Справа № 307/1287/25
Суддя: Чопик В. В.
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 307/1287/25
Провадження № 2-а/307/33/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2025 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Чопик В.В., при секретарі Половко О.В., за участю позивача ОСОБА_1 , його представника Бедринець М.Ю., представника відповідача Фекете Й.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Бедринець М.Ю., до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Бедринець М.Ю., звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що він 18.11.2024 року інженер ТОВ «Атраком» виконуючи свої посадові обов`язки, виїхав з м. Мукачево в с-ще. Солотвино, Тячівського району для уточнення проходження траси ВОЛЗ. На блокпості на в`їзді в н.п. Нижня Апша, Тячівського району його було зупинено працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , працівниками поліції та прикордонної служби Тячівського району.

При перевірці документів позивачем було повідомлено уповноваженим особам ІНФОРМАЦІЯ_2 , що він перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , крім того є заброньованим працівником відповідно до Наказу Мінекономіки № 22838 від 30.08.2024 року на 06 місяців терміном до 10.03.2025 року та відповідно надав підтверджуючі дану обставину документи, а саме: електронний квиток з Резерв +, Витяг з наказу про бронювання працівника, Наказ Міністерства Цифрової Трансформації України про надання ТОВ «Атраком» статусу критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.

Також ним було повідомлено, що всі підтверджуючі документи було скеровано підприємством ТОВ «Атраком» на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 ще 05.09.2024 року та отримано ними 17.09.2024 року. У відповідності до наданих документів він дані уточнив вчасно, та у відповідності до даних з реєстру у нього наявна відстрочка до 10.03.2025 року, тип відстрочки бронювання.

Однак, не дивлячись на вказані обставини після зупинки та перевірки документів йому було повідомлено, що його дані відсутні в реєстрі «Оберіг» та запропонували прибути до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних, оскільки на думку працівників ТЦК бронь на папері не є документом та запевнили, що уточнення даних займе небагато часу, потрібно виключно перевірити наявність броні через комп`ютер в приміщенні ТЦК. Однак після здійсненої перевірки повідомили йому, що це не бронь і даних в базі немає. В подальшому від позивача відібрали телефон, і як йому стало відомо ігноруючи всі викладені ним факти та документи його було знято з військового обліку з ІНФОРМАЦІЯ_2 та поставлено на облік у ІНФОРМАЦІЯ_2 , формально проведено ВЛК. Будь які повідомлення позивача, що дії працівників ТЦК неправомірні, оскільки вимог закону він не порушив були проігноровані. В подальшому його без будь яких пояснень відвезли в АДРЕСА_1 в/ч НОМЕР_1 , далі у в/ч в АДРЕСА_1 , далі в АДРЕСА_2 в/ч НОМЕР_2 та в АДРЕСА_3 у в/ч жодна з військових частин не прийняла позивача, оскільки у відповідності до відомостей з реєстру він є заброньованим працівником, жодних вимог закону не порушив, що так само свідчить про неправомірні дії уповноважених осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після повернення до м. ІНФОРМАЦІЯ_2 де йому виключно повернули документи про бронювання та військовий квиток, жодних відомостей про нібито виявлене правопорушення йому повідомлено не було, як і про наявну постанову про адміністративне правопорушення, складену щодо нього посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 . Про наявність постанови №3891 по справі про адміністративне правопорушення йому стало відомо виключно коли йому заблокували рахунки та він дізнавшись в банку про наявність виконавчого провадження звернувся з заявою до відділу ДВС у м. Мукачеві Мукачівського району, Закарпатської області. На його заяву 03.04.2025 року йому і було надано оскаржувану постанову.

Зі змісту постанови № 3891 по справі про адміністративне правопорушення від 21 листопада 2024 року вбачається, що він, громадянин ОСОБА_1 будучи віськовозобов`язаним, протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, не виконав свої зобов`язання та не уточнив свої облікові дані через центри надання адміністративних послух або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження, зокрема не уточнив свої дані про стан здоров`я, шляхом проходження військово-лікарської комісії та визначення ступеню придатності до військової служби, чим порушив ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п.10 ст.1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», та п.22 Постанови КМУ №560 від 16.05.2024 року «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» з врахуванням вимог ч.1 ст 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів». Дата вчинення адміністративного правопорушення 17.07.2024 року, дата виявлення порушення 18.11.2024 року. Враховуючи викладене його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3, ст.210 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

Однак, з таким рішенням посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 погодитись неможливо, оскільки постанову винесено неправомірно, з порушенням процедури розгляду та складання самої постанови, не доведено вчинення ним адміністративного правопорушення.

Вважає вказану постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що прямо порушує права, з огляду на наступне.

Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП, оскільки він не отримував виклику до ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце свого проживання не змінював, його в супереч вимогам закону ніхто не повідомляв за заявленим ним номером телефону необхідність виклику до ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки він перебуває на військовому обліку, оновив свої персональні дані вчасно через додаток «Резерв +», має відстрочку від призову на військову службу тип бронювання, що підтверджується додатками до даної позовної заяви.

Звертає увагу суду на те, що посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо нього, оскільки жодного повідомлення про складену постанову ним отримано не було, як і належного повідомлення позивача про розгляд справи щодо нього, про наявність постанови щодо нього дізнався виключно після того як йому було заблоковано рахунки, після чого звернувся до відділу ДВС та лиш 03.04.2025 року отримав постанову.

Крім того вбачається порушення строків притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки як вбачається з постанови дата вчинення адміністративного правопорушення 18.07.2024 року, а оскаржувану постанову прийнято 21.11.2024 року тобто через 04 місяці після вчиненого на думку посадових осіб РТЦК правопорушення.

Твердження про виявлення правопорушення лише 18.11.2024 року є безпідставними, оскільки у відповідності до витягів з додатку Резерв + жодних порушень за позивачем зафіксовано не було, крім того у нього наявна відстрочка та бронювання починаючи з 13.07.2024 року до 01.11.2024 року, в подальшому яку було продовжено з 21.11.2024 року до 10.03.2025 року, та станом на сьогодні до 21.01.2026 року.

Як вбачається з витягу Резерв + позивач своєчасно уточнив свої військово-облікові дані, крім того підприємство ТОВ «Атраком» скеровувало відомості з приводу бронювання своїх працівників до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Жодних повісток, або повідомлень про необхідність прибуття до військкомату ані на поштову його адресу, ані за місцем роботи не надходила, хоча всі дані в тому числі місце роботи, місце проживання, контактний номер телефону та засоби електронної пошти він надав.

Вважає, що він виконав покладені на нього законом обов`язки, а тягар бездіяльності та неналежного виконання посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 покладених на них законом зобов`язань не має лягати на позивача та спричиняти для нього незадовільні наслідки.

Посилається на ст.19, 62 Конституції України, ст.. 7, 9, 210, 251, 245, 251,256, 280, 283 КпАП України , абз. 2 ч. 1, ч. 3 ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та стверджує, що оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КпАП України, як і докази повідомлення його про розгляд справи про адміністративне правопорушення, то можна прийти до висновку про необхідність скасування постанови від 21 листопада 2024 №3891 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративне правопорушення .

Щодо строків притягнення до адміністративної відповідальності зазначає, що позивача, було притягнуто до адміністративної відповідальності поза межами встановленого КпАП України строку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 38 КпАП України адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Матеріали справи свідчать, що спірною у цій справі постановою від 21 листопада 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КпАП України за правопорушення, вчинене ним, за твердженням відповідача у цій постанові, 17.07.2024, тобто поза межами двох місяців з дня його вчинення.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Таким чином, прийняття оскаржуваної постанови від 21.11.2024 №3891 мало місце поза межами встановленого ч. 1 ст. 38 КпАП України строку, що є також самостійною підставою для її скасування.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, враховуючи, що належними та допустимими доказами не підтверджується факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КпАП України, а тому вважає, що можна прийти до висновку про необхідність скасування оскаржуваної постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

За приписами ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відео фіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксацїї, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

З матеріалів справи вбачається, що під час перевірки у позивача документів дані процесуальні дії проведені не були.

Згідно примітки до ст. 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У розумінні ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Із оскаржуваної постанови не надається можливим встановити наявність кваліфікуючих ознак інкримінованого йому адміністративного правопорушення, що є неповним та не конкретним визначенням складу адміністративного правопорушення, в якому визнано винним позивача. Вказані неточності призводять до порушення права на захист, оскільки особа, стосовно якої складено таку постанову позбавлена можливості у достатній мірі зрозуміти суть обвинувачення та захищатися від нього.

При розгляді справи просить врахувати практику Європейського суду з прав людини, зокрема справи: «Лучанінова проти України», «Надточій проти України», у рішеннях яких Суд прирівнює адміністративні правопорушення за своїм характером до кримінальних, у зв`язку з чим на них розповсюджуються вимоги кримінального та кримінального процесуального законодавства України.

Надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34). Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти росії» («Malofeyeva v. russia», заява № 36673/04, «Карелін проти росії» («Karelin v. russia», заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року).

Звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення є важливим доказом по справі, який по суті є «обвинувальним актом», оскільки саме на його підставі здійснюється розгляд справи по суті. Водночас зазначає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним та достатнім доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.07.2020 у справі № 216/5226/16-а, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із ч. 1 ст. 75 КАС України, вбачається, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищенаведене вважає, що відповідачем не надано належних та достатніх доказів, які вказували б на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП.

В контексті наведеного звертає увагу на те, що, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 ) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинення порушення та вини особи в його вчиненні.

Згідно із ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення .

Враховуючи зазначене та з урахуванням положень ст.77 КАС України, вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню у зв`язку з ненаданням доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення та порушення процедури притягнення до такої відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210 КУпАП, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Про наявність постанови № 3891 по справі про адміністративне правопорушення йому стало відомо виключно коли йому заблокували рахунки та він дізнавшись в банку про наявність виконавчого провадження звернувся з заявою до відділу ДВС у м. Мукачеві Мукачівського району, Закарпатської області.

На його заяву 03.04.2025 року йому і було надано оскаржувану постанову.

В зв`язку з наведеним просить поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови №3891 від 21 листопада 2024 року винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 3891 від 21 листопада 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП його, ОСОБА_1 , а справу про адміністративне правопорушення - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на його користь судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1 211,20 грн.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому, посилаючись на нормативні акти, що зазначені у постанові № 3891 від 21 листопада 2025 року, а також зазначає, що 18 листопада 2024 року офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення № 3891 від 18.11.2024 року відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.210 КУпАП.

Підставою таких дій, було те, що він, будучи військовозобов`язаним, протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, не виконав свої зобов`язання та не уточнив свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження, зокрема не уточнив свої дані про стан здоров`я, шляхом проходження військово-лікарської комісії та визначення ступеню придатності до військової служби, чим порушив ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», та п. 22 Постанови Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024 року «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», з врахуванням вимог ч. 1. Ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» ОСОБА_1 відмовився підписатися в графі роз`яснення йому прав та обов`язків, визначених ст. 268 КУпАП, та доведення змісту ст. 63 Конституції України .

21 листопада 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення № 3891 від 21.11.2024 року за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 , якою накладено штраф у розмірі 17 000 грн.

В задоволенні позову ОСОБА_1 просить відмовити повністю.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 квітня 2025 року дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

Судом встановлено, що згідно протоколу № 3891 про адміністративне правопорушення від 18 листопада 2024 року, складеного офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 старшим лейтенантом ОСОБА_2 , встановлено, що ОСОБА_1 будучи військовозобов`язаним, протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, не виконав свої зобов`язання та не уточнив свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження, зокрема не уточнив свої дані про стан здоров`я, шляхом проходження військово-лікарської комісії та визначення ступеню придатності до військової служби, чим порушив ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», та п. 22 Постанови Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024 року «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», з врахуванням вимог ч. 1. Ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», та вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП. День вчинення адміністративного правопорушення 17.07.2024 року, день виявлення порушення 18 листопада 2024 року.

Згідно постанови № 3891 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 11 січня 2025 року, ОСОБА_1 визнаний винним в тому, що будучи військовозобов`язаним, протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, не виконав свої зобов`язання та не уточнив свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження, зокрема не уточнив свої дані про стан здоров`я, шляхом проходження військово-лікарської комісії та визначення ступеню придатності до військової служби, чим порушив ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», та п. 22 Постанови Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024 року «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», з врахуванням вимог ч. 1. Ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», та вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП. День вчинення адміністративного правопорушення 17.07.2024 року, день виявлення порушення 18 листопада 2024 року.

Відповідно до Наказу Мінекономіки № 22838 від 30.08.2024 року позивач є заброньованим працівником на 06 місяців терміном до 10.03.2025 року, що також підтверджується електронним квитком з Резерв +, Витягом з наказу про бронювання працівника, Наказ Міністерства Цифрової Трансформації України про надання ТОВ «Атраком» статусу критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.

Таким чином, у відповідності до наданих документів позивач дані уточнив вчасно, та у нього наявна відстрочка до 10.03.2025 року, тип відстрочки бронювання.

Згідно ч. 1ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно дост. 71 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із вимогами ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, спірні відносини у даній справі склались з приводу правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Частина перша ст. 210 КУпАП передбачає відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Відповідно до ч. 3 ст. 210 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено на всій території України воєнний стан, який триває і по теперішній час.

З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022 "Про загальну мобілізацію" на всій території України оголошено проведення загальної мобілізації.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

18 травня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» № 3633-ІХ від 11.04.2024. Цим Законом положення ч.10 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" викладено в новій редакції, згідно якої, зокрема встановлено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Пунктом 2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено що взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають громадяни України: зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України.

Згідно зі ст. 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пункту 19 Порядку №1487 громадяни України, винні в порушенні правил військового обліку громадян України, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.

Отже, вищезазначені норми законодавства передбачають три шляхи, яким громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік повинні були уточнити свої персональні дані з 17 травня 2024 року по 16 липня 2024 року (включно), а саме: через центр надання адміністративних послуг; через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста; у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Як встановлено судом позивач уточнив дані через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста(Резерв+) 09.06.2024, а також був заброньованим працівником на 06 місяців і мав відстрочку терміном до 10.03.2025 року, що підтверджується електронним квитком з Резерв +, Витягом з наказу про бронювання працівника, Наказ Міністерства Цифрової Трансформації України про надання ТОВ «Атраком» статусу критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.

Твердження представника відповідача про те, що позивач мав уточнити свої дані про стан здоров`я, суд вважає, без підставними та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки для уточнення таких даних, маючи уточнені дані через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста(Резерв+) та відстрочку від мобілізації, повинен був бути викликаний до ТЦК та СП.

Доказів того, що позивач викликався для уточнення своїх даних про стан здоров`я до ТЦК та СП суду не надано.

Відтак, судом встановлено, що в порушення вищевказаних норм відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не було з`ясовано всіх обставин, які мали значення для прийняття рішення, зокрема: не було з`ясовано, що позивач знаходиться на військовому обліку, у встановлений законом строк уточнив свої персональні дані, має відстрочку від призиву,

Таким чином, оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення не відповідає вимогам КУпАП, окільки не ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Як вбачається під час розгляду даної адміністративної справи представником відповідача належним чином не спростовано доводи позивача щодо неправомірності притягнення його до відповідальності за скоєння ним правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП.

За таких обставин, відповідно до частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення не відповідає вимогам КУпАП, позов позивача слід задольнити.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати по справі слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст.ст.9, 210, 245, 247, 251, 252, 255, 256, 280, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 5-11, 13-15, 72-79, 90, 268-271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву задовольнити.

Постанову № 3891 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 21 листопада 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. 00 коп. скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.210 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 .

Повний текст рішення виготовлено 15.05.2025.

Суддя: В.В. Чопик