Справа № 260/3554/24
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2025-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/3554/24 пров. № А/857/20650/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року (головуючий суддя Дору Ю.Ю., м. Ужгород) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Закарпатській області про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Управління державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Закарпатській області, в якому просив: зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 26656,17 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, просить рішення суду скасувати і у ухвалити нове про задоволення позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд встановив наступне:

відповідачем здійснювалося часткове перерахування коштів ОСОБА_1 .. Зокрема, за січень- травень 2022 року у сумі 107600,00 грн. кошти були перераховані позивачу у грудні 2023 р., що підтверджується платіжними інструкціями. Даний факт виплати в грудні 2023 р. у сумі 107 600 грн. заробітної плати за січень-травень 2022 р. підтверджується відомостями з Державних ресурсів в. т. ч. і з порталу «Дія» , які в свою чергу були наданні Державою в якості адміністративних публічних послуг. Підтверджуючі документи про зазначену інформацію наявні в матеріалах справи.

ОСОБА_1 23.09.2016 р. був призначений власником (Держрибагентством України) в структурний підрозділ у Закарпатській області, звідки був звільнений наказом власника - Держрибагентством України.

Враховуючи затримку із виплатою коштів без компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язати нарахувати та виплати ОСОБА_1 вказану компенсацію в сумі 26656,17 грн.

Але відмовляючи в задоволенні позову суд зазначив помилково, що «передумовою та необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону та Порядку, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, або відмовити у її виплаті.

Відтак, тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.

Позивачем не надано доказів щодо звернення до Відповідача із заявою про нарахування та виплату йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати, а також Позивач не отримував від Відповідача відмови у цьому, що вказує на відсутність спору між сторонами з цього приводу.

Суд відхиляє доводи позивача про наявність такого звернення (а.с. 186-188), оскільки таке звернення було адресоване до Державного агентства меліорації та рибного господарства України, а не до відповідача - Управління державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Закарпатській області.

Відтак, судом не встановлено звернення позивача до відповідача із заявою про нарахування та виплату йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати, а також відмови відповідача у цьому, що вказує на відсутність виниклого спору між сторонами з цього приводу.

Отже, відсутня бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів, а тому позовні вимоги є передчасними.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що зазначені позовні вимоги задоволенню не підлягають.».

Не погоджуючись з оспорюваним даним рішенням суду від 09.07.2024 року в свою чергу слід зазначити, що відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що виплата громадянам суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Згідно п. 5 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159 сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пункт 2 Порядку № 159 проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати передбачає, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. За змістом п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Таким чином, компенсація нараховується та виплачується при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання/виплати йому доходу - нарахованої суми заборгованості 107600 грн..

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої положеннями зазначеного Закону компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Таким чином, обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає у випадку порушення встановлених строків їх виплати та під час такої виплати безпосередньо. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що вказана у постанові від 11 липня 2018 по справі за № 487/6923/16-а.

Також у постановах Верховного Суду від 11.02.2021 по справі №1540/3742/18, від 20.12.2019 року по справі №804/3000/18 щодо оскільки відповідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Таким чином і чинне законодавство України і стала судова практика Верховного Суду зобов`язує роботодавця/власника здійснити компенсацію втрати частини доходів настає у випадку порушення встановлених строків їх виплати та під час такої виплати безпосередньо.

Також слід відмітити, ОСОБА_1 з 23.09.2016 р. працював в Управлінні у Закарпатській області, звідки був звільнений за наказом Держрибагентства України.

Тобто власник(роботодавець) - Держрибагентство України призначило і звільнило ОСОБА_1 з посади.

ОСОБА_1 після звільнення неодноразово на протязі 2021-2024 р. р. звертався до власник(роботодавець) - Держрибагентства України з вимогою про виплату всіх належних сум в т. ч. і компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, як складової заробітної плати. Всі вимоги до власника про виплату належних сум знаходяться в додатках до апеляційної скарги та матеріалах самої справи.

Враховуючи данні обставини важливим порушенням норм матеріального і процесуального права судом є те, що суд не звернув уваги на норми трудового законодавства України, де в розумінні норм КЗпП України (ст. 47.) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний провести з працівником розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а саме де при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Тобто в розумінні норм КЗпП України законодавством встановлений строк для виплати, де саме власник (Держрибагентство України) або уповноважений власником орган, після пред`явлення ОСОБА_1 на протязі 2021-2024 р.р. вимог про розрахунок, наступного дня після набуття права на виплату повинен був здійснити цю виплату. В даному випадку це 30.12.2023 року.

Також суд не звернув увагу на вимоги ст. 24 ЗУ «Про оплату праці» та ст. 115. КЗпП України де - заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищую шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Тобто в розумінні вимога ст. 24 ЗУ «Про оплату праці» та ст. 115. КЗпП, а також враховуючи, що виплату в сумі 107600 грн. було здійснено в грудні 2023 р., компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати як складова заробітної плати повинна була бути виплачена ОСОБА_1 не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, тобто не пізніше 7 січня 2024 року.

Тобто попри те, що законодавство зобов`язує роботодавця здійснити виплату звільненим працівникам на наступний день після звільнення або після звернення до власника(яким є Держрибагентство України) з вимогою про виплату всіх належних сум (підстава ст. 47 ст. 116 КЗпП України). Також попри те, що законодавством встановленні крайні терміни виплати заробітної плати в т. ч. і компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати як складової заробітної плати , що в даному випадку становить не пізніше 07.01.2024 р. (підстава ст. 24 ЗУ «Про оплату праці» та ст. 115. КЗпП України). Також попри висновки Верховного Суду де 11 липня 2018 у справі № 487/6923/16-а, 11.02.2021 у справі №1540/3742/18 та 20.12.2019 року у справі №804/3000/18 Верховний Суд підтвердив, що обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає у випадку порушення встановлених строків їх виплати та під час такої виплати безпосередньо згідно ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та п. 5 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159.

Так апелянт зазначає, що згідно п. 1 Положення про Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Закарпатській області є територіальним органом Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм (Держрибагентство), діє у складі Держрибагентства як відокремлений структурний підрозділ і йому підпорядковується.

Згідно п. 5 Положення про Державне агентство України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм Держрибагентство з метою організації своєї діяльності:

здійснює добір кадрів в апарат Держрибагентства та на керівні посади в його територіальних органах, на підприємствах, в установах і організаціях, що належать до сфери його управління, організовує роботу з підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації державних службовців та працівників апарату Держрибагентства та його територіальних органів;

- контролює діяльність територіальних органів Держрибагентства;

організовує планово-фінансову роботу в апараті Держрибагентства, його територіальних органах, на підприємствах, в установах і організаціях, що належать до сфери його управління, здійснює контроль за використанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечує організацію та вдосконалення бухгалтерського обліку в установленому законодавством порядку.

Також апелянт зазначає, що 19.05.2023 р. дізнався від відповідача, що у період з січня 2022 по травень 2022 р. йому була нарахована заробітна плата в сумі 111600. грн.

Відповідно:

1. За січень 2022 р. в сумі 25001.47 грн. отримано в грудні 2023 р.;

2. За лютий 2022 р. в сумі 27001.47 грн. отримано в грудні 2023 р.;

3. За березень 2022 р. в сумі 25001.47 грн. отримано в грудні 2023 р.;

4. За квітень 2022 р. в сумі 25001.47грн. отримано в грудні 2023 р.;

5. За травень 2022 р. в сумі 5594.12грн. отримано в грудні 2023 р.;

У розумінні Закону України від 05 жовтня 2000 року № 2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі Закон № 2017-ІІІ) установлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати.

Згідно ст. 1. Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон № 2050-ІІІ) установлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон № 2050-ПІ) компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру:

пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (частина друга статті 2 Закону № 2050-ПІ у редакції, яка діяла до 26 лютого 2021 року);

пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника (частина друга статті 2 Закону № 2050-ПІ у редакції, яка діє з 26 лютого 2021 року).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3 Закону № 2050-ПІ).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону № 2050-ПІ).

З матеріалів позовної заяви вбачається що за періоди з січня 2022 р. по травень 2022 р. заробітна плата ОСОБА_1 була нарахована Держрибагентством, але виплату було здійснено в грудні 2023 року. Тобто мало місце несвоєчасна виплата позивачу заробітної плати з вини відповідача.

У постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 240/11882/19 Верховний Суд зазначив, що використане у статті 3 Закону № 2050-ПІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

З покликанням на аналогічні висновки, сформульовані у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року у справі № 21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі № 810/1092/17 і від 13 січня 2020 року у справі № 803/203/17, Верховний Суд в постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 240/11882/19 висновував, що зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Отже, у межах спірних правовідносин, він має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати доходу, який було нараховано в період січень 2022 р. по травень 2022 р., та який було виплачено у грудні 2023 року.

Враховуючи норми ЗУ «Про компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати» та ЗУ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» відповідач повинен компенсувати втрачені мною доходи в результаті порушення строків виплати в сумі 26656.17грн..

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 23.09.2016 р. працював в Управлінні Держрибагентства у Закарпатській області, звідки був звільнений з 10.12.2021 р. згідно наказу №127- ТО. У подальшому рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року у справі №260/7974/21 був поновлений на посаді із 10 грудня 2021 року. На користь ОСОБА_1 було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 10 грудня 2021 року по 13 жовтня 2022 року. (а.с.160-169).

На виконання вищевказаного рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.10.2022 р. відповідачем здійснювалося часткове перерахування коштів ОСОБА_1 . Зокрема, за січень-травень 2022 року у сумі 107600,00 грн. кошти були перераховані позивачу ОСОБА_1 у грудні 2023 р., що підтверджується платіжними інструкціями (а.с.138-159)

Враховуючи затримку із виплатою коштів без компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язати нарахувати та виплати ОСОБА_1 вказану компенсацію в сумі 26656,17 грн.

Постановляючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 вказаного Закону зазначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пунктом 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. №159 (далі - Порядок №159) передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно з п. 3 Порядку №159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: - пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); - соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); - стипендії; - заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до п. 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

При цьому суд вірно зауважив, що наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Верховний Суд у постанові від 31.03.2020 року у справі №817/621/18 дійшов висновку, що визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону №2050-III є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до статті 7 Закону відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Тому суд вважав, що передумовою та необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону та Порядку, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, або відмовити у її виплаті. Відтак, тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.

А оскільки Позивачем не надано доказів щодо звернення до Відповідача із заявою про нарахування та виплату йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати, а також Позивач не отримував від Відповідача відмови у цьому, то суд першої інстанції вважав, що відсутній спір між сторонами з цього приводу.

Проте суд апеляційної інстанції з таким твердженням суду першої інстанції не погоджується з наступних міркувань.

Зазначення у статті 7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» положення про те, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку, не позбавляє право особи звернутись до суду безпосередньо за наявності порушеного права без попереднього звернення до власника або уповноваженого ним органу (особи).

Верховний Суд у постанові від 04.05.2022р. у справі № 200/14472/19-а висловив правову позицію, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої у статті 2 Закону № 2050-III компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі заробітної плати/грошового забезпечення). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

З матеріалів справи вбачається що за періоди з січня 2022 р. по травень 2022 р. заробітна плата ОСОБА_1 була нарахована Держрибагентством, але виплату було здійснено в грудні 2023 року. Тобто мало місце несвоєчасна виплата позивачу заробітної плати з вини відповідача.

У постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 240/11882/19 Верховний Суд зазначив, що використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

З покликанням на аналогічні висновки, сформульовані у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року у справі № 21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі № 810/1092/17 і від 13 січня 2020 року у справі № 803/203/17, Верховний Суд в постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 240/11882/19 висновував, що зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Отже, у межах спірних правовідносин, позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати доходу, який було нараховано в період січень 2022 р. по травень 2022 р., та який було виплачено у грудні 2023 року.

Враховуючи норми Закону України «Про компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати» та Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» відповідач повинен компенсувати втрачені позивачем доходи в результаті порушення строків виплати.

При цьому колегія суддів вважає, що розрахунок конкретної суми повинен провести відповідач з урахуванням вище вказаних положень законодавства та з урахуванням обставин періоду виникнення заборгованості та часу її виплати.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, бо таке прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а позовні вимоги задовольнити частково.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року у справі №260/3554/24 - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Управління державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у відповідності до вимог Закону України «Про компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати».

У задоволенні решети позовних вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула