Справа № 320/538/25
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2025-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

15 травня 2025 року Київ № 320/538/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Скрипка І.М., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся 06.01.2025 через підсистему «Електронний суд» до Київського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення - додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у період з 13.05.2022 по 02.06.2022; з 03.06.2022 по 23.06.2022; з 27.06.2022 по 11.07.2022; з 27.07.2022 по 16.08.2022; з 21.09.2022 по 24.10.2022, з 05.01.2023 по 27.01.2023 у розмірі по 100000,00 грн. пропорційно із розрахунку на місяць у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити нарахування і виплатити ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у період з 13.05.2022 по 02.06.2022; з 03.06.2022 по 23.06.2022; з 27.06.2022 по 11.07.2022; з 27.07.2022 по 16.08.2022; з 21.09.2022 по 24.10.2022, з 05.01.2023 по 27.01.2023 у розмірі по 100000,00 грн. пропорційно із розрахунку на місяць у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.

У зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам процесуального закону, керуючись статтею 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалою від 07.01.2025 позовну заяву залишив без руху з наданням позивачеві десятиденного строку для усунення її недоліків. В ухвалі судом зазначені недоліки позовної заяви та запропоновані способи їх усунення шляхом подання до суду: заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших поважних причин його пропуску з наданням суду на їх підтвердження відповідних доказів, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цієї ухвали.

Від позивача через підсистему «Електронний суд» до суду надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, яка обґрунтована наступними обставинами.

Відповідно до Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 72 від 02.03.2023 (далі - Наказ № 72) контракт про проходження військової служби в Національній гвардії України з позивачем розірвано, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Абзацом 3 Наказу № 72 зазначено, що згідно з Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженою наказом МВС України від 15.03.2018 № 200 (далі - Наказ №200) виплатити: премію, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку, грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку.

Крім того, зазначив, що додаткова винагорода, як така, передбачена постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 відноситься до грошового забезпечення.

Зазначено, що позивача виключено зі списків особового складу військової частини та знято з усіх видів забезпечення, при цьому позивачем не було одержано письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, а саме розрахунку грошового забезпечення.

Окремо звернув увагу, що документом про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) в Національній гвардії України є грошовий атестат.

Із посиланням на пункт 3 розділу XXXIII Наказу № 200 зазначив, що військовослужбовцям, звільненим з військової служби з правом на пенсію, грошовий атестат після оформлення надсилається разом з іншими документами до відповідних пенсійних органів для призначення пенсії.

Пунктом 4 розділу XXXIII Наказу №200 передбачено, що військовослужбовцям, звільненим з військової служби без права на пенсію, грошовий атестат не видається.

Однак, як убачається з позовної заяви, позивач звільнений з військової служби відповідно до Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 72 від 02.03.2023 (далі - Наказ № 72), згідно з яким контракт про проходження військової служби в Національній гвардії України з позивачем розірвано, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у відставку за станом здоров`я, а не за віком у зв`язку з виходом на пенсію.

За результатами вивчення змісту заяви судом не встановлено поважних причин пропуску строку звернення до суду, виходячи з такого.

Абзацом 1 частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або ж іншими законами.

Позивач оскаржує бездіяльність військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення - додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у період з 13.05.2022 по 02.06.2022; з 03.06.2022 по 23.06.2022; з 27.06.2022 по 11.07.2022; з 27.07.2022 по 16.08.2022; з 21.09.2022 по 24.10.2022, з 05.01.2023 по 27.01.2023 у розмірі по 100000,00 грн. пропорційно із розрахунку на місяць у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.

Зі змісту позовної заяви слідує, що позивач проходив військову службу у відповідача з 2009 року по 02.03.2023 день припинення контракту. У період з 13.05.2022 по 02.06.2022; з 03.06.2022 по 23.06.2022; з 27.06.2022 по 11.07.2022; з 27.07.2022 по 16.08.2022; з 21.09.2022 по 24.10.2022, з 05.01.2023 по 27.01.2023, перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.

Разом із позовом позивачем було подано заяву про поновлення строку звернення до суду. Причини пропуску строку судом не визнані поважними, про що зазначено в ухвалі про залишення позову без руху.

При цьому стверджував, що на момент звільнення позивача зі служби, виключення його зі списків особового складу військової частини та з усіх видів забезпечення, частина друга статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, не обмежувався будь-яким строком.

Зазначено також, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду з позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею б Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Окрім того, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, працівник не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, яка включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Крім того, у позові зазначав, що звернувся до відповідача із заявою для захисту свого порушеного права, та після відповіді відповідача, якою було відмовлено у виплаті спірної додаткової винагороди, звернувся з позовом до суду.

Як зазначалось в ухвалі про залишення позову без руху, судом не встановлено поважних причин пропуску строку звернення до суду. Не встановлено таких причин і із заяви про поновлення строку, наданої в порядку усунення недоліків.

Із урахуванням викладеного, суд зазначає таке.

Приписами частин третьої і п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частинами першою, другою статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у редакції, чинній до 19.07.2022, передбачалось, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, внесено зміни до деяких законодавчих актів України, у тому числі до КЗпП України, і, відповідно, до частин першої, другої статті 233 КЗпП України.

Відповідно до частин першої та другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Суд зазначає, що положення статті 233 КЗпП України у частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві.

Як установлено судом, із цим позовом позивач звернувся через підсистему «Електронний суд» лише 06.01.2025.

Відповідно до приписів статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Отже, зважаючи на зміст спірних правовідносин, позивачу, у цьому випадку, встановлено тримісячний строк для звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.

Водночас, суд наголошує, що відповідно до пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відтак, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Тобто строк, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України, був продовжений на строк дії карантину, який відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023.

Як зазначалось, предметом оскарження є бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення - додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у період з 13.05.2022 по 02.06.2022; з 03.06.2022 по 23.06.2022; з 27.06.2022 по 11.07.2022; з 27.07.2022 по 16.08.2022; з 21.09.2022 по 24.10.2022, з 05.01.2023 по 27.01.2023 у розмірі по 100000,00 грн. пропорційно із розрахунку на місяць у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.

Разом із тим, позивач звернувся до суду із цим позовом 06.01.2025, тобто зі значним пропуском тримісячного строку, який був продовжений на строк дії карантину, який відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023.

Отже, позивач пропустив установлений законодавством строк звернення до адміністративного суду, а повідомлені в заяві підстави щодо не пропуску вказаного строку, суд не визнає поважними.

Окремо суд звертає увагу на таке.

Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частини другої статті 233 КЗпП України.

Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.

У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного Рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині другій статті 233 КЗпП України, строк звернення до суду, з якими не обмежується будь-яким строком.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

З огляду на те, що вказаним Рішенням Суд надавав офіційне тлумачення частини другої статті 233 КЗпП України, у редакції до змін, внесених у вказану статтю Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, відповідно до якої звернення до суду не обмежувалося будь-яким строком, однак після внесення вказаних змін, у справах про виплату працівнику всіх сум, що належать йому при звільненні, було встановлено тримісячний строк звернення до суду.

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Разом із цим, відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12.03.2020 (постанова Уряду від 11.03.2020 № 211) та закінчився 30.06.2023 (постанова Уряду від 27.06.2023 № 651).

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

У справі ж, що розглядається, на момент звернення позивача до суду 06.01.2025, в Україні не діяв карантин, установлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, що вказує на правомірність застосування до спірних правовідносин строків, установлених статтею 233 КЗпП України.

Решта доводів заяви не спростовує висновків суду, ураховуючи правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 28.08.2024 у справі № 580/9690/23, яка у силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу, врахована судом у спірних правовідносинах.

Разом із тим, звернення позивача до відповідача та отримання відповіді у формі відмови не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, ураховуючи висновки Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, викладені у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації права на спірні виплати, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, оскільки такі дії позивач почав вчиняти поза межами тримісячного строку звернення до суду, визначеного статтею 233 КЗпП України.

Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку.

Слід зазначити, що встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про пропуск позивачем тримісячного строку звернення до суду із цим позовом, а повідомлені представником у заяві підстави щодо не пропуску такого строку, суд не визнає поважними.

Згідно з резолютивною частиною ухвали про залишення позовної заяви без руху позивача було попереджено судом, що у разі невиконання вимог ухвали позовна заява буде вважатись неподаною та повернута заявнику.

Відповідно до пунктів 1 та 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, а також у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

У зв`язку з тим, що позивач не усунув у повному обсязі недоліки, про які зазначено в ухвалі від 07.01.2025, що набрала законної сили 07.01.2025 та є обов`язковою до виконання, а із повідомлених у заяві доводів судом не встановлено поважних причин пропуску строку звернення до суду, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає поверненню.

Оскільки позовна заява у паперовому вигляді до суду не подавалась, а сформована в підсистемі «Електронний суд», суд обмежується лише процесуальним рішенням про її повернення.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

позовну заяву ОСОБА_1 - повернути позивачеві без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позов.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Скрипка І.М.