт несвоєчасності повідомлення позивача про результати службового розслідування.

Таким чином, доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду є безпідставними.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Щодо стягнення на користь позивача понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16000 грн, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою та третьою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною четвертою ст.134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 КАС України).

Частиною 7 статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

У контексті відшкодування витрат на правову допомогу в межах розгляду даної справи, суд зазначає, що неможливо встановити, домовленість між сторонами щодо узгодженого розрахунку про надання правничої допомога в межах розгляду даної справи. оскільки до суду надано лише ордер про надання правничої допомоги.

В питанні надання доказів суд враховує правову позицію Верховного Суду у справі №922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Особа може сплатити адвокату в якості гонорару будь-яку суму, але відшкодуванню за нормами КАС України підлягають лише ті витрати на професійну правничу допомогу, які доведені належними доказами, зокрема детальним описом робіт (наданих послуг) у межах розгляду даної справи.

З огляду на вказане та недостатність безспірних доказів, які б підтверджували понесені позивачем витрати на оплату правової допомоги в межах розгляду саме даної справи, тобто не додержані приписи ч.4 ст.134 КАС України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 16000 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, судом встановлено, що відповідно до статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду вказаної категорії справ, тому помилково сплачений судовий збір не підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідн. номер НОМЕР_8 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 . код ЄДРПОУ НОМЕР_9 ) про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 «Про результати проведення службового розслідування» від 15.07.2024 №3893.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 «Про результати проведення службового розслідування» від 30.07.2024 №4196.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» від 14.09.2024 №5166.

Зобов"язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі в бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) або забезпеченні здійснення заходів із національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території України за липень та серпень 2024 року і премію за липень, серпень та вересень 2024 року.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В. Горовенко

Повний текст складено: 16 травня 2025 р.

16.05.25