Справа № 640/15081/21
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2025-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2025 року справа № 640/15081/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Клименка В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання дій (бездіяльності) протиправними, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії

за участю сторін:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - Сидоренко В.А.,

представник відповідача - Єфіменко О.І.,

Суть спору: до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з адміністративним позовом до Служби безпеки України (далі відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Служби безпеки України щодо не призначення ОСОБА_1 на посаду нижчого ступеня з 08.11.2019 по 23.04.2021;

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Служби безпеки України щодо не вчинення дій відносно надання пропозиції ОСОБА_1 обійняти вакантну посаду начальника регіонального органу - обласного управління Служби безпеки України з 08.11.2019 по 23.04.2021;

- визнати протиправним та скасувати наказ Голови Служби безпеки України №538-ОС/дск від 23.04.2021 в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби;

- зобов`язати Службу безпеки України поновити ОСОБА_1 на військовій службі в органах Служби безпеки України з 27.04.2021 на посаді начальника управління (бригадний генерал);

- зобов`язати Службу безпеки України поновити ОСОБА_1 в списках особового складу Служби безпеки України з 27.04.2021;

- зобов`язати Службу безпеки України забезпечити зарахування часу вимушеного прогулу з 27.04.2021 ОСОБА_1 у загальний строк військової служби по дату поновлення на відповідній посаді;

- стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Служби безпеки України 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди;

- установити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом встановлення обов`язку Служби безпеки України подати в установлений судом термін, з моменту набрання рішенням законної сили, звіту про виконання рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що наказом Голови Служби безпеки України від 23.04.2021 №538-ос/ДСК його протиправно звільнено з військової служби у запас з дня виключення зі списків особового складу за підпунктом «а» пункту 61, підпунктом «в» (у зв`язку зі скороченням штатів або проведення організаційних заходів) пункту 2 частини шостої Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Позивач зазначає, що звільнення відбулось з порушенням законодавства, а саме без здійснення відповідачем пропозиції позивачу обійняти рівнозначну посаду з вакантних посад начальника територіального органу як особі, що перебуває у розпорядженні відповідача, та за наявності згоди позивача на призначення на посаду нижчих ступенів. Крім того, у позивача наявне переважне право на залишення на військовій службі, оскільки він є учасником бойових дій та брав безпосередню участь в антитерористичній операцій.

На думку позивача, оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню, а позивач має бути поновлений на військовій службі в органах Служби безпеки України з 27.04.2021 на посаді начальника управління.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2021 року (суддя Григорович П.О.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено справу до судового розгляду по суті.

05.08.2021 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов відзив Служби безпеки України, в якому відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити. Відповідач зазначає, що наказом Голови Служби безпеки України від 20.11.2019 №1557-оc позивач зарахований у розпорядження Голови Служби безпеки України (підпункт «б» пункту 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України) з 08.11.2019 до 07.02.2020; зважаючи на перебування позивача у щорічних відпустках, термін його перебування у розпорядженні продовжувався до 13.08.2020. У зв`язку з тим, що строк перебування позивача у розпорядженні закінчився, а подальше його службове використання стало неможливим, було складено висновок про неможливість подальшого службового використання позивача. Позивача також ознайомлено зі списком вакантних посад в системі Служби безпеки України. Враховуючи, що позивач виявив бажання подальшу військову службу проходити в Управлінні Служби безпеки України в Дніпропетровській області на посаді першого заступника начальника управління, питання його призначення на інші вакантні посади не розглядалося. Відповідач також вказує, що призначення позивача на запропоновану посаду, з якою погодився позивач, не було погоджено начальником регіонального органу.

На думку відповідача, враховуючи закінчення строку перебування позивача у розпорядженні, відсутність підстав для його продовження, а також неможливість його подальшого службового використання в Службі безпеки України, позивача правомірно звільнено з військової служби, а відтак, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

У судовому засіданні 08.09.2021 суд протокольною ухвалою зобов`язав відповідача надати суду весь пакет документів щодо проходження і звільнення зі служби позивача. Суд відклав розгляд справи задля підготовки відповідачем документів.

У зв`язку з відсутністю у судді Григоровича П.О. допуску або дозволу до роботи з документами, що містять інформацію з обмеженим доступом, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 11.10.2021 №1013, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи №640/15081/21.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від18.10.2021адміністративну справу №640/15081/21 прийнято до провадження суддею Вовком П.В. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.11.2021у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Сидоренка В.А. про витребування доказів та заяви про виклик та допит в якості свідка позивача ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.11.2021витребувано у Служби безпеки України протягом п`яти днів з дати отримання ухвали довідку про кількість робочих днів за останні два місяці (повні) перед звільненням ОСОБА_1 (тобто лютий-березень 2021 року); довідку про заробітну плату позивача за два останні місяці (повні) перед його звільнення (розрахунок заробітної плати за кожен місяць окремо); довідку про середньоденну заробітну плату; довідку про кількість днів вимушеного прогулу, з урахуванням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.11.2021 прийнято заяву представника позивача адвоката Сидоренка В.А. від 27.10.2021 про доповнення підстав позову та долучено до матеріалів справи №640/15081/21 додаткові докази, долучені до клопотання представника позивача адвоката Сидоренка В.А. від 27.10.2021.

26.11.2021 від відповідача до суду на виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.11.2021 надійшли документи, а саме довідка про заробітну плату ОСОБА_1 за два останні місяці перед його звільненням.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.2021виправлено допущену в ухвалі Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.11.2021 по справі №640/15081/21 описку шляхом зазначення витребуваної судом довідки «про розмір матеріального та грошового забезпечення всіх видів за посадою, що займав ОСОБА_1 » замість помилково зазначеної «про заробітну плату».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.2021 задоволено заяву позивача ОСОБА_1 та представника позивача Сидоренка В.А. про надання допуску до державної таємниці з метою ознайомлення з матеріалами справи №640/15081/21, яка містить державну таємницю. Суд також ухвалив звернутися до заступника Голови Окружного адміністративного суду міста Києва з метою надання доручення Режимно-секретному органу Окружного адміністративного суду міста Києва для підготовки пакету документів, необхідних для оформлення Олійнику А.Ф. та Сидоренку В.А., допуску додержавної таємниці з метою ознайомлення з матеріалами справи, які містять державну таємницю, з поданням їх до органів Служби безпеки України для вирішення питання про надання допуску до державної таємниці. Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надати Режимно-секретному органу Окружного адміністративного суду міста Києва необхідні документи для оформлення допуску до державної таємниці. Зупинено провадження в адміністративній справі №640/15081/21 за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання дій (бездіяльності) протиправними, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди до вирішення питання про надання допуску до державної таємниці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.12.2022 поновлено провадження в адміністративній справі №640/15081/21. Продовжено розгляд адміністративної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено сторонам п`ятиденний строк для надання додаткових доказів, пояснень чи інших заяв по суті справи.

12.12.2022 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшли письмові пояснення позивача, в яких останній звернув увагу на спірні обставини (підстави позову), що покладені в основу позову та підлягають дослідженню судом, зокрема наявність вакантних рівнозначних посад у системі СБУ, про які відомо публічно, протягом перебування позивача у розпорядженні за період березень 2019 р.- квітень 2021 р.; наявність вакантних рівнозначних посад у системі СБУ у територіальних органах протягом перебування позивача у розпорядженні за період березень 2019 р.- квітень 2021 р.; переважне право позивача на залишення на роботі в системі органів СБУ; наявність вакантної посади першого заступника начальника управління СБУ у Дніпропетровській області та згоди позивача на призначення на таку посаду.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Матеріали справи отримані Київським окружним адміністративним судом та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено судді Колесніковій І.С.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.11.2023 адміністративну справу №640/15081/21 прийнято до провадження суддею Колесніковою І.С. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

З метою встановлення інформації про найбільш територіально наближений до Київського окружного адміністративного суду адміністративний суд, у штаті якого є судді, які у відповідності до вимог Закону України «Про державну таємницю» мають допуск до державної таємниці відповідної форми, суд звернувся до голови Державної судової адміністрації України із запитом від 19.12.2023 №640/15081/21.

28.12.2023 на адресу Київського окружного адміністративного суду від Державної судової адміністрації України надійшов лист від 28.12.2023 №194 н/т з повідомленням: найбільш територіально наближеним до Київського окружного адміністративного суду адміністративним судом, який має можливість розглядати справу з грифом «Цілком таємно», «Таємно» є Харківський окружний адміністративний суд та Черкаський окружний адміністративний суд. Адміністративну справу №640/15081/21 передати голові Київського окружного адміністративного суду для видання розпорядження про передачу даної справи за підсудністю (до Черкаського окружного адміністративного суду).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 адміністративну справу №640/15081/21 за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання дій (бездіяльності) протиправними, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дій, стягнення моральної шкоди передано голові Київського окружного адміністративного суду для видання розпорядження про передачу даної справи за підсудністю (до Черкаського окружного адміністративного суду).

Відповідно до розпорядження Київського окружного адміністративного суду від 23.01.2024 №1-р/гс справа №640/15081/21 направлена до Черкаського окружного адміністративного суду, де зазначено: додаток до справи з грифом секретності «таємно» перебуває в режимно-секретному органі Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 прийнято до провадження адміністративну справу №640/15081/21. Розгляд справи вирішено здійснюватися за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання для вирішення завдань статті 180 Кодексу адміністративного судочинства України. Зобов`язано позивача до 20.02.2020 надати до суду обґрунтування, розрахунки з доказами на підтвердження про сплату судового збору щодо позовних вимог немайнового характеру. Витребувано у ліквідаційної комісії Окружного адміністративного суду міста Києва з направленням до РСО Черкаського окружного адміністративного суду протягом п`яти робочих днів з дати отримання ухвали додаток до справи №640/15081/21, що обліковується (відповідно до листа Київського окружного адміністративного суду від 26.01.2024 вих.№01-07/1051/24) в режимно-секретному органі Окружного адміністративного суду міста Києва. Витребувано у Служби безпеки України засвідчену в установленому порядку копію особової справи позивача у межах документів щодо спірних правовідносин, що необхідно надати до Черкаського окружного адміністративного суду до 20.02.2024.Призначено підготовче судове засідання на 04.03.2024.

19.02.2024 до Черкаського окружного адміністративного суду надійшли додаткові пояснення позивача, в яких останній, зокрема, вказує про підстави звільнення позивача від сплати судового збору при розгляді даної адміністративної справи, а саме пункти 2, 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 20.02.2024 клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції задоволено і призначено підготовче судове засідання у адміністративній справі № 640/15081/21 04.03.2023 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду для представника відповідача.

Відповідно до протоколу судового засідання від 04.03.2024 суд ухвалив оголосити перерву до 21.03.2024.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 05.03.2024 клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції задоволено і призначено підготовче судове засідання у адміністративній справі № 640/15081/21 21.03.2023 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду для представника позивача, а також для представника відповідача.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 13.03.2024 клопотання позивача про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції задоволено і призначено підготовче судове засідання у адміністративній справі № 640/15081/21 21.03.2023 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду для позивача, а також представників позивача та відповідача.

18.03.2024 до Черкаського окружного адміністративного суду надійшов відзив Служби безпеки України, в якому відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити. Відповідач зазначає, що у зв`язку із завершенням строку перебування позивача у розпорядженні, його подальше службове використання стало неможливим, у зв`язку з чим було складено висновок про неможливість подальшого проходження ним військової служби. З урахуванням того, що позивач висловив бажання проходити подальшу військову службу в Управлінні Служби безпеки України в Дніпропетровській області на посаді першого заступника начальника управління, питання щодо його призначення на інші вакантні посади не розглядалося. Крім того, відповідач вказує, що призначення позивача на запропоновану посаду не було погоджено начальником відповідного регіонального органу. Відтак, враховуючи закінчення строку перебування позивача у розпорядженні, відсутність підстав для його продовження, а також неможливість його подальшого службового використання в Службі безпеки України, позивача звільнено з військової служби.

20.03.2024 до Черкаського окружного адміністративного суду надійшла відповідь позивача на відзив Служби безпеки України, відповідно до якої позивач вказує про неспростування відповідачем його доводів, нездійснення доведення належними та допустимими доказами правомірності його звільнення з військової служби, недоведення правомірності непризначення на посади в системі СБУ протягом перебування позивача в розпорядженні.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 21.03.2024 зупинено провадження в адміністративній справі №640/15081/21.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 21.03.2024 витребувано від Державної судової адміністрації України офіційні документи (додаток до справи №640/15081/21 у підрозділі РСО), отримані від РСО Окружного адміністративного суду м.Києва у справі № 640/15081/21, що необхідно надіслати до Черкаського окружного адміністративного суду у розумний строк в умовах дії режиму воєнного стану, однак не пізніше 08.04.2024. Запропоновано представнику позивача надати протягом п`яти робочих днів з дати отримання ухвали до суду письмові пояснення щодо представництва у справі №640/15081/21 адвокатом з наданням ордерів серії АА №1102793 та серії АА №1409877.

27.03.2024 до Черкаського окружного адміністративного суду надійшли додаткові пояснення позивача щодо підтвердження повноважень представника позивача, надано до суду ордер на надання правничої (правової) допомоги від19.02.2024 серія АА №1409877.

Відповідно до протоколу судового засідання від 28.06.2024 суд ухвалив відкласти розгляд питання про поновлення провадження в адміністративній справі № 640/15081/21 на 27.08.2024.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 продовжено строк зупинення провадження у адміністративній справі № 640/15081/21. Розгляд питання про поновлення провадження у справі № 640/15081/21 призначено на 27.08.2024.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 26.08.2024 клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції задоволено і призначено судове засідання щодо вирішення питання про поновлення провадження у справі № 640/15081/21 27.08.2024 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду для представника позивача, а також для позивача та представника відповідача. Запропоновано позивачеві, представнику позивача, представнику відповідача до початку судового засідання письмово висловити позицію щодо вирішення спору належним судом у разі відсутності у матеріалах справи документів з грифом «таємно», «цілком таємно».

Відповідно до протоколу судового засідання від 27.08.2024 суд ухвалив відкласти розгляд питання щодо можливості поновлення провадження в адміністративній справі № 640/15081/21 і призначити судове засідання на 29.08.2024.

27.08.2024 до Черкаського окружного адміністративного суду надійшли додаткові пояснення представника позивача, в яких останній вказує, що адміністративна справа має бути розглянута Черкаським окружним адміністративним судом, оскільки такий має відповідний доступ до матеріалів із грифом «таємно» або «цілком таємно».

29.08.2024 до Черкаського окружного адміністративного суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача, в яких останній вказує, що за повідомленням Штабу АТЦ при СБУ рішенням експертної комісії з питань таємниць здійснено перегляд грифів секретності витягів з наказів керівника АТЦ при СБУ. Вказаним доказам надано гриф «Для службового користування». Таким чином наразі у справі №640/15081/21 відсутні документальні матеріали з грифом «таємно».

Відповідно до протоколу судового засідання від 29.08.2024 суд ухвалив відкласти розгляд справи до 05.09.2024.

Відповідно до протоколу судового засідання від 05.09.2024 суд ухвалив оголосити перерву до 09.10.2024.

Відповідно до протоколу судового засідання від 09.10.2024 суд розглянув клопотання позивача про поновлення провадження у справі, постановив протокольну ухвалу: поновити провадження у зв`язку із тим, що відпали обставини - витребувані докази відповідно до протоколу судового засідання та ухвал від 07.02.2024, від 21.03.2024 з урахуванням ухвали про продовження строку зупинення надійшли від відповідача з грифом ДСК. Суд дійшов висновку про необхідність з урахуванням наслідків, передбачених статтею 318 Кодексу адміністративного судочинства, передати справу до суду, встановленого законом.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 09.10.2024 адміністративну справу направлено за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Київського окружного адміністративного суду. Вирішено передавання справи №640/15081/21 з урахуванням особливостей направлення РСО документів з грифом «для службового користування» здійснити через службу діловодства Черкаського окружного адміністративного суду не пізніше наступного дня після закінчення строку на оскарження ухвали, а у разі подання апеляційної скарги - після залишення без задоволення.

31.10.2024 на адресу Київського окружного адміністративного суду супровідним листом від 23.10.2024 №640/15081/21/19790/24 надійшли матеріали адміністративної справи №640/15081/21, разом із доказами по справі, наданими Службою безпеки України із грифом «Для службового користування».

31.10.2024 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Кушновій А.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.11.2024 адміністративну справу №640/15081/21 прийнято до провадження суддею Кушновою А.О. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 19.12.2024.

Відповідно до протоколу судового засідання від 19.12.2024 суд ухвалив долучити надані документи до матеріалів справи, прийняти заяву позивача про уточнення підстав позову, залишити без розгляду позовну вимогу про стягнення моральної шкоди. Суд ухвалив відкласти підготовче судове засідання на 28.01.2025.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.12.2024 прийнято до розгляду заяву представника позивача Сидоренка В.А. від 10.12.2024 про доповнення підстав позову. Залишено без розгляду позов ОСОБА_1 в частині позовної вимоги про стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. Витребувано докази у справі від відповідача Служби безпеки України.

Відповідно до протоколу судового засідання від 28.01.2025 суд протокольною ухвалою витребував у відповідача докази щодо неможливості виконання ухвали Київського окружного адміністративного суду від 19.12.2024 у встановлений строк. Суд ухвалив відкласти підготовче судове засідання на 18.02.2025.

11.02.2025 до Київського окружного адміністративного суду надійшли додаткові пояснення Служби безпеки України на виконання вимог протокольної ухвали суду від 28.01.2025.

18.02.2025 до Київського окружного адміністративного суду надійшли додаткові пояснення Служби безпеки України на виконання вимог ухвали Київського окружного адміністративного суду від 19.12.2024. Надано витребувані судом документи.

Відповідно до протоколу судового засідання від 18.02.2025 суд ухвалив закрити підготовче судове засідання, призначити розгляд справи по суті на 04.03.2025 та допитати в якості свідка позивача (за згодою останнього).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.02.2025 клопотання представника відповідача Кір`ян Г.О. від 07.02.2025, подане через підсистему «Електронний суд», про продовження процесуального строку для подання доказів задоволено. Продовжено відповідачу - Службі безпеки України процесуальний строк, встановлений ухвалою суду від 19.12.2024 про витребування доказів у справі №640/15081/21, для подання витребуваних судом доказів на 10 (десять) календарних днів з дня проголошення ухвали суду.

Відповідно до протоколу судового засідання від 04.03.2025 позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

У судовому засіданні 04.03.2025 позивач був допитаний у якості свідка. Суд ухвалив відкласти розгляд справи на 12.03.2025.

10.03.2025 представником позивача подано до суду заяву про подання доказів судових витрат після ухвалення судового рішення, клопотання про долучення доказів та клопотання про вихід суду за межі позовних вимог у разі такої необхідності на розсуд суду.

Відповідно до протоколу судового засідання від 13.03.2025 позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову. Суд ухвалив закінчити з`ясування обставин та оголосив перерву перед судовими дебатами до 08.04.2025.

07.04.2025 представником позивача подано до суду клопотання про долучення доказів судових витрат, відповідно до якого останній просить суд включити до судових витрат позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 83 750, 00 грн.

Відповідно до протоколу судового засідання від 08.04.2025 суд задовольнив клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, наданих представником позивача, задовольнив клопотання про відкладення судового засідання. Судове засідання відкладено до 15.04.2025.

09.04.2025 представником позивача подано до суду клопотання про долучення додаткових доказів судових витрат.

11.04.2025 до суду надійшло клопотання Служби безпеки України про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, зважаючи на незгоду відповідача з заявленою представником позивача сумою, яка, на думку відповідача, не відповідає принципу співмірності.

Відповідно до протоколу судового засідання від 15.04.2025 суд долучив до матеріалів справи документи, надані представником позивача. У судовому засіданні 15.04.2025 проведено судові дебати, після яких суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та оголосив перерву в судовому засіданні до 01.05.2025.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий Хмельницьким МУ УМВС України в Хмельницькій області 04.06.1998, генерал-майор запасу Служби безпеки України, учасник бойових дій.

Відповідно до Указу Президента України «Про призначення А. Олійника начальником Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області» від 15.06.2018 №165/2018 позивача призначено на посаду начальника Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області.

Указом Президента України від 07.11.2019 №820/2019 ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області.

Наказом Голови Служби безпеки України від 20.11.2019 №1557-ос (по особовому складу) генерал-майора ОСОБА_1 зараховано у розпорядження Голови Служби безпеки України за підпунктом «б» пункту 48 (у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27.12.2007 №1262, з 08.11.2019 до 07.02.2020 (т.1, а.с.196).

На період перебування ОСОБА_1 у розпорядженні на нього розпорядженням Центрального управління Служби безпеки України від 11.12.2019 №553дск «Про затвердження тимчасових функціональних обов`язків генерал-майора ОСОБА_1 на період його перебування у розпорядженні Голови Служби безпеки України» затверджено тимчасові функціональні обов`язки генерал-майора ОСОБА_1 на період його перебування у розпорядженні Голови Служби безпеки України (т.1, а.с.172).

Відповідно до розпорядження Центрального управління Служби безпеки України від 11.06.2020 №112дск «Про затвердження тимчасових функціональних обов`язків генерал-майора ОСОБА_1 на період його перебування у розпорядженні Голови Служби безпеки України» затверджено тимчасові функціональні обов`язки генерал-майора ОСОБА_1 на період його перебування у розпорядженні Голови Служби безпеки України (т.1, а.с.167).

У зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 у щорічних відпустках за 2017-2020 роки, термін його перебування у розпорядженні Голови Служби безпеки України продовжувався до 13.08.2020.

Відповідно до довідки про бесіду з генерал-майором ОСОБА_1 від 03.09.2020 начальником УРОС СБ України генерал-майором ОСОБА_3 з ОСОБА_1 проведено бесіду з приводу подальшого використання генерал-майора ОСОБА_1 на військовій службі в Службі безпеки України, під час якої позивача ознайомлено з витягом з наказу Голови Служби безпеки України від 20.11.2019 №1557-ос про зарахування його у розпорядження Голови Служби безпеки України за підпунктом «б» пункту 48 (у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27.12.2007 №1262, з 08.11.2019.

Повідомлено, що станом на 31.08.2020 ним використані у повному обсязі щорічні основні відпустки. Доведено до відома позивача, що у разі прийняття рішення про неможливість подальшого службового використання співробітника на військовій службі в Службі безпеки України, він підлягає звільненню з військової служби у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів. Позивача ознайомлено з довідкою про бесіду з генерал-майором ОСОБА_1 від 03.09.2020 під особистий підпис позивача 03.09.2020 (т.1, а.с.198-199).

Відповідно до листка бесіди з генерал-майором ОСОБА_1 від 02.03.2021 начальником УРОС СБ України генерал-майором ОСОБА_3 за дорученням Голови Служби безпеки України ОСОБА_4 проведено бесіду з генерал-майором ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні Голови СБ України за посадою начальника управління.

Під час бесіди 02.03.2021 ОСОБА_1 ознайомлено зі списком вакантних посад відповідного рівня в системі Служби безпеки України. Зазначено, що у разі виявлення бажання бути призначеним на одну із запропонованих посад, його кандидатура буде погоджуватися з керівництвом цього підрозділу. Повідомлено, що термін перебування позивача у розпорядженні Голови Служби безпеки України закінчився 13.08.2020. Позивача ознайомлено з листком бесіди від 02.03.2021 цього ж дня.

Під час бесіди позивач виявив бажання подальшу військову службу проходити в Управлінні Служби безпеки України у Дніпропетровській області на посаді першого заступника начальника управління, у зв`язку з чим власноручно написав на бланку листка бесіди з генерал-майором ОСОБА_1 від 02.03.2021: «Прошу розглянути можливість призначення на посаду 1-го заступника УСБУ в Дніпропетровській області» (т.1, а.с.201).

За твердженнями відповідача, призначення ОСОБА_1 на посаду першого заступника начальника Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області не погоджено начальником зазначеного регіонального органу, у зв`язку з наявністю іншого кандидата на цю посаду.

Так, згідно листа Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області від 10.03.2021 №55/14-2448ДСК-вих «Стосовно генерал-майора ОСОБА_1 », адресованого начальнику УРОС СБ України, слідує про розгляд пропозиції щодо можливого використання кандидатури генерал-майора ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні за посадою начальника управління, на посадах в УСБУ у Дніпропетровській області. Повідомлено, що вакантна посада рівнозначна тій, ячу обіймав вищевказаний військовослужбовець до зарахування у розпорядження, в УСБУ у Дніпропетровській області відсутня, а на вакантну посаду першого заступника начальника управління розглядається інша кандидатура. З урахуванням викладеного, вирішення питання щодо подальшого проходження військової служби в УСБУ у Дніпропетровській області зазначеним військовослужбовцем не вбачається можливим (т.5, а.с.196).

За твердженням відповідача призначення позивача на інші рівнозначні посади не розглядалося, оскільки таке рішення приймається Президентом України за поданням Голови Служби безпеки України.

Враховуючи закінчення строку перебування ОСОБА_1 у розпорядженні Голови Служби безпеки України, відсутності підстави для його продовження, а також неможливість його подальшого службового використання у Службі безпеки України, відповідачем були підготовлені відповідні матеріали на звільнення позивача з військової служби в Службі безпеки України.

Відповідно до висновку про неможливість подальшого службового використання від 09.04.2021, за підписами начальника Головної інспекції СБ України, начальника Управління роботи з особовим складом СБ України та начальника Управління правового забезпечення СБ України, затвердженого Головою Служби безпеки України І.Бакановим, запропоновано звільнити генерал-майора ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «а» пункту 61 (у запас Служби безпеки України) та підпунктом «в» (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів) пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас Служби безпеки України (т.1, а.с.177-179).

12 квітня 2021 року начальником Головної інспекції СБ України складено подання до звільнення з військової служби у запас СБ України генерал-майора ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні Голови Служби безпеки України за посадою начальника управління з 08.11.2019, бригадний генерал, тарифний розряд 56, з яким погодився Голова СБ України ОСОБА_5 (т.1, а.с.180-182).

Відповідно до листка бесіди з генерал-майором ОСОБА_1 від 20.04.2021 під час бесіди начальником УРОС СБ України генерал-майором ОСОБА_3 поінформовано ОСОБА_1 , що термін перебування його у розпорядженні був продовжений на час перебування у щорічних основних відпустках та на лікарняних до 13.08.2020; про затвердження керівництвом Служби безпеки України висновку про неможливість подальшого службового використання військовослужбовця, у зв`язку з чим будуть підготовлені матеріали про звільнення у квітні 2021 року. Позивача ознайомлено з листком бесіди з генерал-майором ОСОБА_1 від 20.04.2021 під особистий підпис 21.04.2021 (т.1, а.с.204-205).

Відповідно до листка бесіди з генерал-майором ОСОБА_1 від 21.04.2021 під час бесіди начальником УРОС СБ України генерал-майором ОСОБА_3 поінформовано про вимоги законодавства щодо права носіння військової форми після звільнення з військової служби, заходи фінансового контролю, положення антикорупційного законодавства тощо. Позивача ознайомлено з даним листком бесіди 21.04.2021 (т.1, а.с.206-207).

Відповідно до Акту про відмову від підписання документальних матеріалів щодо звільнення з військової служби в СБ України генерал-майором ОСОБА_1 від 21.04.2021 позивачу була доведена процедура звільнення з військової служби в Службі безпеки України та повідомлено, що днем звільнення буде вважатися день, з якого він наказом по особовому складу буде виключений зі списків особового складу Служби безпеки України. Позивач заперечив факт відмови від ознайомлення з тимчасовими функціональними обов`язками, про що було вказано у висновку про неможливість подальшого службового використання військовослужбовця та поданні до звільнення з військової служби. У той же час, позивача ознайомлено з актом відмови від ознайомлення з тимчасовими функціональними обов`язками на період його перебування у розпорядженні Голови Служби безпеки України, затверджених розпорядженням Центрального управління Служби безпеки України від 11.06.2020 №112/ДСК, від 18.06.2020 №3/2672 (т.1, а.с.208-209).

Відповідно до вказаного акта позивач зазначив, що акт відмови від ознайомлення не відповідає дійсності.

Зі змісту Акта також вбачається, що причини відмови позивача від підписання висновку про неможливість подальшого службового використання військовослужбовця та подання до звільнення з військової служби в Службі безпеки України не вказані, від надання пояснень позивач відмовився.

Відповідно до витягу з наказу Голови Служби безпеки України від 23.04.2021 №538-ОС/дск генерал-майора ОСОБА_1 звільнено з військової служби з дня виключення зі списків особового складу за підпунктом «а» пункту 61 (у запас Служби безпеки України) та підпунктом «в» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас Служби безпеки України, виключивши його зі списків особового складу з урахуванням часу на здавання посади з 26 квітня 2021 року.

Позивач ознайомлений з наказом від 23.04.2021 №538-ОС/дск під особистий підпис 28.04.2021 (т.1, а.с.184-185).

До суду з даним позовом позивач звернувся 27.05.2021, в межах визначеного частиною 5 статті 122 КАС України строку, що підтверджується копією фіскального чеку від 27.05.2021 (т.5, а.с.185).

Позивач, не погоджуючись з наказом Голови Служби безпеки України від 23.04.2021 №538-ОС/дск в частині звільнення його з військової служби, зазначаючи про протиправність дії (бездіяльності) Служби безпеки України щодо непризначення його на посаду нижчого ступеня з 08.11.2019 по 23.04.2021 та про протиправні дії (бездіяльність) Служби безпеки України щодо невчинення дій відносно надання йому пропозиції обійняти вакантну посаду начальника регіонального органу - обласного управління Служби безпеки України з 08.11.2019 по 23.04.2021, звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово зазначав таке:

- зміст права на працю полягає в можливості кожної особи заробляти собі на життя працею, яку вона вільно обирає або на яку вільно погоджується (стаття 43 Конституції України); це право забезпечується обов`язком держави створювати громадянам умови для повного його здійснення, гарантувати рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовувати програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 9 липня 1998 року № 12-рп/98);

- право на працю означає не гарантування державою працевлаштування кожній особі, а забезпечення саме рівних можливостей для реалізації цього права (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007);

- свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові правовідносини для реалізації своїх здібностей; реалізація права громадянина на працю здійснюється шляхом укладення ним трудового договору і виконання кола обов`язків за своєю спеціальністю, кваліфікацією або посадою, яка передбачається структурою і штатним розписом підприємства, установи чи організації; держава, забезпечуючи стабільність трудових правовідносин, здійснює їх нормативне регулювання з метою створення справедливих, безпечних і сприятливих для життя і здоров`я умов праці, підвищення її продуктивності, гарантування рівності прав та можливостей кожного працівника, збереження його працездатності, трудового довголіття, захисту на випадок безробіття; законодавча діяльність у сфері регулювання праці, зокрема щодо умов та порядку припинення трудових правовідносин, має відповідати нормам і принципам, визначеним у Конституції України, а також узгоджуватися із міжнародними зобов`язаннями, які випливають з участі України у діяльності міжнародних організацій, у тому числі Міжнародної організації праці (абзаци п`ятий, шостий пункту 2, абзаци четвертий, п`ятий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019);

- всі трудові відносини повинні ґрунтуватися на принципах соціального захисту та рівності для всіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором, що, зокрема, має відображатись у встановленні вичерпного переліку умов та підстав припинення таких відносин; зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права; вільний вибір передбачає різноманітність умов праці, проте сталими (обов`язковими) є гарантії захисту працівника від незаконного звільнення за будь-яких умов праці (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2, абзац перший підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 4 вересня 2019 року № 6-р(II)/2019);

- невід`ємним елементом реалізації конституційного права на працю є забезпечення державою належних гарантій від незаконного звільнення; звільнення може вважатись таким, що відповідає припису частини шостої статті 43 Конституції України, якщо воно здійснено на підставі закону, норми якого відповідають вимогам верховенства права, потреба звільнення спрямована на досягнення правомірної (легітимної) мети, а застосовані при звільненні особи заходи є домірними (пропорційними); зміст конституційної гарантії захисту від незаконного звільнення полягає також у тому, що при законодавчому регулюванні цих відносин мають бути дотримані вимоги Конституції України щодо створення державою умов для повного здійснення громадянами права на працю у випадках, коли звільнення працівника відбувається всупереч його бажанню (абзаци другий, третій пункту 3, абзац другий пункту 6 мотивувальної частини Рішення від 21 липня 2021 року № 4-р(II)/2021.

Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про Службу безпеки України», відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частинами першою та другою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII; тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про Службу безпеки України» від 25.03.1992 № 2229-XII (далі Закон № 2229-XII; тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Служба безпеки України - державний правоохоронний орган спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України.

Статтею 19 Закону № 2229-XII визначено, що кадри Служби безпеки України складають, зокрема, співробітники-військовослужбовці, працівники, які уклали трудовий договір із Службою безпеки України, а також військовослужбовці строкової служби. Порядок обліку кадрів Служби безпеки України затверджується Головою Служби безпеки України.

За змістом статті 20 Закону № 2229-XII на співробітників-військовослужбовців та військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством.

Порядок проходження військової служби за контрактом особами офіцерського складу, сержантського і старшинського складу, рядового складу Служби безпеки України (далі також - військовослужбовці Служби безпеки України), виконання ними військового обов`язку в запасі та особливості проходження військової служби в особливий період визначає Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затверджене Указом Президента України від 27.12.2007 року № 1262/2007 (далі Положення № 1262/2007; тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За приписами пункту 42 Положення № 1262/2007 призначення на посади заступників Голови Служби безпеки України, начальників відповідних підрозділів Центрального управління згідно із законодавством, регіональних органів та ректора Національної академії Служби безпеки України здійснюється Президентом України за поданням Голови Служби безпеки України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача відповідно до Указу Президента України «Про призначення А.Олійника начальником Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області» від 15.06.2018 №165/2018 призначено на посаду начальника Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області.

Указом Президента України від 07.11.2019 №820/2019 ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області.

Наказом Голови Служби безпеки України від 20.11.2019 №1557-ос ОСОБА_1 зарахований у розпорядження Голови Служби безпеки України за підпунктом «б» пункту 48 (у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27.12.2007 №1262, з 08.11.2019 до 07.02.2020.

Відповідно до пункту 48 Положення № 1262/2007 зарахування військовослужбовців Служби безпеки України у розпорядження прямих начальників (командирів), а за рішенням Голови Служби безпеки України - у розпорядження його першого заступника чи заступника, начальника (командира) іншого функціонального підрозділу Центрального управління, органу, закладу, установи Служби безпеки України або штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України допускається, зокрема у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів (зміна організаційно-штатної побудови, передислокація, перерозподіл функціональних обов`язків та наявних сил у зв`язку зі зміною покладених завдань, здійснення планових та позапланових переміщень військовослужбовців по службі у зв`язку з проведенням загальної ротації кадрів, прийняття Головою Служби безпеки України управлінських рішень щодо переміщення військовослужбовців для здійснення оперативно-службової діяльності на окремих напрямах та підвищення її ефективності) - до 3 місяців (підпункт «б»).

Військовослужбовці, зараховані в розпорядження, продовжують проходити військову службу та виконують обов`язки військової служби (завдання) у межах, визначених тією посадовою особою, в чиєму розпорядженні вони перебувають. За ними зберігається матеріальне та грошове забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, якщо інше не передбачено законодавством.

Після закінчення строку перебування військовослужбовця у розпорядженні прямого начальника (командира), а також у разі відсутності підстав для дальшого перебування в розпорядженні він призначається на посаду або звільняється з військової служби в установленому порядку.

Військовослужбовець, який після закінчення строку перебування у розпорядженні у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів не призначений на посаду через відсутність вакантних посад (рівної або нижчої не більш як на один ступінь) у Службі безпеки України або через ненадання військовослужбовцем згоди на призначення на іншу нижчу посаду, звільняється в установленому порядку з військової служби. Вакантні посади, на яких може бути використано військовослужбовця з дотриманням вимог, встановлених пунктом 43 цього Положення, визначаються начальником (керівником) підрозділу (органу, закладу, установи), у розпорядженні якого перебуває військовослужбовець.

Військовослужбовці Служби безпеки України звільняються з посад та зараховуються в розпорядження наказами по особовому складу начальників (командирів), які мають право призначення на ці посади, а військовослужбовці, призначення на посади та звільнення яких з посад належить до повноважень Президента України, зараховуються у розпорядження наказами Голови Служби безпеки України по особовому складу на підставі відповідного Указу Президента України про звільнення з посади.

Час перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустках, передбачених пунктом 53 цього Положення, час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення із перебуванням безпосередньо в районах антитерористичної операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях або забезпеченні їх здійснення із перебуванням безпосередньо в районах здійснення таких заходів із загальної тривалості періоду перебування у розпорядженні прямих начальників (командирів) виключається.

Механізм реалізації вимог Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України від 27.12.2007 року № 1262/2007 визначено Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженою наказом Служби безпеки України від 14.10.2008 №772, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.12.2008 за №1323/16014 (далі - Інструкція №772; тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пункт 1.3 Інструкції №772 визначає, що на військовослужбовців, які подаються до присвоєння військового звання (пониження у військовому званні, позбавлення військового звання, поновлення у військовому званні), призначення на посади (крім призначення на рівні посади без зміни профілю службової діяльності) або звільнення з військової служби, в органах, підрозділах, закладах, установах Служби безпеки України оформляються подання на бланках (додатки 1-5 до цієї Інструкції), які підписуються їх прямими начальниками та направляються в порядку підпорядкування через підрозділи кадрового забезпечення для прийняття рішення начальниками, зазначеними в пункті 1.2 цієї Інструкції. Зазначені подання готуються підрозділами, в яких проходять військову службу вказані військовослужбовці (крім подань до призначення на посади в інші органи, підрозділи, заклади, установи та їх структурні підрозділи, які готуються цими органами, підрозділами, закладами, установами та їх структурними підрозділами за погодженням з прямими начальниками військовослужбовців). Організаційно-методичне забезпечення їх підготовки здійснює Управління роботи з особовим складом.

У поданнях щодо призначення на посади, присвоєння чергового військового звання «полковник», достроково або на один ступінь вище за військове звання, передбачене штатною посадою, пониження у військовому званні, позбавлення військового звання, поновлення у військовому званні зазначаються стисла характеристика ділових та моральних якостей військовослужбовця, професійна підготовка, відповідність кваліфікаційним вимогам, рівень фізичної підготовки, стан справ на ділянці роботи, за яку він відповідає, досягнуті результати.

Призначення військовослужбовця, який перебуває у розпорядженні відповідного начальника, здійснюється на підставі подання до призначення (додаток 4 до цієї Інструкції).

У разі оформлення подання до звільнення з військової служби у ньому зазначається: що стало підставою для оформлення документів до звільнення; коли і ким проведено бесіду про звільнення; чи ознайомлений військовослужбовець із розрахунком вислуги років; його ставлення до звільнення; обставини, що визначають необхідність звільнення за вказаними в поданні підпунктами і пунктами Положення; право військовослужбовця на носіння військової форми одягу; клопотання про вид заохочення; інформація про використання військовослужбовцем передбачених законодавством відпусток та необхідність виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток; пропозиції про припинення доступу до державної таємниці.

Крім того, у поданнях робиться висновок про доцільність вчинення зазначених у цих поданнях дій: призначення на посади; присвоєння військового звання (у тому числі й достроково); пониження у військовому званні; позбавлення військового звання; поновлення у військовому званні; звільнення з військової служби.

Згідно з пунктом 4.3 розділу IV Інструкції №772 призначення військовослужбовців на штатні посади з урахуванням вимог пункту 43 Положення здійснюється: на керівні посади від начальника відділу, завідувача кафедри, їм рівних і вище (крім випадків, коли законодавством України встановлений інший порядок призначення на посади) - наказами Голови Служби безпеки України.

Пункт 4.9 розділу IV Інструкції №772 визначає, що зарахування військовослужбовців у розпорядження відповідних начальників (пункт 48 Положення) це визначення їх тимчасового службово-посадового становища, коли вони проходять військову службу у підпорядкуванні відповідних начальників, але без призначення на конкретні посади.

Начальники, у розпорядженні яких перебувають військовослужбовці, зобов`язані організовувати їх службову діяльність, здійснювати контроль за нею відповідно до вимог військових статутів Збройних Сил України, Положення, інших нормативно-правових актів та несуть відповідальність за дотримання встановлених термінів перебування підлеглих у розпорядженні. Вони зобов`язані своєчасно, до закінчення терміну перебування в розпорядженні, ініціювати призначення таких військовослужбовців на відповідні посади чи у разі наявності підстав вживати заходів щодо їх звільнення з військової служби. Рішення щодо подальшого службового використання військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні Голови Служби безпеки України або його заступників, приймаються відповідно Головою Служби безпеки України або його заступниками. Управління роботи з особовим складом здійснює загальний контроль за дотриманням встановлених термінів перебування військовослужбовців Служби безпеки України у розпорядженні відповідних начальників, а стосовно військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні Голови Служби безпеки України, також вносить пропозиції щодо їх подальшого службового використання.

Відповідно до пункту 4.10 розділу IV Інструкції №772 зарахування військовослужбовців у розпорядження прямих начальників у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів (підпункт «б» пункту 48 Положення) здійснюється за рішенням Голови Служби безпеки України на підставі мотивованих рапортів відповідних начальників у разі звільнення їх з посад у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням у Службі безпеки України або її органах, підрозділах, закладах, установах інших організаційних заходів. При проведенні організаційно-штатних змін, унаслідок яких передбачається скорочення посад військовослужбовців, разом з організаційно-штатними пропозиціями подаються в установленому порядку пропозиції щодо подальшого використання військовослужбовців, посади яких скорочуватимуться.

З військовослужбовцем, якого звільнено з посади у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів та зараховано у розпорядження, начальник, у розпорядження якого він зарахований, або один із його заступників (з військовослужбовцем, який зарахований у розпорядження Голови Служби безпеки України, Голова Служби безпеки України чи за його дорученням один із його заступників або начальник Управління роботи з особовим складом) проводить бесіду, під час якої ознайомлює його з наказом про зарахування у розпорядження, роз`яснює права та обов`язки, пов`язані з перебуванням у розпорядженні, доводить тимчасові функціональні обов`язки на період перебування у розпорядженні, а також попереджає про те, що у разі, якщо до завершення строку перебування у розпорядженні він не буде призначений на штатну посаду відповідно до пунктів 44-46 Положення, у встановленому порядку вирішуватиметься питання про можливість його подальшого використання на військовій службі. Результати цієї бесіди оформлюються довідкою (рапортом), яка (який) долучається до частини Особова справа матеріалів особової справи військовослужбовця.

Призначення військовослужбовців, посади яких скорочуються або які зараховані у розпорядження, здійснюється відповідно до вимог пункту 1.3 розділу I цієї Інструкції та пункту 4.3 цього розділу (абзац 3 пункту 4.10 розділу IV Інструкції №772).

У разі відсутності в органі, підрозділі, закладі, установі рівної посади, яку займав військовослужбовець до зарахування в розпорядження, керівник цього органу, підрозділу, закладу, установи не пізніше місяця з дня зарахування військовослужбовця у розпорядження організовує через Управління роботи з особовим складом підбір відповідних посад у системі Служби безпеки України з урахуванням його фахової підготовки, досвіду та напряму роботи, результатів попередньої діяльності, стану здоров`я. Зазначені заходи не проводяться у випадку прийняття посадовою особою, визначеною у пункті 67 Положення, рішення про задоволення клопотання (поданого рапорту) військовослужбовця, який зарахований у розпорядження, про звільнення з військової служби у Службі безпеки України у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

У разі неможливості призначення військовослужбовця, який перебуває в розпорядженні у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, на рівну посаду відповідним начальником приймається рішення про призначення такого військовослужбовця на нижчу посаду (не більше як на один ступінь), а за його бажанням чи згодою згідно з поданим рапортом на будь-яку іншу нижчу посаду або звільнення з військової служби в установленому порядку. Після закінчення строку перебування військовослужбовця у розпорядженні (з урахуванням його продовження відповідно до пункту 4.14 цієї Інструкції) та у разі прийняття з урахуванням вимог законодавства, яким встановлено додаткові гарантії соціального захисту для окремих категорій осіб, рішення про неможливість подальшого його службового використання в органах, підрозділах, закладах, установах складається (стосовно тих, які перебувають у розпорядженні Голови Служби безпеки України, Управлінням роботи з особовим складом) та затверджується їх керівниками (стосовно тих, які перебувають у розпорядженні Голови Служби безпеки України, Головою Служби безпеки України) висновок, який долучається до матеріалів на звільнення військовослужбовця з військової служби. У зазначеному висновку в обов`язковому порядку зазначаються:

біографічні дані військовослужбовця (прізвище, ім`я та по батькові, дата народження, стаж військової служби);

остання посада перед зарахуванням у розпорядження з датою призначення на неї;

строк останнього перебування в розпорядженні;

вжиті заходи щодо подальшого службового використання цього військовослужбовця та посадові особи, які брали участь у цих заходах;

результати медичного огляду в разі направлення військовослужбовця до військово-лікарських комісій для визначення ступеня придатності до військової служби за станом здоров`я;

результати вжитих заходів та висновки щодо подальшого службового використання військовослужбовця.

У відповідності до абзацу 5 пункту 1.3 розділу І Інструкції № 772 призначення військовослужбовця, який перебуває у розпорядженні відповідного начальника, здійснюється на підставі подання до призначення (додаток 4 до Інструкції №772).

Згідно з пунктом 7.2 Інструкції №772 військовослужбовці, які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів (у разі неможливості їх використання на службі), попереджаються начальником органу, підрозділу, закладу, установи про звільнення з військової служби через ознайомлення з висновком, зазначеним у пункті 4.10розділу IV цієї Інструкції (з підтвердженням ознайомлення особистим підписом військовослужбовця).

За змістом пункту 7.4 розділу VII Інструкції №772, з військовослужбовцями, які звільняються за однією з підстав, передбачених підпунктами "а"-"д", "з", "ї", "к" пункту 62Положення та підпунктами "а"-"д", "и", "і" пункту 63Положення, перед звільненням із військової служби проводиться не менше двох індивідуальних бесід.

Перша бесіда проводиться завчасно перед поданням до звільнення, під час якої роз`яснюються підстави і строки подання до звільнення, пільги та переваги з працевлаштування і матеріально-побутового забезпечення, надаються необхідні роз`яснення з інших питань, встановлюється підрозділ Центрального управління, регіональний орган Служби безпеки України чи військовий комісаріат для направлення військовослужбовця на військовий облік, місце його проживання після звільнення, з`ясовуються прохання військовослужбовця.

Друга бесіда проводиться безпосереднім начальником перед надсиланням подання до звільнення, під час якої надаються відповіді на запитання і прохання, висловлені військовослужбовцем під час першої бесіди, уточнюються підстави звільнення з урахуванням висновку військово-лікарської комісії та інші питання, пов`язані зі звільненням.

Зміст проведених бесід відображається в листках бесід, що підписуються начальниками, які проводили бесіди, та військовослужбовцем, що звільняється. Листки бесід долучаються до частини "Особова справа" матеріалів особової справи військовослужбовця.

У разі відмови військовослужбовця підписати листок бесіди його підписує начальник, який проводив бесіду, та особи, присутні під час бесіди, із зазначенням факту відмови.

Відповідно до пункту 62 Положення №1262 звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється на підставах, передбачених частинами другою шостою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Підпунктом «в» пункту 2 частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовослужбовці, які проходять кадрову військову службу, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів оголошення мобілізації протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану до оголошення мобілізації) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості їх використання на службі.

Звільнення військовослужбовців Служби безпеки України з військової служби, зокрема осіб офіцерського складу Служби безпеки України у військових званнях до полковника (капітана 1 рангу) включно, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, здійснюється Головою Служби безпеки України (абзац другий підпункту «б» пункту 67 Положення №1262).

Таким чином, призначення військовослужбовця органів Служби безпеки України, який перебуває в розпорядженні відповідних начальників (командирів) у зв`язку із проведенням організаційних заходів, проводиться у можливо короткий строк і не пізніше строків, зазначених у пункті 48 Положення №1262. В усіх випадках переміщення військовослужбовця Служби безпеки України по службі має забезпечуватись його використання за основною або спорідненою спеціальністю чи з урахуванням набутого досвіду. У разі неможливості призначення військовослужбовця, який перебуває в розпорядженні у зв`язку із проведенням організаційних заходів, на рівну посаду відповідним начальником приймається рішення про призначення такого військовослужбовця на нижчу посаду (не більше як на один ступінь), а за його бажанням чи згодою згідно з поданим рапортом на будь-яку іншу нижчу посаду або звільнення з військової служби в установленому порядку. Військовослужбовець звільняється в установленому порядку з військової служби після закінчення строку перебування у розпорядженні у зв`язку із проведенням організаційних заходів, якщо він не призначений на посаду через відсутність вакантних посад (рівної або нижчої не більш як на один ступінь) у Службі безпеки України або через ненадання військовослужбовцем згоди на призначення на іншу нижчу посаду. При цьому, підбір відповідних посад у системі Служби безпеки України здійснюється військовослужбовцю з урахуванням його фахової підготовки, досвіду та напряму роботи, результатів попередньої діяльності, стану здоров`я.

За приписами пункту 4.5 Положення №1262 вакантною вважається посада, яка є не укомплектованою, а також посада, яку обіймав військовослужбовець, звільнений з військової служби, але не виключений зі списків особового складу.

Як встановлено судом, з часу звільнення позивача відповідно до Указу Президента України від 07.11.2019 №820/2019 з посади начальника Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області та зарахування позивача наказом Голови Служби безпеки України від 20.11.2019 №1557-ос у розпорядження Голови Служби безпеки України за підпунктом «б» пункту 48 (у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27.12.2007 №1262, до складання подання до звільнення позивача, позивач перебував у розпорядженні Голови Служби безпеки України до 13.08.2020 (з урахуванням перебування ОСОБА_1 у щорічних відпустках за 2017-2020 роки).

Водночас, відповідно до довідки про бесіду з генерал-майором ОСОБА_1 від 03.09.2020 з ОСОБА_1 проведено бесіду з приводу його подальшого використання на військовій службі в Службі безпеки України, під час якої позивача, зокрема, ознайомлено з витягом з наказу Голови Служби безпеки України від 20.11.2019 №1557-ос про зарахування його у розпорядження Голови Служби безпеки України за підпунктом «б» пункту 48 (у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27.12.2007 №1262, з 08.11.2019. Відповідно до листка бесіди з генерал-майором ОСОБА_1 від 02.03.2021 під час бесіди ОСОБА_1 ознайомлено зі списком вакантних посад відповідного рівня в системі Служби безпеки України та повідомлено, що термін перебування його у розпорядженні Голови Служби безпеки України закінчився 13.08.2020.

З матеріалів справи також вбачається, що під час бесіди позивач 02.03.2021 виявив бажання подальшу військову службу проходити в Управлінні Служби безпеки України у Дніпропетровській області на посаді першого заступника начальника управління. За твердженнями відповідача, призначення позивача на посаду першого заступника начальника Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області не погоджено начальником зазначеного регіонального органу, у зв`язку з наявністю іншого кандидата на цю посаду. Водночас, за твердженням відповідача, призначення позивача на інші рівнозначні посади не розглядалося, оскільки таке рішення приймається Президентом України за поданням Голови Служби безпеки України.

З урахуванням наведеного, суд звертає увагу, що позивача ознайомлено зі списком вакантних посад відповідного рівня в системі Служби безпеки України 02.03.2021, при цьому зарахування позивача у розпорядження Голови Служби безпеки України за підпунктом «б» пункту 48 (у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів) №1262 відбулося 08.11.2019, а термін перебування його у розпорядженні Голови Служби безпеки України закінчився 13.08.2020.

09.04.2021, враховуючи закінчення строку перебування ОСОБА_1 у розпорядженні, відсутності підстав для його продовження, а також неможливість його подальшого службового використання у Службі безпеки України, відповідачем були підготовлені відповідні матеріали на звільнення позивача з військової служби в Службі безпеки України. Так, відповідно до висновку про неможливість подальшого службового використання від 09.04.2021, за підписами начальника Головної інспекції СБ України, начальника Управління роботи з особовим складом СБ України та начальника Управління правового забезпечення СБ України, запропоновано звільнити генерал-майора ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «а» пункту 61 (у запас Служби безпеки України) та підпунктом «в» (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас Служби безпеки України.

У контексті зазначеного суд визнає обґрунтованими доводи позивача стосовно того, що за весь час перебування позивача у розпорядженні Голови Служби безпеки України відповідачем не вчинялися дії щодо здійснення пропозиції зайняти вакантну посаду, вакантну посаду було запропоновано тільки один раз під час бесіди з позивачем 02.03.2021, тоді, як вказує сам відповідач, термін перебування його у розпорядженні закінчився 13.08.2020.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, запропонована відповідачем посада першого заступника начальника Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області не була погоджена начальником зазначеного регіонального органу. Зазначене підтверджується листом начальника Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області від 10.03.2021 №55/14-2448/ДСК, наданим Службою безпеки України на виконання вимог ухвали Київського окружного адміністративного суду від 19.12.2024.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.12.2024 витребувано у Служби безпеки України, зокрема, копію списку вакантних посад відповідного рівня в системі Служби безпеки України, з якими позивача ознайомлено під час бесіди 02.03.2021.

18.02.2025 до суду надійшли додаткові пояснення Служби безпеки України на виконання вимог ухвали Київського окружного адміністративного суду від 19.12.2024, в яких відповідач зазначив про неможливість надати інформацію про призначення начальників управлінь регіональних органів, оскільки подання про їх призначення були підготовлені в одному примірнику і направлені в Офіс Президента України. Інформація про періоди, коли посада першого заступника начальника Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області була вакантною не може бути надана, оскільки в автоматизованому обліку кадрів Служби безпеки України відсутня технічна можливість побудови алгоритму для визначення та відбору вакантних посад за минулий період.

Водночас, як вказує позивач, з публічних джерел відома інформація, що протягом перебування позивача у розпорядженні Голови Служби безпеки України (з 08.11.2019 по дату звільнення з військової служби 26.04.2021) мало місце ряд призначень в територіальних органах Служби безпеки України, зокрема й на посади начальників територіальних управлінь (арк. 6-10 том 1; арк.41-44, 108-109 том 3), а з наданого у відповідь на адвокатський запит позивача від 11.06.2021 №10/06/2020-1 відповідачем листа від 22.06.2021 №11/2-С-304/64 вбачається, що кількість військовослужбовців, які перебували у розпорядженні за посадами начальників регіональних органів, їх перших заступників та заступників у період з 08.11.2019 по 22.04.2021 складала 96 осіб.

Крім того, з інформації про дані щодо вакантних посад від заступника начальника управління та вище в системі Служби безпеки України (станом на 02.03.2021), наданої безпосередньо відповідачем на виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.11.2021, вбачається наявність 21 вакантної посади (т.1, а.с.194).

На думку суду, вищезазначене свідчить про невиконання відповідачем обов`язків, встановлених приписами законодавства, зокрема положеннями 4.9 розділу IV Інструкції №772, відповідно до яких начальники, у розпорядженні яких перебувають військовослужбовці, зобов`язані організовувати їх службову діяльність, своєчасно, до закінчення терміну перебування в розпорядженні, ініціювати призначення таких військовослужбовців на відповідні посади чи у разі наявності підстав вживати заходів щодо їх звільнення з військової служби, а Управління роботи з особовим складом, у свою чергу, має здійснювати загальний контроль за дотриманням встановлених термінів перебування військовослужбовців Служби безпеки України у розпорядженні відповідних начальників, а стосовно військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні Голови Служби безпеки України, також вносить пропозиції щодо їх подальшого службового використання.

Водночас, як передбачено підпунктом «в» пункту 2 частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці, які проходять кадрову військову службу, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів оголошення мобілізації протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану до оголошення мобілізації) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості їх використання на службі.

У порушення вищезазначених приписів відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого в силу положень частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не надано до суду доказів виконання Службою безпеки України встановлених законодавством обов`язків з організації службової діяльності позивача, як військовослужбовця, який перебуває у розпорядженні, своєчасного до закінчення терміну перебування в розпорядженні ініціювання призначення позивача на відповідну посаду. Так само не надано до суду доказів неможливості використання позивача на службі, що прямо передбачено положеннями Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Більше того, суд звертає увагу, що з акту про відмову від підписання документальних матеріалів щодо звільнення з військової служби в Службі безпеки України генералом-майором ОСОБА_1 від 21.04.2021, зокрема, вбачається, що позивач заперечив факт відмови від ознайомлення з тимчасовими функціональними обов`язками, про що було вказано у висновку про неможливість подальшого службового використання військовослужбовця та поданні до звільнення з військової служби, у той же час в акті про відмову зазначено, що позивача ознайомлено з актом відмови від ознайомлення з тимчасовими функціональними обов`язками на період його перебування у розпорядженні Голови Служби безпеки України, затверджених розпорядженням Центрального управління Служби безпеки України від 11.06.2020 №112/ДСК, від 18.06.2020 №3/2672.

Відповідно до вказаного акта позивач зазначив, що акт відмови від ознайомлення не відповідає дійсності. Відповідачем доказів зазначеного до суду не надано. Водночас, суд завертає увагу, що позивача ознайомлено з актом відмови від ознайомлення з тимчасовими функціональними обов`язками на період його перебування у розпорядженні Голови Служби безпеки України, затверджених розпорядженням Центрального управління Служби безпеки України від 11.06.2020 №112/ДСК, від 18.06.2020 №3/2672, 21.04.2024, що свідчить про несвоєчасність виконання відповідачем встановлених приписами Інструкції №772 обов`язків.

Крім того, відповідно до листка бесіди з генерал-майором ОСОБА_1 від 20.04.2021 під час бесіди з ОСОБА_1 позивача поінформовано, що термін перебування його у розпорядженні був продовжений на час перебування у щорічних основних відпустках та на лікарняних до 13.08.2020 та доведено до відома про затвердження керівництвом Служби безпеки України висновку про неможливість подальшого службового використання військовослужбовця, у зв`язку з чим будуть підготовлені матеріали про звільнення у квітні 2021 року. Позивача ознайомлено з даним листком бесіди 21.04.2021. Таким чином, відповідач повідомив позивача про неможливість подальшого службового використання військовослужбовця та про ініціювання процедури звільнення з військової служби в Службі безпеки України лише 21.04.2021.

Суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що призначення військовослужбовців рівня позивача за поданням відповідних начальників чи відхилення їх кандидатур є дискреційним правом (повноваженнями) Голови Служби безпеки України.

Разом з цим, на переконання суду, вказані повноваження не можуть застосовуватись свавільно, без належного обґрунтування та підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у поданні начальника Головної інспекції СБ України від 12.04.2021 до звільнення позивача з військової служби зазначено неможливість подальшого службового використання позивача.

Однак, в матеріалах справи відсутні, і на вимогу суду не надані, об`єктивні підстави неможливості використання позивача на військовій службі в органах Служби безпеки України.

Зокрема, відповідачем не обґрунтовано та не надано належних доказів наявності переваг порівняно із позивачем у військовослужбовців, призначених на посади заступників начальників управління, зокрема й призначеного на посаду першого заступника начальника Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області, досвіду та напряму роботи, результатів попередньої діяльності, стану здоров`я тощо.

Суду не доведено правомірності непогодження кандидатури позивача у призначенні на вакантну посаду першого заступника начальника Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області за поданням до призначення позивача, хоча за наданими суду доказами відсутні будь-які недоліки в роботі та зауваження щодо позивача. Натомість, згідно змісту наявних в справі матеріалів, позивач за діловими, особистими якостями, досвідом роботи характеризується виключно позитивно, має статус учасника бойових дій, брав участь в антитерористичній операція на сході України (АТО).

Також, відповідачем не доведено неможливості призначення позивача на інші рівнозначні або як виняток на ступінь нижчі посади, які були вакантними в період перебування позивача у розпорядженні Голови Служби безпеки України, та наявності у осіб, призначених на ці посади, переваг порівняно із позивачем стосовно фахової підготовки, досвіду та напряму роботи, результатів попередньої службової діяльності, стану здоров`я тощо.

Відповідно до послужного списку позивача позивач прийняв військову присягу 09 квітня 1993 року у Хмельницькому інституті Прикордонних військ України. На військовій службі в Збройних Силах України перебував з 01.08.1990 по 09.03.1993, в Прикордонних Військах України з 09.03.1993 по 18.05.1995, в Службі безпеки України з 18.05.1994 по 26.04.2021 (т.1, а.с.180-182, т.5, а.с.129-141).

ОСОБА_1 в 1994 році закінчив Інститут Прикордонних військ України за спеціальністю командна тактика прикордонних та мотострілецьких військ, що підтверджується дипломом НОМЕР_2 від 15.04.1994 (т.5, а.с.188). У 1996 році закінчив курси підвищення кваліфікації при Академії СБ України. 11.12.2014 позивачу встановлено статус

Згідно з розрахунком вислуги років (страхового стажу) для призначення пенсії від 01.03.2021 №11/2-4048к-дск вислуга років позивача на 26.04.2021 (день звільнення з військової служби) складає: календарна 30 років 08 місяців 26 днів, пільгова 04 роки 03 місяці 27 днів, загальна 35 років 23 дні (т.1, а.с.186-193).

У судовому засіданні 04.03.2025 позивач був допитаний як свідок (за згодою).

Під час судового засідання позивач, допитаний як свідок, підтвердив, що 02.03.2021 під час бесіди його було ознайомлено зі списком наявних вакантних посад відповідного рівня у структурі Служби безпеки України. Йому також було запропоновано обрати одну з цих посад для подальшого проходження військової служби. Позивач засвідчив, що висловив бажання продовжити службу в Управлінні СБУ у Дніпропетровській області на посаді першого заступника начальника управління. Однак призначення на цю посаду не відбулося через відсутність згоди самого відповідача. Водночас позивач зазначив, що з березня 2021 року питання щодо його подальшого проходження служби або призначення на інші рівнозначні посади не розглядалося. Відповідач не вжив жодних дій та не запропонував жодної альтернативної рівнозначної вакантної посади, які були наявні. Позивач також повідомив, що є кадровим військовослужбовцем зі стажем понад 30 років, генерал-майором запасу СБУ, не має дисциплінарних стягнень та має статус учасника бойових дій, який відповідач не врахував, як підставу для переважного права залишення на службі.

З урахуванням зазначених обставин, заслухавши свідчення позивача та проаналізувавши письмові докази, суд звертає увагу на те, що відповідач не спростував тверджень позивача про наявність інших вакантних посад, які могли бути йому запропоновані. Також не було доведено неможливості призначення позивача на ці посади або, як виняток, на посади нижчого рівня, що були вакантними під час його перебування в розпорядженні Голови СБУ.

Крім того, відповідач не врахував професійну підготовку, досвід служби позивача, результати його попередньої діяльності та статус учасника бойових дій, що в силу приписів статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII є обставиною, яка підлягає обов`язковому врахуванню, оскільки є пільгою учасника бойових дій, яка встановлена законодавством.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Служби безпеки України щодо непризначення ОСОБА_1 на посаду нижчого ступеня з 08.11.2019 по 23.04.2021 та визнання протиправною бездіяльності Служби безпеки України щодо невчинення дій відносно надання пропозиції ОСОБА_1 обійняти вакантну посаду начальника регіонального органу - обласного управління Служби безпеки України з 08.11.2019 по 23.04.2021 є такими, що підлягають задоволенню, а оскаржуваний наказ Голови Служби безпеки України №538-ОС/дск від 23.04.2021 в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби є необґрунтованим, протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про поновлення позивача на військовій службі в органах Служби безпеки України з 27.04.2021 на посаді начальника управління (бригадний генерал) суд зазначає таке.

У відповідності до абзаців другого, третього пункту 2 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі незаконного звільнення з військової служби або переміщення по службі військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом або перебуває на кадровій військовій службі, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді. Посада вважається нижчою, якщо за цією посадою штатним розписом передбачено нижче військове звання, а за умови рівних звань - менший посадовий оклад. У разі якщо штатним розписом передбачено два військових звання або диференційовані посадові оклади, до уваги береться вище військове звання або вищий посадовий оклад. У разі заподіяння йому таким звільненням (переміщенням) моральної шкоди вона може бути відшкодована за рішенням суду. У разі поновлення на військовій службі (посаді) орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання про виплату військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення (переміщення). Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і у пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання.

Відповідно до частини 1статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно із пунктом 4.9 Інструкції №772 зарахування військовослужбовців у розпорядження відповідних начальників - це визначення їх тимчасового службово-посадового становища, коли вони проходять військову службу у підпорядкуванні відповідних начальників, але без призначення на конкретні посади.

За таких обставин суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом поновлення його на військовій службі в органах Служби безпеки України з 27.04.2021 на посаді начальника управління (бригадний генерал).

При цьому, враховуючи наведені вище правові норми, позовні вимоги про зобов`язання Служби безпеки України поновити ОСОБА_1 в списках особового складу Служби безпеки України з 27.04.2021 є такими, що не підлягають до задоволення.

Крім цього, відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок №100), передбачено, що він застосовується у випадках вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду.

За змістом абзацу другого пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно із пунктом 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п. 8 розділу IV Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений Наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».

Згідно з пунктом 7 розділу І цього Порядку середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Відповідно до довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 від 23.11.2021 №21/2/2-1493 грошове забезпечення за два місяці перед звільнення з військової служби з 01.02.2021 по 31.03.2021 становило 42 923, 84 грн. Відтак середньоденна заробітна плата становить 727,52 грн (за останні 2 місяці 42 923, 84 грн /59 календарний день за останні два повні місяці).

Таким чином, середній заробіток позивача за весь період вимушеного прогулу складає

1 066 544,32 грн., виходячи з такого розрахунку: 1466 календарних днів (період з 27.04.2021 по 01.05.2025 включно) помножити на 727,52 грн. (розмір середньоденного грошового забезпечення), який підлягає стягненню зі Служби безпеки України.

Згідно зі статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач не довів правомірність звільнення позивача та прийняття оскаржуваного наказу з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Суд також зазначає, що відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на військовій службі у розпорядження та стягнення зі Служби безпеки України в середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць. Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення суми за один місяць становить 21 825,60 грн (727,52 грн х 30 днів).

Щодо встановлення судового контролю суд зазначає таке.

Відповідно до статті 381-1 Кодексу адміністративного судочинства України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.

Згідно з частиною п`ятою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України за письмовою заявою заявника суд під час ухвалення рішення суду може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати звіт про його виконання.

Приписи частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України кореспондують з закріпленими у пункті 4-1 частини шостої статті 246 КАС України приписами, згідно з якими, у разі необхідності у резолютивній частині також вказується здійснення судового контролю, передбаченого частинами п`ятою, шостою статті 382 цього Кодексу.

Отже, судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може встановити під час прийняття рішення у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду першої інстанції, та накладенням штрафу на керівника у разі відмови у прийнятті звіту.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Суд зауважує, що правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

При цьому, аби застосувати спосіб судового контролю, суд повинен мати обґрунтовані сумніви у виконанні суб`єктом владних повноважень свого конституційного обов`язку - виконання судового рішення.

З урахуванням наведеного, враховуючи, що позивачем не наведено обґрунтувань та не надано доказів, що підтверджують необхідність застосування процесуального інституту судового контролю за виконанням судового рішення, визначеного статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення такого судового контролю за виконанням судового рішення у справі.

Щодо клопотання представника про долучення доказів судових витрат, відповідно до якого останній просить суд включити до судових витрат позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 83 750, 00 грн суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Крім того, з аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Судом було встановлено, що між адвокатським об`єднанням «ЄВСТІГНЄЄВ, СИДОРЕНКО І ПАРТНЕРИ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги № 127-С від 03.05.2021 щодо захисту прав та інтересів позивача.

Додатком № 1 до договору про надання правової допомоги № 127-С від 03.05.2021 визначено орієнтовний порядок, обсяги та вартість правової допомоги, у суді першої інстанції, щодо захисту прав та інтересів ОСОБА_1 під час підготовки позовної заяви до Служби безпеки України та подальшого розгляду справи.

02.08.2021 між адвокатським об`єднанням «ЄВСТІГНЄЄВ, СИДОРЕНКО І ПАРТНЕРИ» та ОСОБА_1 підписано акт приймання-передачі наданих послуг №1 відповідно до Договору про надання правової допомоги № 127-С від 03.05.2021 на загальну суму 20 250,00 грн.

14.03.2025 між адвокатським об`єднанням «ЄВСТІГНЄЄВ, СИДОРЕНКО І ПАРТНЕРИ» та ОСОБА_1 підписано акт приймання-передачі наданих послуг №2 відповідно до Договору про надання правової допомоги № 127-С від 03.05.2021 на загальну суму 47 250,00 грн.

Відповідно до частин другої та третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Матеріли справи підтверджують виконання адвокатом робіт, зазначених у актах приймання-передачі наданих послуг, що є підставою для задоволення поданої заяви про розподіл судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на правову допомогу.

Наведене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 10.09.2020 у справі №420/6027/19.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (правова позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 13.08.2019 р. у справі №908/1654/18, від 12.09.2019 р. у справі №910/9784/18 та від 19.11.2019 р. у справі №5023/5587/12).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц дійшла висновку, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у вказаній справі зазначила про необхідність надання оцінки виключно тим обставинам, щодо яких сторона має заперечення.

Відповідач скористався своїм правом та подав заперечення про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу в яких просив відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 00/9888/19-а Верховний Суд уже виклав висновок щодо застосування статей 134, 139 КАС України в контексті ролі суду під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що, відповідно до частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Відповідно до клопотання представника позивача останній просить включити до судових витрат витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 83 750, 00 грн

Визначаючи співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує складність справи, що дана справа є справою, яка не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів; наявна судова практика у даній категорії справ.

Беручи до уваги зміст виконаних робіт (наданих послуг), суд вважає, що витрати на правничу допомогу за такі послуги є неспівмірними та завищеними, оскільки попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини не вимагало великих зусиль адвоката.

Отже, оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи, враховуючи предмет спору, конкретні обставини справи, суть наданих послуг, а також часткове задоволення позовних вимог суд вважає, що заявлений до відшкодування їх розмір 83 750, 00 грн є надмірним. Водночас, суд з урахуванням складності адміністративної справи, вважає, що в даному випадку співмірною є сума 20 000,00 грн.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд також зазначає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26 червня 2019 року, в якій сформував правову позицію, згідно з якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Відтак, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне зменшити витрати на правничу допомогу до 20 000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

У судовому засіданні 01.05.2025 проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст судового рішення складено 15.05.2025.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо непризначення ОСОБА_1 на посаду нижчого ступеня з 08.11.2019 по 23.04.2021.

3. Визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо невчинення дій відносно надання пропозиції ОСОБА_1 обійняти вакантну посаду начальника регіонального органу - обласного управління Служби безпеки України з 08.11.2019 по 23.04.2021.

4. Визнати протиправним та скасувати наказ Служби безпеки України №538-ОС/дск від 23.04.2021 в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

5. Зобов`язати Службу безпеки України поновити ОСОБА_1 на військовій службі в органах Служби безпеки України з 27.04.2021 на посаді начальника управління (бригадний генерал).

6. Зобов`язати Службу безпеки України зарахувати час вимушеного прогулу ОСОБА_1 у загальний строк військової служби з 27.04.2021 по дату поновлення на військовій службі.

7. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Служби безпеки України (місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул. Володимирська, 33, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 1 066 544,32 грн (один мільйон шістдесят шість тисяч п`ятсот сорок чотири гривні 32 копійки).

8. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

9. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Служби безпеки України (місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул. Володимирська, 33, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) витрати на правничу допомогу у сумі 20000,00 грн. (двадцять тисяч гривень 00 коп.)

10. Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на військовій службі в органах Служби безпеки України з 27.04.2021 на посаді начальника управління (бригадний генерал).

11. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Служби безпеки України (місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул. Володимирська, 33, ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення суми за один місяць у сумі 21 825, 60 грн (двадцять одна тисяча вісімсот двадцять п`ять гривень 60 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.