Справа № 495/3065/25
Суддя: Гелла С. В.
Дата ухвалення: 2025-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення позовної заяви

Справа № 495/3065/25

Номер провадження 2-а/495/56/2025

16 травня 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Гелла С.В.,отримавши позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України) про визнання протиправним і скасування рішення про примусове видворення,

встановив:

01.05.2025 року ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Смірнов В.С. звернувся до суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України) в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення від 27.06.2024 року відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу НОМЕР_2 прикордонного загону (в/ч НОМЕР_1 ) про примусове видворення за межі території України громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 09.05.2025 року позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків поданого позову.

15.05.2025 року представником позивача подано заяву про усунення недоліків.

Дослідивши подану представником заяву та долучені до неї докази, суд зазначає наступне.

Ухвалою суду від 09.05.2025 року про залишення позову без руху, суд вказав позивачу про необхідність надати суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з обґрунтуванням поважності причин пропуску строку звернення до суду та доказами поважності зазначених причин.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, звернення позивача до суду з даним позовом обумовлено протиправними, на його думку постановленням рішення від 27.06.2024 року відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу НОМЕР_2 прикордонного загону (в/ч НОМЕР_1 ) про примусове видворення за межі території України громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи поважність пропуску строку звернення до суду для скасування вищезазначеного рішення, представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 не має юридичної освіти та взагалі будь-якої достатньої освіти, не розуміє на достатньому рівні українську мову, не знає особливостей міграційного законодавства, не розумів в повному обсязі правових наслідків і не міг знати, що його права порушуються, а саме, він не був проінформований державним органом, який виніс рішення про право на строк його оскарження, відсутністю відомостей щодо залучення під час його затримання та складання оскаржуваного рішення захисника та перекладача.

Таким чином, всі вищенаведені доводи, не підтверджені належними та допустимими доказами, які б свідчили про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали ОСОБА_1 звернутись з даним адміністративним позовом до суду у межах строків, встановлених законом.

Суд зазначає, що реалізація ОСОБА_1 права на звернення до суду з позовною заявою в межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого.

27.06.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про затримання іноземця з метою забезпечення примусового за межі території України.

Серед додатків до позовної заяви було долучено і копію оскаржуваного рішення від 27.06.2024 року відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу НОМЕР_2 прикордонного загону (в/ч НОМЕР_1 ) про примусове видворення за межі території України громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.06.2024 року, у справі №495/6069/24 за позовом ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) до громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 про затримання іноземця з метою забезпечення примусового за межі території України, відповідач ОСОБА_1 не заперечував проти задоволення позову, щодо його затримання з метою видворення за межі України, а також не заявляв клопотання щодо надання йому захисника чи перекладача.

Варто зауважити, що у оскаржуваному рішенні від 27.06.2024 року про примусове видворення за межі території України громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , міститься посилання на те, що зазначене рішення може бути оскаржено в суді, а відтак відлік строку на його оскарження розпочався в той самий день.

Обов`язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визнана джерелом права.

Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 р., набула чинності для України 11.09.1997 р.) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".

Вирішуючи питання стосовно застосування ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" (заява №20347/03 §35) зазначено "… пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності…".

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Пономарьов проти України" (№ 3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) зазначено, що "…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.".

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

В даному випадку регулювання з боку держави полягає у встановлені строків звернення з позовом до суду.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Зазвичай це обставини, які не залежали від волевиявлення особи або обставини, які об`єктивно перешкоджали у вчасному зверненні до суду.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (рішення Європейського суду з прав людини у справі Олександр Шевченко проти України, п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

За висновками Європейського суду з прав людини, загалом прийнятним вважається встановлення в національному законодавстві процесуальних обмежень та вимог з метою належного здійснення правосуддя; проте вони не повинні підривати саму суть права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 16 грудня 1992 року у справі "Хаджіанастасіу проти Греції", пункти 32-37).

При цьому очікується, що заявник продемонструє уважне ставлення до дотримання процесуальних вимог національного законодавства, наприклад до строків для подання адміністративного позову (рішення Європейського суду з прав людини від 7 вересня 1999 року у справі "Йодко против Литви (Jodko v. Lithuania).

У поданій представником позивача заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду з вказаним адміністративним позовом та долученими до неї доказами, суд не вбачає вмотивованих посилань на поважність причини пропуску такого строку, які пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій щодо оскарження рішення відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу НОМЕР_2 прикордонного загону (в/ч НОМЕР_1 ) від 27.06.2024 року, щодо примусового видворення за межі території України громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, станом на 16.05.2025 року недоліки, зазначені в ухвалі від 09.05.2025року у наданий судом строк позивачем (представником) не усунуто.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до ч. 5 ст. 169 КАС України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Таким чином, оскільки на даний час недоліки, зазначені в ухвалі про залишення позову без руху позивачем (представником) не усунуті, позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України) про визнання протиправним і скасування рішення про примусове видворення, належить повернути.

Керуючись ст.ст.169, 248 КАС України,

постановив:

позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України) про визнання протиправним і скасування рішення про примусове видворення - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя С.В. Гелла