Справа № 500/1146/25
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1146/25

19 травня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі, відповідач - 1), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати неправомірним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати стаж роботи позивача, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 до страхового пенсійного стажу позивача, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати періоди навчання позивача до його страхового пенсійного стажу, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком з урахуванням періодів роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Позов обґрунтований тим, що позивач не погоджується з рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову у призначенні пенсії за віком. Вважає, що позивач належними та допустимими доказами підтвердив своє право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Також, просить врахувати, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та, у свою чергу, належний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи його конституційного права на соціальний захист.

Ухвалою суду від 10.03.2025 позовну заяву залишено без руху, та у встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, подавши уточнену позовну заяву.

Ухвалою суду від 25.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачам встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Заперечуючи проти позовної вимог, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову повністю. Просить врахувати, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не враховано трудову книжку НОМЕР_1 , дата заповнення 26.10.1964, оскільки на першій сторінці трудової книжки не зазначена дата народження та дата заповнення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не відповідає даті початку трудової діяльності « 19.03.1991», - період роботи з 01.04.1983 по 01.08.1983 згідно довідки від 16.04.1986, оскільки в довідці відсутній номер та в даті наказу про звільнення міститься виправлення; - період навчання в Харківському державному університеті ім. О. М. Горького з 01.09.1983 по 27.02.1992, оскільки період навчання перевищує загальновстановлений термін. Звернув увагу суду на тому, що суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, зокрема, функції щодо призначення пенсії та зобов`язувати відповідача прийняти те чи інше рішення.

Судом встановлено, що 23.10.2024 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №97 від 29.10.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу - 31 рік. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не враховано: трудову книжку НОМЕР_1 , дата заповнення 26.10.1964, оскільки на першій сторінці трудової книжки не зазначена дата народження та дата заповнення " ІНФОРМАЦІЯ_1 " не відповідає даті початку трудової діяльності "19.03.1991"; період з 01.04.1983 по 01.08.1983 згідно довідки від 16.04.1986, оскільки в довідці відсутній номер та в даті наказу про звільнення міститься виправлення ; період навчання в Харківському державному університеті ім.О.М.Горького з 01.09.1983 по 27.02.1992, оскільки період навчання перевищує загальновстановлений термін.

Вважаючи протиправним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до положень ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону № 1058-IV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Закону № 1058-IV.

Так, згідно з ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю (ч. 2 ст. 56 Закону № 1788-XII).

Статтею 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету міністрів України №637 від 12.08.1993 року затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній" (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Також згідно із ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. А необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Подібний висновок відображений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 року у справі № 588/647/17.

Суд звертає увагу на тому, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому їх не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірних періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

У цій справі позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу. Зокрема, відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , дата заповнення 26.10.1964, оскільки на першій сторінці трудової книжки не зазначена дата народження та дата заповнення " ІНФОРМАЦІЯ_1 " не відповідає даті початку трудової діяльності "19.03.1991".

Суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Подібна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 року у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а.

Відтак, на думку суду, дії відповідача щодо не зарахування стажу лише через формальні неточності є протиправними.

На думку суду, у спірному випадку відповідач не перевірив записи у трудовій книжці позивача, натомість не зарахував спірні періоди роботи позивача без обґрунтованих підстав, пославшись лише на формальні неточності у записах.

Разом з тим, слід також зазначити, що суд не уповноважений встановлювати наявність чи відсутність всіх підстав для призначення чи відмови у призначенні пенсії, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.

Також, згідно з п. д ч. 3 ст. 56 Закону №1788 до стажу роботи, який дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

На підтвердження періоду навчання позивача в Харківському державному університеті ім.О.М.Горького з 1983 по 1992 роки, ОСОБА_1 долучено до матеріалів даної справи виписку із залікової книжки від 26.06.1996 №014-21-221, архівну довідку №0111-21-867 від 19.12.2024.

Отже, суд критично оцінює доводи відповідача стосовно того, що період навчання позивача в Харківському державному університеті ім.О.М.Горького з 01.09.1983 по 27.02.1992, не може бути зарахований до страхового стажу, так як перевищує загальновстановлений термін, оскільки даний період підтверджується належними доказами.

Суд звертає увагу на тому, що частиною 3 ст. 44 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV органам Пенсійного фонду надано право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Однак, як свідчать матеріали справи, вказаних дій відповідач не вчинив, тим самим не дотримався вимог п. 4.7. Порядку №22-1 щодо встановлення права особи на зарахування спірного періоду до страхового стажу на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів.

Доказів того, що відповідач звертався до навчальних закладів для отримання підтвердження навчання позивача у відповідні періоди матеріали справи не містять.

Щодо періоду з 01.04.1983 по 01.08.1983 згідно довідки від 16.04.1986, який був предметом розгляду відповідачем при вирішенні питання про призначення позивачу пенсії за віком, суд зазначає, що позивачем у спірному випадку у прохальній частині позовної заяви не заявлені позовні вимоги щодо зарахування до страхового стажу вказаного періоду.

У сукупності наведених обставин, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду формально та без детального з`ясування обставин та документів поданих позивачем для призначення пенсії, прийняв рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії, що у контексті частини другої ст.2 КАС України свідчить про протиправність оскаржуваного рішення та необхідність його скасування.

Крім цього, вирішуючи даний спір по суті, суд звертає увагу на тому, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій.

Питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

За таких обставин адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відтак, у сукупності наведених вище обставин, на переконання суду, у спірному випадку належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву позивача від 23.10.2024 про призначення пенсії за віком, прийнявши відповідне рішення, з врахування правових висновків, зазначених судом у рішенні.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Сплачений судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень в порядку частини третьої ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №97 від 29.10.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.10.2024 про призначення пенсії за віком, прийнявши відповідне рішення, з врахування правових висновків, зазначених судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України Тернопільській області на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 19 травня 2025 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи: позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) , відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл.,46001 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.