Справа № 380/15183/23
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/15183/23 пров. № А/857/20337/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Матковської З.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2024 року (головуючий суддя: Кисильова О.Й., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

ОСОБА_1 , 04.07.2023 звернувся з позовом до суду, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 05.04.2022 по 04.05.2023;

- зобов`язати відповідачів нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 05.04.2022 по 04.05.2023;

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо не надання позивачу довідки про вартість речового майна, що належало до видачі та не проведення виплати компенсації за не отримане речове майно, що належало до видачі станом на 04.05.2023;

- зобов`язати відповідачів видати позивачу довідку про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 04.05.2023;

- зобов`язати відповідачів нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за не отримане речове майно за період з 05.04.2022 по 04.05.2023;

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації вартості не отриманого харчування за період з 05.04.2022 по 04.05.2023;

- зобов`язати відповідачів нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію вартості не отриманого харчування за період з 05.04.2022 по 04.05.2023;

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2022-2023 роки;

- зобов`язати відповідачів нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу на оздоровлення за 2022-2023;

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо не нарахування та не виплати позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією»;

- зобов`язати відповідачів нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією»;

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки за 2022 рік у кількості 20 діб, та за 2023 рік за 10 діб;

- зобов`язати відповідачів нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки за 2022 рік у кількості 20 діб, та за 2023 рік за 10 діб;

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо не нарахування та не виплати позивачу грошового забезпечення військовослужбовця за період з 05.04.2022 по 04.05.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році;

- зобов`язати відповідачів нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення військовослужбовця за період з 05.04.2022 по 31.12.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

- зобов`язати відповідачів нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2023 по 04.05.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо не нарахування та не виплати позивачу середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 04.05.2023 по 19.06.2023;

- зобов`язати відповідачів нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 04.05.2023 по 19.06.2023 у сумі 32921,28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 04.05.2023 № 126 позивач виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Станом на день прийняття наказу від 04.05.2023 № 126 відповідач не провів із позивачем розрахунків щодо виплати індексації, компенсації за неотримане речове майно, компенсації за продовольче забезпечення, одноразову грошову допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460. Разом із тим, не виплачені також грошова допомога на оздоровлення за 2022, 2023 роки та компенсація за невикористанні дні щорічної основної відпустки в році звільнення.

Так, позивач зауважує, що у наказі командира військової частини НОМЕР_2 від 04.05.2023 № 126 частково визначено розміри та види грошового забезпечення, що підлягають виплаті позивачу у зв`язку із звільненням з військової служби, проте, а ні станом на дату видання зазначеного наказу, а ні станом на день звернення до суду з позовною заявою грошові кошти, визначені у наказі, не виплачені. Окрім того, ОСОБА_1 зазначає, що відповідач не провів нарахування та виплати грошового забезпечення з 05.04.2022 по 04.05.2023 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи за відповідним законом України про державний бюджет України станом на 01.01.2022 та станом на 01.01.2023. Грошове забезпечення позивача розраховано на підставі показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018, а не на 01 січня кожного нового поточного календарного року.

Остаточний розрахунок за нарахованим грошовим забезпечення проведений 19.06.2023, що підтверджується випискою АТ КБ «ПриватБанк» від 23.06.2023.

Звертає увагу суду, що військова частина НОМЕР_2 перебуває на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 . Позивач неодноразово усно та письмово із рапортом звертався до відповідачів щодо проведення нарахування та виплати зазначених виплат, однак відповідачами відповіді не надано.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів щодо не проведення вищевказаних виплат, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією».

Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією».

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця за період з 05.04.2022 по 08.05.2022 із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2022.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 05.04.2022 по 08.05.2022 відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2022, з урахуванням виплачених сум.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця за період з 09.05.2022 по 04.05.2023 із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2022 та 01.01.2023.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 09.05.2022 по 31.12.2022 відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2022, із урахуванням виплачених сум.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2023 по 04.05.2023 відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2023, із урахуванням виплачених сум.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.05.2023 по 18.06.2023.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.05.2023 по 18.06.2023.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Із цим судовим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 05.04.2022 по 08.05.2022 відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2022, з урахуванням виплачених сум та прийняти нове, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги покликається на те, що оскільки момент виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , позивач не заявляв будь яких вимог, які б могли свідчити про невиплату або неналежну виплату всіх сум, що належали на день звільнення, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 05.04.2022 № 78 солдат ОСОБА_1 з 05.04.2022 зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 09.05.2022 № 3 солдат ОСОБА_1 з 09.05.2022 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та на всі види забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 04.05.2023 № 126, молодший сержант ОСОБА_1 , з 04.05.2023 виключений зі списків особового складу частини НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення. У цьому наказів зазначено таке:

«.…Щорічна основна відпустка за 2022 - 2023 роки не використана. Відповідно до абзацу І підпункту 3 пункту 31 наказу Міністра оборони України від « 07» червня 2018 року № 260 «Про затвердження Порядку грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» виплатити грошову компенсацію за 20 діб невикористаної щорічної відпустки за 2022 рік в сумі 14924 гривень 23 копійки, за 10 діб невикористаної щорічної відпустки за 2023 рік в сумі 7462 гривень 11 копійок.

Виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік.

Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік відповідно до наказу Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 року не отримав.

Виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 489% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахування окладу за військове звання та надбавки за вислугу років за період по « 04» травня 2023 року…».

Вважаючи, що відповідачі допустили протиправну бездіяльність в частині не проведення виплат всіх компенсаційних доплат, а також грошового забезпечення при звільненні, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки грошове забезпечення позивача у період з 05.04.2022 по 04.05.2023 повинне було розраховуватися, виходячи з посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, обчислених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а тому необхідно визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати позивачу грошового забезпечення військовослужбовця за період з 05.04.2022 по 08.05.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році, та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення військовослужбовця за період з 05.04.2022 по 08.05.2022 відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», з урахуванням виплачених сум.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, позивачем не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції, а апелянт в апеляційній скарзі ставить вимоги про скасування рішення в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення військовослужбовця за період з 05.04.2022 по 08.05.2022 відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2022, з урахуванням виплачених сум, а тому предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду у цій частині.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною четвертою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 (далі - Постанова № 704) затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Відповідно до пункту 2 Постанови №704 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до Постанови № 704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 Постанови № 704 в первинній редакції встановлювалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 містили примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Тобто, вказані додатки до пункту 4 Постанови № 704 дублювали положення пункту 4 Постанови № 704 в частині зазначення розрахункової величини - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).

Постанова № 704 набирала чинності з 01.03.2018.

Пунктом 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» у Постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Вказана постанова набрала чинності 24 лютого 2018 року.

Отже, з 24 лютого 2018 року змінено розрахункову величину, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, а саме: замість розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) передбачено використання розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 20.10.2022, визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Відповідно, відновлено редакцію пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до внесення змін, та якою визначалось граничну нижню величину, яка береться для розрахунку посадового окладу, що складає розмір прожиткового мінімуму, встановлений на 1 січня відповідного року, але не менше 50% мінімальної заробітної плати станом на 1 січня відповідного року.

Водночас, Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 № 2017-III прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти, віднесено до базового державного соціального стандарту.

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що зазначення у пункті 4 Постанови № 704 в формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб) як розрахункової величини для їх визначення, не суперечить делегованим Уряду повноваженням щодо визначення розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ.

При цьому, Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

Відповідно до частини 3 статті 1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі Закон № 2262-XII) зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з Законами України про Державний бюджет на 2018-2020 роки змінювався прожитковий мінімум з 01 січня відповідних років.

Отже, оскільки прожитковий мінімум як базовий державний стандарт змінений законодавцем у 2020-2022 роках, а тому для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, на думку суду апеляційної інстанції, підлягає застосуванню пункт 4 Постанови № 704 в редакції чинній до внесення змін Постановою № 103 із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідні роки).

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21, від 19 жовтня 2022 року у справі № 400/6214/21, від 11 вересня 2022 року у справі № 500/1813/21.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 05.04.2022 № 78 солдат ОСОБА_1 з 05.04.2022 зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення.

У подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 09.05.2022, № 3 солдата ОСОБА_1 з 09.05.2022 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та на всі види забезпечення.

Згідно витягу з наказу від 05.04.2022 № 78 та особистої картки грошового забезпечення, ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 05.04.2022 по 08.05.2022 нараховувалия та виплачувалися виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року (а. с. 54-55).

Отже, за встановлених обставин справи, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що застосування в 2022 році військовою частиною НОМЕР_3 розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, при нарахуванні та виплаті позивачу грошового забезпечення, є протиправним.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 05.04.2022 по 08.05.2022 відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2022, з урахуванням виплачених сум, підлягають задоволенню.

Таким чином, апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

постановив:

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2024 року у справі № 380/15183/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді З. М. Матковська
В. В. Ніколін