Справа № 640/20714/21
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року Справа № 640/20714/21 Провадження №ЗП/280/505/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Батрак І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної фіскальної служби України

до Державної податкової служби України

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України, відповідач 1), в якому просив:

визнати незаконними дії Голови ДФС України Вадима Мельника щодо неналежного розгляду, відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» скарги позивача від 17.02.2021;

визнати протиправним та скасувати рішення Голови ДФС України Вадима Мельника, викладене у листі від 15.03.2021 № 300/К/99-99-08-03-14 про відмову у задоволенні скарги позивача від 17.02.2021 на рішення відповідача 1 щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» за розміром одноразової грошової допомоги визначеної пп. «б» п. 4 ч. 1 ст. 99 та ст. 100 Закону України «Про Національну поліцію»;

зобов`язати Голову ДФС України Вадима Мельника відповідно до вимог ст. 16, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян» особисто, об`єктивно, всебічно і вчасно розглянути скаргу позивача на рішення відповідача 1 від 17.02.2021 щодо виплати одноразової грошової допомоги, відповідно Закону України «Про звернення громадян» та прийняти мотивоване рішення за результатами її розгляду відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» за розміром одноразової грошової допомоги визначеної пп. «б» п. 3 ч. 1 ст. 99 та ст. 100 Закону України «Про Національну поліцію».

На обґрунтування позовних вимог в позовній заяві стверджує, що позиція ДФС щодо призначення йому одноразової грошова допомоги в разі встановлення інвалідності отриманої в період проходження служби в податковій міліції в наслідок захворювання, поранення (контузії, травми, каліцтва) (п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону) суперечить раніше прийнятій позиції ДФС України при визнанні ОСОБА_1 ветераном податкової міліції відповідно до п. 2 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», як особи з інвалідністю II групи, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (при виконанні службових обов`язків) та виданні пільгового посвідчення «Ветеран податкової міліції» № НОМЕР_1 від 03.04.2019, у подальшому замінено на посвідчення «Ветеран податкової міліції» № НОМЕР_2 від 03.12.2020. Зауважує, що в своїй скарзі позивач, як особа з інвалідністю в наслідок війни ІІ групи, просив Голову ДФС України Вадима Мельника особисто з дотриманням вимог абзацу 2 ст. 16 Закону України «Про звернення громадян» об`єктивно, всебічно і вчасно розглянути його скаргу, а також повторно, з урахуванням змісту скарги, розглянути заяву позивача про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомога в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності від 18.01.2021 (вх. ДФС від 19.01.2020 №49/ДЗН), та поновити порушені права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону, проте за результатами розгляду скарги та попередньої заяви від 18.01.2021 прийняти відповідне рішення, скласти та затвердити новий висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до вимог пп. «б» п. 4 ч. 1 ст. 99 та ст. 100 Закону. Разом з тим, позивач просив відповідь на скаргу, разом із завіреною копією висновку про призначення йому одноразової грошової допомоги, направити засобами почтового зв`язку з повідомленням про вручення та дублюванням на електронну скриньку ІНФОРМАЦІЯ_1 в п`ятнадцятиденний термін з дня отримання скарги. Також позивачем було наголошено Голові ДФС Вадиму Мельнику, що звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку (ст. 20 Закону України «Про звернення громадян»). Не зважаючи на встановлені ст. 20 Законом України «Про звернення громадян» терміни розгляду звернень громадян, Головою ДФС Вадимом Мельником у визначені терміни, скаргу позивача від 17.02.2021 (вх. ДФС № 163/дзн від 18.02.2021) не розглянуто та відповідь не надано, у зв`язку із чим позивач змушений звернутись до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.08.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному ст. ст. 257-262 КАС України.

Відповідач 1 позов не визнав, 15.09.2021 на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва надіслав відзив на позовну заяву, за змістом якого останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилається на приписи п. 356.1 ст. 356 Податкового кодексу України, ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» та пояснює, що ДФС розглянула, погодила та листом від 02.02.2021 №153/К/99-99-12-01-04-14 повідомила позивача про складання відповідного висновку та призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно та у межах норм чинного законодавства, що підтверджує сам позивач в позовній заяві. Не погодившись з даним висновком позивач 17.02.2021 звернувся до ДФС зі зверненням, яке ДФС отримала 18.02.2021. Вказує, що на виконання вимог Закону України «Про звернення громадян» ДФС в межах визначеного терміну листом від 15.03.2021 № 300/К/99-99-08-03-14 надала відповідь позивачу, отже відповідач 1 дотримується вимог законодавства та не порушувала прав позивача. Щодо вимог позивача про розгляд особисто Головою ДФС України Мельником В.І. скарги повідомляє, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20.07.2021 «976-р останнього звільнено з посади голови ДФС України. Стосовно постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2018 від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», на яку посилається позивач зазначає, що даною постановою передбачено виплату одноразової грошової допомоги працівникам міліції, а на працівників податкової міліції вона не поширюється і виплата не проводиться, так як працівники податкової міліції проходять службу в складі ДФС України і не належать до органів внутрішніх справ. Крім того, звертає увагу суду на те, що повноваження щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням групи інвалідності та її виплати працівникам міліції відповідно до Порядку №850 належить Міністерству внутрішніх справ.

12.03.2025 матеріали адміністративної справи №640/20714/21 надійшли до Запорізького окружного адміністративного суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2025 зазначену справу передано на розгляд головуючому судді Батрак І.В.

Ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду від 17.03.2025 (в редакції ухвали суду від 25.03.2025 про виправлення описок) прийнято справу №640/20714/21 (ЗП/280/505/25) до свого провадження, продовжено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному ст. 262 КАС України, залучено у якості співвідповідача до участі в адміністративній справі Державну податкову службу України (далі - ДПС України, відповідач 2).

Відповідач 2 позов також не визнав, 10.04.2025 до суду через систему «Електронний суд» надіслав відзив на позовну заяву (вх. №17243), у якому заявляє, що 14.04.2020 згідно з довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісії серії ААБ №438094 від 14.04.2020, позивачу було встановлено II групу інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової службі, і в подальшому він звернувся саме до ДФС України щодо виплати йому одноразової грошової допомоги. Згідно з абз. 3 пп. 2 п. 3 Постанови № 850 визначено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі: 2) установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи. Звертає увагу на те, що обов`язок щодо виплати одноразової грошової допомоги у зазначеній справі не стосується публічно-владних функцій у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що були передані ДПС та її територіальним органам відповідно до Постанов № 1200 та № 537, а також Розпорядження № 682-р. Спір у цій справі виник у відносинах публічної служби і стосується неналежного розгляду скарги ОСОБА_1 від 17.02.2021 до ДФС України на підставі заяви про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із тим, що відповідно до висновку МСЕК йому установлено другу групу інвалідності, яка настала внаслідок травми, отриманої під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань податкової міліції. ДФС України не передавала до ДПС України документи з кадрових питань. Підкреслює, що наразі в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про припинення ДФС України відсутній, а вказана юридична особа перебуває у стані припинення, але не є ліквідованою або припиненою і здійснює свої функції через комісію з реорганізації ДФС. Просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 у період з 17.05.2002 по 30.11.2018 проходив службу в органах податкової міліції ДФС України.

Відповідно до розпорядження Державної податкової адміністрації від 04.04.2006 №76-р «Про вибіркову перевірку питань щодо законності списання податкового боргу при ліквідації платників податків» ОСОБА_1 05.04.2006 на підставі наказу ДПА України від 04.04.2006 № 83-к та посвідчення про відрядження здійснив виїзд у службове відрядження до Державної податкової адміністрації в Автономній Республіці Крим (м. Сімферополь).

До виконання службових обов`язків приступив, разом із групою, 06.04.2006.

По завершені збору даних про ліквідацію підприємств та правомірність списання податкового боргу ліквідованим суб`єктам господарювання в АР Крим повертаючись з Державної податкової адміністрації в АР Крим до готелю «Україна», в якому проживав під час відрядження, піддався нападу невстановленою особою. У зв`язку з отриманими травмами в непритомному стані був доставлений до Республіканської лікарні ім. О.О. Семашка.

За фактом отримання травми Державною податковою адміністрацією України проведено службове розслідування, та складено висновок службового розслідування по факту отримання тілесних ушкоджень старшим оперуповноваженим в ОВС УБК в ОДПС ДПА України ОСОБА_1 від 24.07.2006 № 1393/27-0018, відповідно до якого визнано, що тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно мозкової травми, забиття головного мозку середнього ступеню тяжкості, субарахноїдального крововиливу, лінійного перелому потиличної кістки без зміщення з локальним епудуральним крововиливом в зоні перелому, забитої рани підборідної області. Садни м`яких тканин потиличної області, старший оперуповноважений в ОВС Управління по боротьбі з корупцією в органах ДПС ДПА України старший лейтенант податкової міліції ОСОБА_1 отримав в період проходження служби в органах податкової міліції ДПА України при виконанні службових обов`язків.

У подальшому, в жовтні 2011 року позивач звернувся до Державної податкової служби України з заявою про надання йому акту про нещасний випадок (форма Н-1) за результатами службового розслідування події, що сталася з ним 06.04.2006.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 . Державна податкова служба України листом від 28.10.2011 № 1155/К/01-5015 повідомила, що в журналі реєстрації осіб, що потерпіли від нещасних випадків в ДПА України, випадок, що стався з ним в 2006 році, не зареєстрований і матеріалів розслідування зазначеного нещасного випадку у підрозділі охорони праці на зберіганні не має.

У зв`язку з відсутністю реєстрації вказаного нещасного випадку в ДПА України та акту за формою Н-1 31.10.2011 ОСОБА_1 звернувся до ДПС України із заявою щодо реєстрації нещасного випадку та призначення службового розслідування.

Державною податковою службою України на підставі наказу від 25.11.2011 № 175 «Про розслідування нещасного випадку», відповідно до вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС від 27.12.2002 № 1346 (далі - Порядок № 1346) проведено розслідування нещасного випадку, що стався у 2006 році з старшим оперуповноваженим в ОВС УБК в ОДПС ДПА України старшим лейтенантом податкової міліції ОСОБА_1 .

За результатами розслідування ДПС України складено акт № 1 розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 06.04.2006 о 23 год. 00 хв. За формою Н-5* та акт № 1 про нещасний випадок (у тому числі поранення) за формою Н-1*, які 28.11.2011 затверджено Головою Державної податкової служби України. Висновок комісії: нещасний випадок (у тому числі поранення) стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

16.11.2018 Військово-лікарська комісія ДУ «ТМО МВС України по м. Києву» здійснила медичний огляд підполковника податкової міліції ОСОБА_1 .

Відповідно до Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.04.2017 № 285 Військово-лікарська комісія ДУ «ТМО МВС України по м. Києву» під час медичного огляду позивача здійснила визначення ступеня придатності до військової служби та визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій і каліцтв.

За результатами огляду ВЛК видано свідоцтво про хворобу від 16.11.2018 № 1952/у, в якому визначено причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій і каліцтв ОСОБА_1 та встановила наступне. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст., 3 ступеню, високий додатковий ризик 4. Гіпертезивне серце, СН-1ст. Ангіопатія сітківки по гіпертонічному типу. Церебральний атеросклероз. Хронічний холецистит в стадії ремісії. СКХ: камінці лівої нирки. Хронічний пієлонефрит в ст. латентного перебігу. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. Наслідки ЗЧМТ (2006 року - забою головного мозку середнього ступеня важкості, субарахноїдального крововиливу, лінійного перелому потиличної кістки без зміщення з локальним епідуральним крововиливом в ділянці перелому) у вигляді: дисциркулярної та після травматичної енцефалопатії ІІ-ІІІ ст., ускладненої ТІА (26.07.17 року), з правобічною пірамідною, вестибуло-атактичним та церебрастенічним синдромами. Травма, ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Крім того, визначено, що ОСОБА_1 непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.

Наказом від 30.11.2018 № 2335-О «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з посади та податкової міліції Державної фіскальної служби України у відставку (зі зняттям з військового обліку) відповідно до підпункту «б» пункту 65 (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114.

Відповідно до копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0985658 від 19.03.2019 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби (за результатами повторного огляду МСЕК довідка до акта огляду МСЕК, серія 12 ААБ № 438094 від 14.04.2020). Крім того визначено ступінь втрати працездатності встановленої у відсотках - 60%. Причина втрати професійної працездатності: Травма, ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

18.01.2021 ОСОБА_1 звернувся до ДФС України із заявою та доданими до неї документами, в якій просив виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із тим, що відповідно до висновку МСЕК йому установлено другу групу інвалідності, яка настала внаслідок травми, отриманої під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань податкової міліції.

За результатом розгляду вищезазначеної заяви, ДФС України листом від 02.02.2021 №153/К/99-99-12-01-04-14 повідомила, що відповідно до п.4 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію», п.4 ч.3 розділу І Порядку взаємодії структурних підрозділів ДФС, ї територіальних органів, установ, організацій, що належать до сфери управління ДФС, при виплаті одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника податкової міліції, затвердженого наказом ДФС від 09.12.2015 №973, прийнято рішення про призначається одноразова грошова допомога ОСОБА_1 та відповідно по підпункту «б» п.4 ч.1 ст.99 Закону, підпункту «б» п.4 ч.1 розділу II Порядку складено Висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 204300,00 грн.

18.02.2021 позивач звернувся до голови ДФС України зі скаргою (вх. №163/ДНЗ) на рішення про виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію», у якій просив прийняти рішення за результатами її розгляду та попередньої заяви від 18.01.2021, скласти та затвердити новий висновок про призначення одноразової грошової допомоги за розміром, визначеним пп. «б» п. 3 ч. 1 ст. 99 та ст. 100 Закону України «Про Національну поліцію».

Листом від 15.03.2021 № 300/К/99-99-08-03-14 за підписом голови ДФС України Мельника Вадима повідомлено, що у висновку службового розслідування по факту отримання тілесних ушкоджень старшим уповноваженим в ОВС УБК в ОДПС ДПА України ОСОБА_1, проведеним працівниками управління по боротьбі з корупцією 14.07.2006 та затвердженим 24.07.2006 начальником управління по боротьбі з корупцією встановлено, що тілесні ушкодження старший лейтенант податкової міліції ОСОБА_1 отримав в період проходження служби при виконанні службових обов`язків без зазначення повноважень та основних завдань працівників податкової міліції. Центральним РУ ГУМВС України у м. Сімферополі в порушенні кримінальної справи відмовлено за відсутністю складу злочину, тому висновок про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги складений працівниками Головного управління власної безпеки на підставі п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію»

Вважаючи прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом про їх скасування.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

У частині 1 статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а У статті 356 ПК України визначено, що держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Згідно з частиною 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII, який був чинним на час проходження позивачем служби (далі - Закон № 565-XII) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Закон № 565-XII втратив чинність 07.11.2015 у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

При цьому, у пункті 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII установлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом № 565-XII, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VIII.

На виконання статті 23 Закону № 565-XII КМУ постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника (далі - Порядок № 850).

Згідно з пунктом 2 Преамбули до Порядку № 850 особам, які до набрання чинності Законом України від 13.02.2015 № 208-VIII «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 № 707 (далі - Порядок № 707).

Відповідно до пунктів 2-4, 7-9 Порядку № 850 у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності днем виникнення права на отримання грошової допомоги є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Системний аналіз викладених норм надає підстави стверджувати, що за особою, якій під час перебування на службі в податковій міліції, встановлено інвалідність, у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане з проходженням служби, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України «Про міліцію».

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 07.03.2018 у справі № 464/5571/16-а, від 21.06.2018 у справі № 822/31/18 від 28.08.2018 у справі № 804/6297/17, від 06.03.2019 у справі № 822/163/18 та, відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, є обов`язковими для врахування колегією суддів при розгляді цієї справи.

Отже, за колишніми працівниками міліції, в тому числі і податкової міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, яке пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги на умовах, передбачених Законом України «Про міліцію» та Порядку № 850.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 20.05.2019 у справі № 405/704/17.

Порядок призначення та отримання поліцейськими одноразової грошової допомоги, розміри та підстави, за яких призначення та виплата допомоги не здійснюється, визначено статтями 97-101 Закону № 580-VIII.

Відповідно до статті 97 Закону № 580-VIII одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі:

1) загибелі поліцейського, що настала внаслідок протиправних дій третіх осіб, або під час учинення дій, спрямованих на рятування життя людей або усунення загрози їхньому життю, чи в ході участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті поліцейського внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин;

2) смерті поліцейського, що настала під час проходження ним служби в поліції;

3) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності;

6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.

Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

У свою чергу, відповідно до статті 99 Закону № 580-VIII розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату:

1) загибелі (смерті) поліцейського (пункт 1) - 750 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

2) смерті поліцейського (пункт 2) - 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

3) визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 3, інвалідності:

а) I групи - 400 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

б) II групи - 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

в) III групи - 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

4) визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності:

а) I групи - 120 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

б) II групи - 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

в) III групи - 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) унаслідок причин, зазначених у пункті 5, - у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) унаслідок причин, зазначених у пункті 6, - залежно від ступеня втрати працездатності у відповідних відсотках від 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Відповідно до частини 6 статті 100 Закону № 580-VІІІ особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права. Щодо позивача, то з моменту встановлення інвалідності ІІІ групи і до моменту звернення із заявою про отримання одноразової грошової допомоги три роки не минуло.

Судом здійснено порівняння пунктів 3 та 4 частини 1 статті 97 Закону № 580-VIII, з чого слід дійти висновку, що:

- пункт 3 стосується визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків;

- пункт 4 стосується визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції.

Як вбачається з матеріалів справи позивача звільнено з органів поліції через хворобу, інвалідність встановлена до спливу шести місяців із дня звільнення позивача з поліції (ІІ групу інвалідності позивачу встановлено 19.03.2019), при цьому, звільнення відбулося внаслідок причин, зазначених саме в пункті 3 частини 1 статті 97 Закону №580-VIII (поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язане з виконанням службових обов`язків), що є обов`язковою умовою для призначення одноразової грошової допомоги.

Водночас, суд зазначає, що наявними у справі документами (актом розслідування нещасного випадку, актом про нещасний випадок, свідоцтвом про хворобу, довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією) підтверджено, що травма позивача, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків та захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби.

Таким чином, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням йому інвалідності, причиною якої є наявність у нього травми, яка пов`язана з виконанням службових обов`язків, що доводами відповідача 1 не спростовується.

Щодо обраного способу захисту порушеного права.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Разом з цим, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частина 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку зі статей 2, 5 КАС України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправними дій ДФС України щодо неналежного розгляду його скарги від 17.02.2021, визнання протиправним та скасування рішення відповідача 1, викладеного у листі від 15.03.2021 №300/К/99-99-08-03-14 про відмову у задоволенні скарги позивача від 17.02.2021, суд виходить з такого.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Тобто, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Так, рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а, по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Суд наголошує, що у позовній заяві позивач фактично не погоджується із підставою для призначення йому одноразової грошової допомоги, вказує про право на призначення такої допомоги відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 97 Закону №580-VIII за розміром одноразової грошової допомоги визначеної підпунктом «б» пункту 3 частини 1 статті 99 та статті 100 Закону №580-VIII.

Таким чином, актом, який породжує для нього певні правові наслідки, у даному випадку є рішення контролюючого органу про призначення одноразової грошової допомоги, а саме висновок, затверджений головою ДФС України 02.02.2021.

Водночас, рішення про результати розгляду скарги від 15.03.2021 № 300/К/99-99-08-03-14 не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, а, відтак, підстави скасування такого рішення та для задоволення позовних вимог в цій частині - відсутні.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач 1 не надав належних доказів, які б спростували позицію позивача щодо призначення йому одноразової грошової допомоги, суд дійшов висновку, що дії ДФС України щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до вимог пункту 4 частини 1 статті 97 Закону№580-VIII за розміром одноразової грошової допомоги визначеної підпунктом «б» пункту 4 частини 1 статті 99 Закону №580-VIII не ґрунтуються на вимогах Закону та є протиправними, а тому позовні вимоги у цій частині слід задовольнити шляхом визнання протиправними дій ДФС України щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного з виконанням службових обов`язків, відповідно до вимог пункту 4 частини 1 статті 97 Закону №580-VIII за розміром визначеним підпунктом «б» пункту 4 частини 1 статті 99 Закону №580-VIII та зобов`язати ДФС України призначити та виплатити (з урахуванням раніше виплачених сум) позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного з виконанням ним службових обов`язків, відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 97 Закону №580-VIII за розміром одноразової грошової допомоги визначеної підпунктом «б» пункту 3 частини 1 статті 99 Закону №580-VIII.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» з відповідачів судові витрати у відповідності до статті 139 КАС України не стягуються.

Керуючись ст. ст. 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) до Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, буд. 8, ), до Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, буд. 8, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного з виконанням службових обов`язків, відповідно до вимог пункту 4 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», за розміром визначеним підпунктом «б» пункту 4 частини 1 статті 99 Закону України «Про Національну поліцію».

Зобов`язати Державну фіскальну службу України призначити та виплатити (з урахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного з виконанням службових обов`язків, відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» за розміром одноразової грошової допомоги, визначеним підпунктом «б» пункту 3 частини 1 статті 99 Закону України «Про Національну поліцію».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак