Справа № 500/714/23
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2025-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/714/23 пров. № А/857/24061/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В, Довгої О.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року (суддя- Мандзія О.П., ухвалене в м. Тернопіль) у справі № 500/714/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

07 березня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за період з 31.07.2022 по 28.02.2023; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за період з 31.07.2022 по 28.02.2023.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.04.2023, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.08.2023, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 02.07.2024 скасовано рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.08.2023 у справі №500/714/23, а справу направлено на новий розгляд до Тернопільського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 16.07.2024 прийнято до провадження дану справу. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено у справі судове засідання на 02.08.2024. Залучено ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача до участі в справі. Витребувано у ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " документи про підтвердження безпосередньої участі відрядженого ОСОБА_1 у бойових діях або заходах у період з 31.07.2022 по 28.02.2023 та інформацію про причини, з яких необхідні документи (довідки, бойові розпорядження, накази) не направлялися за місцем штатної служби військовослужбовця.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржив ОСОБА_1 подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задоволити.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що наказом т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.06.2022 № 160 солдата ОСОБА_1 , який прибув з Військової частини НОМЕР_2 , призваного 18.05.2022 ІНФОРМАЦІЯ_3 , прийнятого на посаду такелажника евакуаційного відділення евакуаційного взводу евакуаційної роти Військової частини НОМЕР_1 , з 12.06.2022 включено до списків особового складу військової частини.

Згідно з витягом із наказу т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.07.2022 № 211, позивача разом з іншими військовослужбовцями 26.07.2022 вважати такими, що були переміщені до АДРЕСА_1 .

Наказом т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2022 № 217 вважати такими, що вибули у відрядження з с. Станційне Миколаївської області до ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ( АДРЕСА_2 ), з 01.08.2022 до окремого розпорядження, з метою виконання завдань за призначенням.

Згідно наказу т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.12.2022 № 378 вважати позивача таким, що прибув 06.12.2022 з відрядження з ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області) до АДРЕСА_3 .

З 07.12.2022 по 18.12.2022 позивач перебував у відпустці за сімейними обставинами, строком 10 (десять) діб (витяги із наказів командира військової частини НОМЕР_1 № 379, 392), а з 08.01.2023 по 19.01.2023 перебував у щорічній основній відпустці строком 10 діб, про що свідчать витяги з наказів командира Військової частини НОМЕР_1 № 9, 20).

Згідно витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 29.01.2023 №32 позивач вибув у відрядження до збірного пункту пошкоджених машин № 1 (далі 3ППМ №1) (с. Станційне Миколаївської області) до окремого розпорядження, з метою переміщення техніки.

Згідно витягу із наказу командира ЗППШ №1 від 30.01.2023 № 30 вважати таким, що прибув з пункту постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ) до ЗППШ № 1 Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) 30.01.2023.

З 01.02.2023 по 06.02.2023 позивач перебував у відрядженні у населеному пункті Березнегувате (РЕГ-3) з метою виконання завдань за призначенням на підставі розпорядження з логістичного забезпечення ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " № 248/337дск від 01.02.2023 (наказ командира ЗППШ № 1 від 01.02.2023 № 32) та розпорядження з логістичного забезпечення ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " № 248/368дск від 02.02.2023 (наказ командира ЗППШ № 1 від 06.02.2023 № 37).

З 07.02.2023 по 08.02.2023 перебував у відрядженні в населеному пункті Снігурівка (РЕГ 1) з метою виконання завдань за призначенням на підставі розпорядження з логістичного забезпечення ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " № 248/373дск від 07.02.2023 (наказ командира ЗППШ № 1 від 07.02.2023 № 38) та розпорядження з логістичного забезпечення ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " №248/373дск від 07.02.2023 (наказ командира ЗППШ № 1 від 08.02.2023 №39).

З 08.02.2023 по 09.02.2023 перебував у відрядженні в населеному пункті Новохристофорівка з метою виконання завдань за призначенням на підставі розпорядження з логістичного забезпечення ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " № 248/346дск від 02.02.2023 (наказ командира ЗППШ № 1 від 08.02.2023 № 39) та розпорядження з логістичного забезпечення ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " № 248/346дск від 02.02.2023 (наказ командира ЗППШ № 1 від 09.02.2023 № 40).

З 15.02.2023 по 16.02.2023 перебував у відрядженні в населеному пункті Висунськ з метою виконання завдань за призначенням на підстав розпорядження з логістичного забезпечення ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " № 248/433дск від 15.02.2023 (наказ командира ЗППШ № 1 від 15.02.2023 № 46) та розпорядження з логістичного забезпечення ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " №248/409дск від 11.02.2023 (наказ командира ЗППШ № 1 від 16.02.2023 № 47).

З 16.02.2023 по 17.02.2023 перебував у відрядженні в населеному пункті Березнегувате з метою виконання завдань за призначенням на підставі розпорядження з логістичного забезпечення ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " № 248/444дск від 16 лютого 2023 року (наказ командира ЗППШ № 1 від 16.02.2023 № 47) та розпорядження з логістичного забезпечення ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " №248/444дск від 16.02.2023 (наказ командира ЗППШ № 1 від 17.02.2023 №48).

22.02.2023 перебував у відрядженні в населеному пункті Велика Олександрівка з метою виконання завдань за призначенням (бойове розпорядження ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " № 2499дск від 22.02.2023 (наказ командира ЗППШ № 1 від 22.02.2023 № 53).

З 24.02.2023 по 06.03.2023 перебував у відпустці за сімейними обставинами строком 10 діб, що підтверджується витягами із наказів командира ЗППШ № 1 від 24.02.2023 № 55 та від 06.03.2023 № 65.

06.03.2023 прибув з відрядження з ЗППМ № 1 (с. Станційне, Миколаївська область) до с. Семено-Карпівка Одеської області, що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.03.2023 № 75.

Листом від 14.02.2023 №839, відповідач зазначив, що ОСОБА_1 за період проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 не приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах бойових дій у період здійснення зазначених заходів.

Крім цього, відповідач повідомив, що виплата додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. згідно з Постановою №168 повинно бути підтверджено відповідними документами, перелік яких визначено у Окремому дорученні Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29, а тому позивач не набув права на виплату через відсутність для цього підстав.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 (далі Закон №2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Згідно ч.1 ст.9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з ч.4 ст.9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок № 260).

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 та №69/2022 Кабінет Міністрів України постановою від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та сім`ям під час дії воєнного стану" серед іншого передбачив на період дії воєнного стану виплату для військовослужбовців додаткової винагороди.

Так, пунктом 1 цієї постанови, (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;

захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);

загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).

Згідно п. 2-1 Постанова № 168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Відтак, керівниками відповідних міністерств та державних органів визначаються порядок і умови виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. на місяць в розрахунку пропорційно часу участі військовослужбовців у бойових діях або які забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби).

Наказом Міністра оборони України від 01.04.2022 № 98, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.04.2022 за № 382/37718, внесено зміни до Порядку № 260 шляхом доповнення розділу І п.17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Як вірно вказано судом першої інстанції, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, Міністр оборони України видав директиви від 07.03.2022 №248/1217, від 25.03.2022 № 248/1298, від 18.04.2022 № 248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01.06.2022), а потім окреме доручення від 23.06.2022 № 912/з/29, якими надав тлумачення терміну "безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів", встановив порядок визначення районів ведення бойових дій; визначив вимоги щодо документального підтвердження безпосередньої участі у бойових діях та заходах, а також обов`язки керівників органів військового управління, штабів угруповань військ, штабів тактичних груп, командирів військових частин щодо організації належного документування участі у бойових діях та заходах та інше.

Таким чином, Міністр оборони України як керівник відповідного міністерства, реалізував делеговані йому повноваження щодо визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям відповідного військового формування - Збройних Сил України, та з метою забезпечення реалізації п.1 Постанови № 168, шляхом прийняття в межах свої повноважень відповідних окремих рішень, визначив на період дії воєнного стану порядок та умови виплати додаткової винагороди, а також документи для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях та заходах.

Верховний Суд у постанові від 06.06.2024 у справі № 400/1217/23, аналізуючи положення Указу № 493/92 та Порядку № 731, визнав обґрунтованими доводи скаржника, що рішення Міністра оборони України від 07.03.2022 №248/1217, від 25.03.2022 №248/1298, від 18.04.2022 №248/1529, від 23.06.2022 №912/з/29 підлягали обов`язковій державній реєстрації, позаяк містять норми, які зачіпають права, свободи та законні інтереси осіб, встановлюють організаційно-правовий механізм реалізації виплати додаткової винагороди.

Разом з тим, така обставина як відсутність їх державної реєстрації, зважаючи на умови в яких ці рішення Міністром оборони України приймалися, а також те, що вони фактично виконувалися керівниками органів військового управління, штабів угруповань військ, штабів тактичних груп, командирами військових частин упродовж періоду їх дії шляхом документування безпосередньої участі у бойових діях та заходах, є виправданою, має розумне пояснення і не може змінити їх юридичної сили.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що доводи позивача щодо незастосовності до спірних правовідносин окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 з підстав відсутності його державної реєстрації та, відповідно, відсутності необхідності у наданні ним документального підтвердження своєї участі у бойових діях та заходах, є необґрунтованими.

Згідно п.1 Окремого доручення надано визначення, що слід розуміти під терміном "безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів".

Відповідно до абзацу 3 п.3 Окремого доручення наказано здійснювати документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснювати на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконання бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Згідно абзацу 1 п.4 Окремого доручення визначено керівникам органів військового управління, штабів угрупувань військ (сил), штабів тактичних груп, командирів військових частин (установ, навчальних закладів), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляти органи військового управління, військові частини (установи, навчальні заклади) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку № 1 до цього доручення.

Якщо військовослужбовці були відряджені до військових частин (установ), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави з однієї військової частини, то безпосередня участь у бойових діях цих військовослужбовців може підтверджуватися однією довідкою з відображенням в ній терміну безпосередньої участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця за формою, наведеною в додатку № 2 до цього доручення.

У підставах про видання таких довідок обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.

Згідно п.5 Окремого доручення виплата додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн або 30 000 грн здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) - особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 грн за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (пункт 6 окремого доручення).

Слід зазначити, що Верховний Суд у постановах від 21.03.2024 у справах № 560/3159/23 та № 560/12539/22, від 28.05.2024 у справі № 560/1200/23, від 06.06.2024 у справі №200/706/23 вказував на те, що підтвердженням безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах є довідка керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи, до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Згідно довідок відповідальність несе уповноважений командир (начальник), який її видав.

Якщо відрядженому військовослужбовцю видано довідку про підтвердження його участі у бойових діях або заходах, зміст та форма якої відповідають додаткам № 1, 2 окремого доручення, підписану уповноваженим командиром (начальником), то презюмується, що цей командир (начальник) перевірив та підтвердив наявність документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, визначених п.3 вищевказаного Окремого доручення, на підставі якого визначив терміни безпосередньої участі кожного конкретного відрядженого військовослужбовця у бойових діях або заходах у відповідності до повноважень, наданих йому абз.3 п.3 та абз.4 п.4 Окремого доручення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач неодноразово протягом спірного періоду вибував у відрядження з Військової частини НОМЕР_1 до ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 ".

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні документи від командування ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", перелік яких визначений в Окремому дорученні Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29, які б підтверджували, що ОСОБА_1 брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів з 31.07.2022 по 28.02.2023.

Як вірно вказано судом першої інстанції, підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах здійснюється на підставі сукупності інформації з таких документів: бойовий наказ (розпорядження), журнал бойових дій, журнал ведення оперативної обстановки, бойове донесення або постова відомість, а також рапорт командира підрозділу із зазначенням участі кожного військовослужбовця, його звання, прізвища та кількості днів участі.

Проте, зазначаючи про наявність права на отримання у спірний період додаткової винагороди у розмірі 100000 грн., позивач не надав жодного доказу на підтвердження своєї безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії протягом цього періоду.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою з`ясування, які завдання/заходи виконував/здійснював позивач, будучи направленим у службове відрядження в ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", стосовно яких відповідач висловив заперечення щодо наявності підстав для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100000 грн., ухвалою суду першої інстанції, від 16.07.2024 залучено ОУВ " ОСОБА_2 " та ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача до участі в справі та витребувано документи про підтвердження безпосередньої участі відрядженого ОСОБА_1 у бойових діях або заходах у період з 31.07.2022 по 28.02.2023 та інформацію про причини, з яких необхідні документи (довідки, бойові розпорядження, накази) не направлялися за місцем штатної служби військовослужбовця.

Також, ухвалою суду першої інстанції від 02.08.2024 повторно витребувано у ОУВ " ОСОБА_2 " та ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " документи про підтвердження безпосередньої участі відрядженого ОСОБА_1 у бойових діях або заходах у період з 31.07.2022 по 28.02.2023 та інформацію про причини, з яких необхідні документи (довідки, бойові розпорядження, накази) не направлялися за місцем штатної служби військовослужбовця.

Слід зазначити, що судом першої інстанції вживалися визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, у відповідності до ч.4 ст.9 КАС України.

Проте, вимоги ухвал суду першої інстанції від 16.07.2024, від 02.08.2024 станом на день ухвалення судового рішення не виконані.

Також позивач просив розгляд справи в суді першої інстанції провести без його участі, та позбавив можливості допитати його як свідка для отримання належних та допустимих доказів підтвердження участі ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах бойових дій у період здійснення зазначених заходів.

Згідно наведених витягів з наказів щодо вибуття у відрядження до окремого розпорядження з метою виконання завдань за призначенням (від 31.07.2022 № 217, від 29.01.2023 № 32, від 30.01.2023 № 30, від 01.02.2023 № 32, від 07.02.2023 № 38, від 08.02.2023 № 39, від 15.02.2023 № 46, від 16.02.2023 № 47), такі накази видавалися на підставі розпоряджень ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", розпоряджень з логістичного забезпечення ОУВ "Херсон" без примітки " Бойовий наказ (розпорядження)".

Суд першої інстанції вірно вказав, що саме бойовий наказ (розпорядження) є невід`ємною частиною документального підтвердження участі військовослужбовця в бойових діях.

Позивач лише 22.02.2023 вибув у відрядження з метою виконання завдань за призначенням на підставі бойового розпорядження ОУВ "Херсон" № 2499дск від 22.02.2023 (наказ командира ЗППШ № 1 від 22.02.2023 № 53). При цьому, цього ж дня ОСОБА_1 прибув з відрядження (наказ командира ЗППШ № 1 від 22.02.2023 № 53).

Проте, за відсутності журналу бойових дій чи журналу ведення оперативної обстановки, бойового донесення або постової відомісті, а також рапорту командира підрозділу із зазначенням участі кожного військовослужбовця, суд не може кваліфікувати вибуття позивача 22.02.2023 у відрядження з метою виконання завдань за призначенням, як підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або заходах.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що сторонами також не надано, а судом не встановлено обов`язкових документів для підтвердження безпосередньої участі позивача, як військовослужбовця, у бойових діях або заходах за період з 31.07.2022 по 28.02.2023.

З врахуванням наведеного судом першої інстанції підставно відмовлено у задоволенні позову.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року у справі №500/714/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга