Справа № 750/4460/25
Суддя: Косенко О. Д.
Дата ухвалення: 2025-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/4460/25
Провадження № 2-а/750/120/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі судді Косенка О.Д.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Лєскова Валентина Олександровича до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач) про скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 № 405 від 24.03.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування позову посилається на те, що оскаржуваною постановою його притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. Дану постанову вважає протиправною, необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

07 березня 2025 року позивач був затриманий працівниками поліції та цього ж дня о 22 год. 56 хв. доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , про що було повідомлено Східний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги та дружину позивача ОСОБА_3 . Адміністративне затримання було незаконне, оскільки на час затримання позивач жодного правопорушення не вчиняв. Також було порушено його право на захист, оскільки під час затримання не забезпечено захисника за призначенням для надання мені правової допомоги. На порушення вимог, передбачених ч. 1 ст. 263 КУпАП мене незаконно утримували в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 понад 3 години.

Перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 в статусі затриманого, в нічний час, орієнтовно о 02 год. 15 хв. 08 березня 2025 року черговим ІНФОРМАЦІЯ_4 солдатом ОСОБА_4 в усній формі було запропоновано позивачу пройти військово - лікарську комісію для визначення ступеня придатності до військової служби. На цю пропозицію позивач повідомив, що не відмовляється від проходження військово - лікарської комісії, але це питання має вирішуватися у відповідності з процедурою, визначеною чинним законодавством України. До цього позивач жодного разу не викликався до ІНФОРМАЦІЯ_3 чи до ІНФОРМАЦІЯ_3 за повісткою. Оскільки при собі позивач не мав документів медичного характеру про стан здоров`я, ним було заявлено клопотання про видачу повістки для направлення на проходження медичного огляду з визначенням часу, достатнього для зібрання таких медичних документів. Натомість черговий ІНФОРМАЦІЯ_4 солдат ОСОБА_4 повідомив, що буде складати відносно позивача протокол про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з відмовою від проходження ВЛК. Орієнтовно о 02 год. 30 хв. 08 березня 2025 року ОСОБА_4 відносно позивача був складений протокол № 405 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

За наслідками розгляду даного протоколу, 24.03.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 було складено постанову № 405, якою на позивача накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн у зв`язку з обставинами, які частково викладені у протоколі № 405 від 08.03.2025.

Постановою встановлено, що позивач відмовився проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби за рішенням ІНФОРМАЦІЯ_3 (направлення № 324 від 08.03.2025). Позивач звертає увагу, що у протоколі № 405, за результатами розгляду якого була винесена вказана постанова, не міститься жодного посилання на реєстраційний номер направлення, а лише вказана дата та час її виписки.

Також не відповідає дійсності фабула постанови в частині того, що 08.03.2025 о 02 год. 20 хв. позивач перебував у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 . Це спростовується протоколом АП318 № 026164 від 07.03.2025 про адміністративне затримання, яким підтверджено місце перебування позивача в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач також вказує, що на порушення вимог абзацу 3 пункту 69 Порядку № 560, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 позивачу ані 08.03.2025, ані раніше не вручалась повістка для направлення для проходження медичного огляду. Направлення на ВЛК, виписане о 02 год. 20 хв. 08.03.2025 уповноваженим представником ІНФОРМАЦІЯ_3 , як це відображено у протоколі № 405, в роздрукованому вигляді позивачу не видавалось, про що свідчить відсутність підпису у відповідній графі журналу реєстрації направлень на ВЛК, зміст направлення не повідомлявся. Направлення не роздруковувалось, не реєструвалось в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію та навіть не долучалось до самого протоколу, про що свідчить відсутність реєстраційного номера такого направлення в змісті самого протоколу № 405.

Позивач зазначає, що солдатом ОСОБА_4 відносно нього у присутності позивача та свідків не складався акт про відмову від отримання направлення на ВЛК та про відмову від її проходження.

Також, під час складання протоколу, до відома позивача не доводилося чи було в дійсності наявне рішення керівника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 пре видачу направлення на військово-лікарську комісію, чи сформовано воно за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, чи було на таке направлення накладено кваліфікований електронний підпис керівника.

Позивач також вказує на відсутність доказів наявності у чергового ІНФОРМАЦІЯ_4 солдата ОСОБА_4 повноважень на складання протоколу № 405 від 08.03.2025 про адміністративне правопорушення.

Крім того, позивач звертає увагу на численні порушення працівниками ТЦК та СП Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України 01 січня 2024 року № 3.

Складений відносно позивача протокол № 405 не містить належних та допустимих доказів вчинення адміністративного правопорушення.

Крім того, начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 також була порушена процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення. Друге клопотання позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку з його хворобою відхилено, про дату розгляду справи належним чином його не повідомлено, розгляд справи відбувся без його участі та участі захисника, що є безумовною підставою для скасування постанови про притягнення до відповідальності.

Ухвалою суду від 16.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторонам надано строк для подачі заяв по суті справи.

Відповідач через систему «Електронний суд» 16.04.2025 надав відзив на позов, у якому проти його задоволення заперечив, вказавши, що проходження ВЛК є не правом, а обов`язком військовозобов`язаного, за порушення якого може наставати відповідальність. Позивач 07.03.2025 доставлений службовою особою Управління патрульної поліції в Чернігівській області до обласного мобілізаційного центру комплектування та соціальної підтримки. Підставою для доставлення слугувало звернення ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки позивач у встановлений Законом термін не оновив свої персональні дані. Факт того, що позивач вчасно не оновив дані підтверджується витягом із Реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, де у вкладці додати в разі оновлення даних відображається «вчасно оновив». Службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 враховано примітку до статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на яку посилається Позивач, тому протокол за вказаним фактом не складався.

Позивач стверджує, що на його вимогу не були надані документи, що підтверджують уповноваження ОСОБА_4 на складення адміністративного протоколу. Однак, це не відповідає дійсності, оскільки відповідні витяги із наказу пред`являлись та долучені до вказаного відзиву.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення за № 404 від 08.03.2025 розгляд справи призначено на 12.03.2025 о 11.00 год. В подальшому на підставі клопотання Позивача про перенесення розгляду справи від 11.03.2025 розгляд справи перенесено на 24.03.2025, про що його повідомлено (лист за № 10/900 від 15.03.2025). Позивач звернувся із клопотанням від 20.03.2025 про повторне відкладення розгляду справи. Однак, у його задоволенні було відмовлено за відсутності поважних причин неявки про що його повідомлено листом за № 10/1043 від 24.03.2025.

Позивача направлено для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації, в особливий період, однак він відмовився від проходження медичного огляду, а тому в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення видно, що Позивач був ознайомлений з ним, повідомлений про дату розгляду справи, про що свідчать його власноруч написані пояснення в протоколі та відповідні підписи про отримання другого примірнику протоколу за № 405 від 08.03.2025 року. Позивач мотивував відмову від проходження ВЛК необхідністю зібрати медичні документи. Однак, з часу винесення протоколу за № 405 (08.03.2025) по дату складання спірної постанови № 405 (24.03.2025) минуло 16 днів, і позивач мав змогу прийти на розгляд справи про адміністративне правопорушення в конкретно визначені час та місце, що зазначені в протоколі та надати всі необхідні медичні документи. Наявні у матеріалах справи письмові докази свідчать про послідовну та чітку відмову Позивача від проходження медичного огляду ВЛК за направленням міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Позивач 18.04.2025 надав відповідь на відзив, у якому вказав на безпідставність подання 16.01.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 звернення до Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області про моє адміністративне затримання з метою доставлення до ТЦК та СП для складання протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з не уточненням облікових даних, відповідальність за яке передбачена ст. 210 КУпАП. Таких висновків позивач дійшов на підставі аналізу норм абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у взаємозв`язку з ст. 58 Конституції України та з огляду на дату набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації. Позивач вважає, що обов`язок поновлення облікових даних у 60-денний строк з дня набрання чинності відповідними змінами до вищевказаного Закону для нього не виник і виникне у разі оголошення Президентом України нової мобілізації, а не продовження строку вже оголошеної.

Також позивач вказує, що сам по собі обов`язок особи проходити ВЛК не виникає. Це відбувається за власним бажанням військовозобов`язаного або за ініціативи відповідача. Для цього зі сторони відповідача має бути вжито ряд послідовних заходів, які визначені законодавством, проте ці заходи відповідачем не вживалися. Матеріали справи не містять доказів про вручення повістки для направлення для проходження медичного огляду та факту ухилення від явки за такою повісткою; про наявність рішення начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 про видачу на позивачу направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду; про наявність направлення, сформованого за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів; про накладення на таке направлення у день його формування кваліфікованого електронного підпису начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ; про вручення під особистий підпис роздрукованого направлення з придатним для зчитування QR-кодом з відповідною інформацією про формування начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 такого направлення та накладення на нього кваліфікованого електронного підпису у день його формування; про реєстрацію роздрукованого направлення в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію; про доведення під час вручення роздрукованого направлення під мій особистий підпис вимог законодавства щодо відповідальності за ухилення та строк завершення медичного огляду; про факти ухилення від отримання направлення та/або відмови від проходження ВЛК за таким направленням.

Позивач стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують наявність повноважень солдата ОСОБА_4 на складання протоколів про адміністративні правопорушення за статтями 210, 210-1, 211 КУпАП станом на 08 березня 2025 року.

Матеріали справи не містять доказів надсилання та вручення позивачу листів № 10/900 від 15.03.2025 та № 10/1043 від 24.03.2025. Зі змістом цих документів позивач ознайомився вже після отримання відзиву на позовну заяву. Відповідачем надана не вірна оцінка змісту вимог мого клопотання від 20.03.2025. В даному клопотанні не заявлялась вимога про відкладення розгляду справи. Відповіді на зазначене клопотання позивач до цього часу так і не отримав.

Крім того, позивач звертає увагу, що на час розгляду справи 24.03.2025 та винесення постанови за результатами її розгляду він перебував на лікарняному, що підтверджується довідкою лікаря, наявною в матеріалах даної справи. Якби він вчасно був поінформованим про дату розгляду справи, то скористався б правом забезпечення участі свого захисника в розгляді даної справи або правом на відкладення такого розгляду справи.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

07 березня 2025 року позивач був затриманий працівниками поліції за підозрою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210 КУпАП та цього ж дня о 22 год. 56 хв. був доставлений до службового приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією протоколу АП318 № 026164 від 07.03.2025 (а.с. 15). Судом також встановлено, що за указаною у протоколі адресою14013, АДРЕСА_2 розташований ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Листом № 010/08.1-19/1733 від 21.03.2025 Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги підтверджено інформацію, що черговий працівник центру 07.03.2025 о 23 год. 18 хв. отримав повідомлення від інспектора УПП в Чернігівській області Дмитрука О.А. про адміністративне затримання позивача о 22 год. 56 хв. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210 КУпАП та місце місцем для конфіденційного побачення адвоката із затриманою особою визначено адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 41). Правнича допомога затриманому не надавалася у зв`язку з відсутністю можливості залучити захисника.

08 березня 2025 року черговим ІНФОРМАЦІЯ_4 солдатом ОСОБА_4 на підставі ст. 235 КУпАП відносно позивача складений протокол № 405 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за порушення вимог абзацу 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: відмову від проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеня придатності до військової служби за направленням на її проходження, виписаним о 02 год. 20 хв. 08 березня 2025 року уповноваженим представником ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 16).

У протоколі підписом особи, яка притягується до відповідальності засвідчено роз`яснення їй положення ст. 63 Конституції України, повідомлення про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме: 11 год. 00 хв. 12.03.2025, власноручні пояснення, а також підтвердження отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення. У поясненні в протоколі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності вказав, що на даний момент не має медичних документів про стан здоров`я, заявляє клопотання, щоб йому надали повістку на проходження ВЛК з можливістю надати час для підготовки та подачі документів про стан здоров`я. Вважає, що правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не вчиняв, від проходження ВЛК не відмовляється.

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 № 405 від 24.03.2025 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (а.с. 17). Відповідно до постанови, позивач 08.03.2025 о 02 год. 20 хв., перебуваючи в приміщенні Чернігівського обласного мобілізаційного центру за адресою: АДРЕСА_2 , відмовився проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби за рішенням ІНФОРМАЦІЯ_3 (направлення № 324 від 08 березня 2025 року), чим порушив вимоги абзацу 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

З копії направлення на ВЛК від 08.03.2025 № 324 вбачається, що позивача направлено для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я в ДШВ, ССО у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації в особливий період. Дата проходження ВЛК в направленні відсутня (а.с. 129).

Також судом встановлено, що 11.03.2025 на адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_7 позивачем було подано клопотання про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення за протоколом № 405 від 08.03.2025, яке підписане за допомогою накладення на нього кваліфікованого електронного цифрового підпису з підстав неможливості особистого прибуття для розгляду справи за станом здоров`я (а.с. 20,21). До клопотання додано документи на підтвердження захворювання та звернення за медичною допомогою та перебування його з 11.03.2025 на амбулаторному лікуванні в поліклініці МЛ №3 в лікаря ЗПСМ (а.с. 22-29). Згідно з описом вкладення відділення № 14035 АТ «Укрпошта» 11.03.2025 оригінали медичних документів направлені на адресу відповідача.

Листом від 15.03.2025 № 10/900 відповідач повідомив позивача про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення на 24.03.2025 (а.с. 123).

Лікарняний позивачу було продовжено до 26.03.2025 включно, що підтверджується довідкою лікаря від 26.03.2025, медичним записом № 158632566/1 від 14 .03.2025, медичним висновком № АЕ8Х-МЕАВ-77К8-6Х від 14.03.2025, медичним записом № 159636603/1 від 19.03.2025, медичним висновком № 7ЕК5-ВТ5Р-Н2Х5-М366 від 19.03.2025 (а.с. 32-37).

На адвокатський запит адвоката Лескова В.О. від 14.03.2025 (а.с. 43) щодо надання інформації про стан розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача, відповідач листом № 10/944 від 19.03.2025 повідомив, що інформація являється інформацією з обмеженим доступом, оскільки містить в собі відомості про особу, яка своєї письмової згоди на це не надавала (а.с. 46).

20 березня 2025 на адресу електронної пошти відповідача надіслано клопотання позивача у якому він просив, у разі відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення, завчасно повідомити позивача у письмовому вигляді про визначення нової дати та часу її розгляду шляхом надіслання поштою рекомендованою кореспонденцією відповідного повідомлення на адресу: АДРЕСА_3 , а також у разі закінчення розгляду справи, надіслати поштою рекомендованою кореспонденцією з повідомлення про вручення поштового відправлення на адресу: АДРЕСА_3 , належним чином засвідчену копію постанови про накладення адміністративного стягнення або про закриття справи за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення № 405 від 08 березня 2025 року (а.с. 52-53).

Листом від 24.03.2025 № 10/1043 відповідач повідомив позивача про відсутність поважних причин для подальшого відкладення розгляду справи та відмову в задоволенні клопотання (а.с. 121).

23 березня 2025 року позивач звертався до відповідача з клопотанням про закриття справи про адміністративне правопорушення, за протоколом № 405 від 08.03.2025 у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (а.с. 61-64).

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі Закон №3543-XII), Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 № 560 (далі - Порядок №560), Положенням про військово-лікарську експертизу у Збройних силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008 (далі - Положення).

Так, згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» закріплено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

У відповідності до абзаців 2 та 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані, зокрема, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з п.п. 1 п. 27 Порядку № 560 під час мобілізації громадяни викликаються до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів з метою: взяття на військовий облік; проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби; уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки); призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.

Відповідно до п. 74 Порядку, резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті. Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис. Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Безпідставна відмова (ухилення) від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби є порушенням законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зокрема ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Дії особи щодо ухилення (відмови) від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та кваліфіковані відповідачем правильно. Таке порушення вчинене позивачем в особливий період.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст. ст. 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною 3 вказаної статті визначено, що кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Дослідивши матеріали справи суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог, при цьому враховує наступне.

Стосовно обставин спонукання позивача щодо проходження ВЛК у день видачі направлення без наявності необхідних медичних документів, відсутності доказів складення та вручення направлення саме 08.03.2025, суд зауважує наступне.

Відсутність достатніх доказів на підтвердження відмови позивача від отримання направлення на ВЛК, жодним чином не спростовує самого факту відмови позивача від проходження медичного обстеження, оскільки такий факт зафіксований у його поясненні та не заперечується.

Посилання позивача у протоколі про адміністративне правопорушення на необхідність збору медичних документів про стан здоров`я, а також необхідність виклику його поштовою повісткою, свідчить про відмову позивача на час складення протоколу від отримання направлення на ВЛК, що є підставою її проходження.

При цьому, відмова від проходження ВЛК не завжди може мати характер прямо сформульованої лексично відмови, а може мати фактичний характер, що випливає із дій або бездіяльності особи. На час складення протоколу про адміністративне правопорушення у працівників ТЦК були підстави сприймати такі пояснення позивача медичних документів, як відмову від проходження ВЛК.

Підписуючи текст протоколу, позивач погодився із зазначеним у формулюванні суті адміністративного правопорушення, твердженням, що «йому «було виписано направлення на проходження військово-лікарської комісії». При цьому у своїх поясненнях у протоколі позивач не заперечив цей факт, як і не вказав на відсутність додатків, а саме: направлення від 08.03.2025 та ксерокопії облікової картки з бази «Оберіг», хоча залишити поза увагою цю інформацію в протоколі він не міг, оскільки ставив свій підпис безпосередньо під відповідним текстом.

Разом з тим, суд враховує, що позивач не надав доказів проходження ВЛК на час розгляду справи, що могло б бути підтвердженням щирості його пояснень та наміру пройти ВЛК згідно з умовами, які він вказав у поясненнях, та підставою для закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю на час складення протоколу суб`єктивної сторони правопорушення вини у формі умислу на ухилення від проходження ВЛК.

Також відсутні докази проходження позивачем ВЛК на час розгляду справи в суді.

У наданій до суду копії направлення на ВЛК № 324 від 08.03.2025 відсутня вказівка на конкретну дату та час проходження позивачем ВЛК. З цього суд доходить висновку, що позивач мав можливість пройти медичний огляд у строк, визначений Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402.

Крім того, позивачем не надано до суду доказів про підтвердження наявності у його розпорядженні будь-яких медичних документів щодо стану здоров`я, які він мав намір надати під час проходження ВЛК.

Натомість наявні у матеріалах справи письмові докази свідчать про послідовну та чітку відмову позивача від проходження медичного огляду ВЛК за направленням міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Суд також не погоджується із наведеним позивачем тлумаченням положень чинного законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, як таких, що безальтернативно зобов`язують уповноважених осіб ТЦК викликати військовозобов`язаних для проходження ВЛК виключно шляхом направлення повісток, адже юридичне та практичне значення повістки саме у тому, щоб сповістити особу про необхідність явки в певне місце у певний час з певною метою. Якщо таке сповіщення особа отримує у інший спосіб, за умови що отримання такого сповіщення не суперечить вимогам законодавства та може бути підтверджене, у суду відсутні підстави вважати таку особу не повідомленою чи не належним чином повідомленою про необхідність проходження ВЛК.

Отже в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки останній будучи військовозобов`язаним відмовився від проходження медичного огляду за направленням територіального центру комплектування та соціальної підтримки в особливий період, тим самим порушив вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Суд відхиляє доводи позивача про порушення відповідачем при притягненні його до адміністративної відповідальності вимог Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 01.01.2024, оскільки належних доказів істотних порушень, які б вплинули на законність ухваленого рішення, він не надав.

Суд зазначає, що окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року по справі № 459/1801/17 (провадження № К/9901/21710/18) в постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 537/1214/17 (провадження № К/9901/17897/18), в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі № 826/11623/16 (провадження № К/9901/50453/18), в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року по справі № 826/15341/15 (провадження № К/9901/19896/18), постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року по справі № 126/1030/17 (провадження № К/9901/15343/18).

Позивачем також не надано доказів оскарження ним законності адміністративного затримання та доставлення працівниками поліції до ТЦК та прийнятих за результатами такого оскарження рішень.

Разом з тим, суд погоджується з доводами позивача щодо порушення вимог ч. 2 ст. 268, статей 277-2, 278, 279 КУпАП в частині розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови за результатами розгляду відбувся без участі позивача та участі його захисника.

Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи. При цьому, обов`язок повідомляти особу про місце і час розгляду справи вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення. Суд звертає увагу, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, до адміністративних справ, санкції у яких передбачають покарання значного розміру, які мають окрім запобіжної і каральну мету застосовуються норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року в їх кримінальному аспекті.

Тобто, розгляд адміністративних справ за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, санкція якої передбачає накладення штрафу у розмірі від 17000 грн до 25500 грн, що є значним розміром, повинен відбуватися з дотриманням усіх гарантій для особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, як для особи, яка притягується за вчинення кримінального правопорушення. У контексті цього обов`язку, забезпечуючи право на справедливий розгляд справи, особа повинна бути негайно і детально поінформована про характер та причини порушень, мати час та можливість для підготовки до захисту, бути присутньою при розгляді своєї справи та захищати себе особисто чи користуватися юридичною допомогою захисника. Забезпечуючи особі право на захист, у протоколі повинна бути викладена суть адміністративного правопорушення, зазначені конкретні приписи нормативно-правових актів, які були порушені особою, з метою належної підготовки її до захисту. Саме цей обсяг правовідносин та їх кваліфікація (визначення конкретних приписів нормативно-правових актів, які були порушені) повинні бути об`єктом дослідження та перевірки уповноваженою особою під час винесення постанови на підставі протоколу та долучених до нього доказів.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, зробив такі висновки: «Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання наслідків розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яку належним чином не повідомили про дату, Верховний Суд у постановах від 06.03.2018 у справі № 522/20755/16-а, від 30.09.2019 у справі № 591/2794/17, від 06.02.2020 № 05/7145/16-а та від 21.05.2020 у справі № 286/4145/15-а дійшов такого висновку: «Факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням установленої процедури. Як наслідок, позивача позбавлено прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу».

Процедурні порушення, зокрема, такі як розгляд справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка не повідомлялася про розгляд справи, є безумовною підставою для скасування постанови про притягнення такої особи до відповідальності.

У даному випадку позивача позбавлено прав, передбачених Конституцією України та ст. 268 КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, скористатися професійною правничою допомогою.

У своєму клопотанні від 11 березня 2025 року позивач просив розглядати справу за моєю особистою участю та участю мого захисника.

Для цього, позивачем вживалися заходи для якнайшвидшого отримання інформації про наступну дату розгляду справи після її відкладення за його клопотанням, або, якщо така була розглянута без його участі, то для отримання копії постанови.

Так, у клопотанні від 11 березня 2025 року про відкладення розгляду справи позивач просив повідомити його письмово про дату розгляду справи після її відкладення.

Позивачем до відзиву на позов було долучено копію відповіді від 15.03.2025 № 10/900, проте жодних доказів його направлення на адресу позивача суду не надано. Отримання цього листа позивач заперечує.

Також відсутні докази направлення на адресу позивача листа від 24.03.2025 № 10/1043 (а.с. 121) про результати розгляду клопотання позивача від 20.03.2025 про відкладення розгляду справи, отримане відповідачем 20 березня 2025 року електронною поштою та 24 березня 2025 року в паперовому вигляді згідно даних трекінгу АТ «Укрпошта» поштового відправлення № 546.

14 березня 2025 року на адресу відповідача був направлений адвокатський запит пре надання інформації про те, чи відкладено розгляд справи, на які дату та час, чи виносилася постанова по справі. Даний запит був отриманий відповідачем 17 березня 2025 року згідне даних трекінгу АТ «Укрпошта» поштового відправлення № 425. Листом № 10/950 від 19 березня 2025 року, який адвокатом Лєсковим В.О. був отриманий 24 березня 2025 року, відповідачем безпідставно було відмовлено у наданні інформації на адвокатський запит.

Суд також звертає увагу, що на час розгляду справи про адміністративне правопорушення у відповідача була наявна підтверджена медичними документами інформація про хворобу позивача, яка перешкоджала його явці на розгляд справи, проте вказана обставина не врахована відповідачем як поважна причина для відкладення розгляду справи.

Крім того суд звертає увагу, що риска з нахилом у направленні на ВЛК від 08.03.2025 № 324 перед званням та прізвищем полковника ОСОБА_2 свідчить про те, що направлення виписане іншою особою. Підпис у направленні та інших документах від імені ОСОБА_2 в матеріалах справи повністю відрізняється (а.с. 17,121, 123). Отже з наданої відповідачем копії направлення неможливо встановити ким саме воно підписане та чи мала ця особа повноваження видавати направлення на ВЛК.

Отже зазначені вище процесуальні порушення є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

В силу принципу презумпції невинуватості, який закріплений у ст. 62 Конституції України та діє в адміністративному праві, вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, всі сумніви у винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, що не було зроблено відповідачем, а тому дотримання вимог процесуального законодавства при притягненні позивача до адміністративної відповідальності не доведене.

На необхідність справедливого розгляду справ звертає увагу і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем сплачено та заявлено до стягнення судовий збір у розмірі 1211,20 грн, тоді як при оскарженні до суду постанови про притягнення до адміністративної відповідальності необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01 січня 2025 року становить 605 грн 60 коп. (пункт 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Відшкодування з відповідача судового збору у надмірно сплаченому розмірі не відповідатиме принципу законності, а тому суд вбачає підстави для відшкодування позивачу цих витрат у розмірі 605 грн 60 коп.

Також позивач заявив до стягнення з відповідача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 7 000 грн.

Згідно з ч. 1, 3, 5 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом п. 8 указаної статті, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Суд приймає до уваги, що виникненню спору сприяли неправильні дії позивача щодо не виконання передбаченого законодавством України про мобілізацію обов`язку пройти медичний огляд з метою визначення придатності для служби в ЗСУ в умовах перебування України у стані війни, а тому заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу повністю покладає на сторону позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 72, 77, 90, 139, 241-247, 255, 286, 292, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 № 405 від 24.03.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 № 405 від 24.03.2025 скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 .

Суддя Олег КОСЕНКО