Справа № 826/15781/17
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції сільського господарства в Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити дії,-
До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Державної інспекції сільського господарства в Київській області, в якому позивач просить:
- визнати відсутність повноважень у Державної інспекції сільського господарства в Київській області на проведення перевірок дотримання вимог земельного законодавства щодо земельних ділянок фізичних осіб, які не мають статусу підприємця, в період з 25.02.2013 р. до 20.01.2017 року;
- визнати нечинними Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 88/180 від 15.06.2016 р.. Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 89/180 від 15.06.2016 р. та Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 90/180 від 15.06.2016 р. видані Державною інспекцією сільського господарства в Київській області.
В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається те, що на момент проведення перевірок, відповідач був позбавлений законодавчо визначених повноважень на проведення перевірок щодо фізичних осіб, а отже, проведення перевірок щодо дотримання вимог земельного законодавства та прийняття відповідних актів за наслідками таких перевірок здійснено поза межами наданих законом повноважень, не в порядку та не у спосіб передбачені законом.
На виконання пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державної інспекції сільського господарства в Київській області передано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Відповідач проти позову заперечував та просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. У відповідності до змісту відзиву на позовну заяву відповідач вказує, що станом на момент проведення перевірок земельних ділянок позивачки мав необхідні на те повноваження, а отже доводи позову безпідставні. Щодо суті виявлених перевіркою порушень позивачкою не зазначено жодної інформації, що свідчить про обґрунтованість висновків перевірки вимог дотримання земельного законодавства.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 3-х земельних ділянок з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, що розташовані у Київській області, а саме:
Позивачка дізналась, що Державною інспекцією сільської» господарства в Київській області проводились перевірки дотримання вимог законодавства щодо земельних ділянок, які їй належать.
За результатами зазначених перевірок, відповідачем складено:
1) Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 15.06.2016р. №88/180;
2) Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 15.06.2016 р. №89/180;
3) Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 15.06.2016 р. №90/180.
Вказаними актами встановлено факт порушення земельного законодавства, зокрема, що належні позивачці земельні ділянки відповідно до картосхеми території перспективної для створення Святошинсько-Біличанської філії НПП «Голосіївський» попереднього функціонального зонування попадають в 27 та 111 квартали.
Вважаючи, що перевірка проведена за відсутності відповідних законних повноважень, що нівелює чинність наслідків такої перевірки, позивач звернулась до суду.
При вирішені спору суд виходить із того, що згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 1 Закону № 2415-VIII установою є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності.
Відповідно до Положення про Державну інспекцію сільського господарства, затвердженого Указом Президента України 13.04.2011 № 459/2011 «Про Державну інспекцію сільського господарства України» (далі Положення про Державну інспекцію сільського господарства), що діяло на момент виникнення спірних правовідносин, Державна інспекція сільського господарства України (Держсільгоспінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.
Пунктом 4 Положення про Державну інспекцію сільського господарства, визначено, що Держсільгоспінспекція України відповідно до покладених на неї завдань: організовує та здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності.
Відповідно до п. 5 Положення про Державну інспекцію сільського господарства зазначено, що Держсільгоспінспекція України та її посадові особи в межах своїх повноважень мають право: складати акти перевірок, протоколи про адміністративні правопорушення та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, давати обов`язкові для виконання приписи (розпорядження), а також подавати в установленому законодавством порядку до відповідних органів матеріали перевірок для притягнення винних осіб до відповідальності. Вносити у встановленому порядку до органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування клопотання щодо приведення у відповідність із законодавством прийнятих ними рішень з питань регулювання земельних відносин, використання та охорони земель.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 «Про оптимізацію систем центральних органів виконавчої влади», з метою оптимізації системи центральних органів виконавчої влади та відповідно до пунктів 9 і 9і статті 116 Конституції України Кабінет Міністрів України постановлено:
Державну службу з питань захисту персональних даних;
Державну службу з питань протидії ВІЛ-інфекції/СШДу та інших соціально небезпечних захворювань, поклавши її функції на Міністерство охорони здоров`я;
Державне агентство з туризму та курортів, поклавши його функції на Міністерство економічного розвитку і торгівлі (крім здійснення державного нагляду (контролю) у сфері туризму та курортів);
Державну пробірну службу, поклавши функції з реалізації державної політики у сфері державного пробірного контролю на Міністерство фінансів, а функції із захисту прав споживачів виробів з дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння - на Державну службу з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів;
Державну інспекцію з контролю за цінами, поклавши функції з моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку на Державну службу статистики;
Державне агентство з інвестицій та управління національними проектами, поклавши його функції на Міністерство економічного розвитку і торгівлі;
Державну інспекцію сільського господарства, поклавши функції із здійснення реєстрації та обліку машин, державного нагляду (контролю) в частині експлуатації та технічного стану машин, функції із здійснення сертифікації насіння і садивного матеріалу, державного нагляду (контролю) у сферах охорони прав на сорти рослин, насінництва та розсадництва, здійснення державного контролю за якістю зерна та продуктів його переробки; здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням заходів біологічної і генетичної безпеки щодо сільськогосподарських рослин під час створення, дослідження та практичного використання генетично модифікованого організму у відкритих системах на підприємствах, в установах та організаціях агропромислового комплексу незалежно від їх підпорядкування і форми власності; здійснення радіаційного контролю за рівнем радіоактивного забруднення сільськогосподарської продукції і продуктів харчування - на Державну службу з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, функції із здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, родючості ґрунтів - на Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру;
Також, згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 910-р «Питання Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» функцій і повноваження Державної інспекції сільського господарства із здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів, що припиняються покладаються на Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.
Разом з тим, Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 року №442 «Про оптимізацію систем центральних органів виконавчої влади» визначено, що центральні органи виконавчої влади, що припиняються згідно з цією постановою, продовжують здійснювати повноваження та функції у визначених сферах до завершення здійснення заходів з утворення центральних органів виконавчої влади, яким передаються повноваження та функції центральних органів виконавчої влади, що припиняються.
Тобто, функцію державного нагляду і контролю Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру почала здійснювати лише з 30.11.2016 року. До зазначеної дати вказані функції продовжувала здійснювати Державна інспекція сільського господарства в Київській області, а отже, перевірка була здійснена в порядку визначеним чинним законодавством.
Таким чином, при проведенні перевірок та складанні актів перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 15.06.2016 р. № 88/180; № 89/180; № 90/180 відповідач діяв в межах повноважень наданих законом.
З огляду на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються виключно на відсутності повноважень відповідача, що не підтверджено у рамках розгляду цього спору,. суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
У відповідності до частин першої-другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
На думку суду, відповідач довів в рамках цієї справи правомірність своїх дій, що, в свою чергу, не спростовано позивачем з посиланням на належні і допустимі докази, які б засвідчували протилежне.
Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна