Справа № 440/7463/24
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 р. Справа № 440/7463/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2025, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 14.02.25 по справі № 440/7463/24

за позовом ОСОБА_1

до військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 , апелянт) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому грошового забезпечення військовослужбовця за період з 23.05.2022 по 20.05.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому грошове забезпечення військовослужбовця за період з 23.05.2022 по 31.12.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2023 по 20.05.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 23.05.2022 по 31.12.2022 із застосуванням положень абзаців 4,6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 23.05.2022 по 31.12.2022 із застосуванням положень абзаців 4,6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати за період з 23.05.2022 по день фактичної виплати індексації;

- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому додаткової винагороди у зв`язку з перебуванням на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок бойового травмування, отриманого, приймаючи безпосередню участь у бойових діях під час захисту Батьківщини за період з 08.01.2024 по 05.04.2024;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду за період з 08.01.2024 по 05.04.2024, у зв`язку із перебуванням на стаціонарному лікуванні внаслідок бойового травмування та за період перебування у відпустці за станом здоров`я тривалістю 30 календарних днів.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2025 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 23.05.2022 по 19.05.2023 включно з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (з урахуванням проведених виплат) грошове забезпечення за період з 23.05.2022 по 19.05.2023 включно з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати йому додаткової винагороди у зв`язку з перебуванням на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок бойового травмування, отриманого у бойових діях під час захисту Батьківщини за період з 08.01.2024 по 05.04.2024 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому таку додаткову винагороду за цей період, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2025 та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у цій частині

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, посилаючись на ч.1-2 ст.77 КАС України, апелянт звернув увагу, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт зазначив, що після отримання ним 19.12.2023 травми під час захисту Батьківщини, він в період з 08.01.2024 по 26.01.2024 перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №202.

Відповідно до довідки про обставини травми №111/ДТ від 28.01.2024 року він 19.12.2023 одержав пошкодження зв`язкового апарату правого колінного суглоба. Травма одержана під час виконання обов`язків військової служби. Факт отримання травми підтверджується формою №100.

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 №1679 від 06.03.2024 визначено, що травма кваліфікується як тяжка. Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. Він потребує відпустки для лікування після травми на 30 календарних днів.

Враховуючи те, що 06.03.2024 ВЛК в/ч НОМЕР_2 за наслідками медичного огляду вже пов`язала отримане ним поранення із захистом Батьківщини та зазначила, що поранення є тяжким, висновок у довідці про обставини травми №111/ДТ від 28.01.2024 про те, що поранення 19.12.2023 отримане ним під час виконання обов`язків військової служби, є неправомірним. Саме ВЛК наділені правом встановлювати причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв.

24.04.2024 позивачем за посередництва іншого військовослужбовця було направлено рапорт до в/ч НОМЕР_1 щодо проведення нарахування та виплат за травму (поранення) , за час перебування на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я; до рапорту були додані відповідні документи, які його підтверджували.

У проведенні виплат йому було відмовлено листом від 22.05.2024, оскільки , на думку військової частини, військово-лікарська комісія в/ч НОМЕР_2 надала довідку від 06.03.2024 №1679, якою безпідставно пов`язала дану травму із захистом Батьківщини та кваліфікувала її як тяжку, чим вийшла за межі своїх повноважень.

Апелянт зазначив, що з аналізу норм постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022 (далі-Постанова №168) вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення. Обидві умови ним були дотримані, відтак, він має право на отримання збільшеної до 100 000 гривень винагороди протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.

При цьому Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/ або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100 000 грн винагорода. Оскільки матеріалами справи підтверджено ту обставину, що він проходив лікування та перебувавав у відпустці за станом здоров`я у період з 08.01.2024 по 05.04.2024, отже, вказаний період підлягає врахуванню до періоду, протягом якого він має право на отримання додаткової винагороди з розрахунку 100000 грн відповідно до Постанови № 168.

Натомість суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні покладався на припущення, адже матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем не визнається довідка військово-лікарської комісії №1679 від 06.03.2024.

Апелянт також звернув увагу, що у період з 09.03.2024 по 10.06.2024 він не приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, як помилково вказано у довідці в/ч НОМЕР_1 №1511/УБД від 11.06.2024; надав оновлену довідку в/ч НОМЕР_1 від 24.02.2025 №4486/УБД, видану на підставі його звернення щодо невідповідності інформації, викладеної у довідці №1511/УБД від 11.06.2024, яка спростовує інформацію про прийняття ним участі у бойових діях у період з 28.12.2023 по 09.04.2024.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, зазначаючи про те, що позивач отримав травму під час виконання обов`язків військової служби, ця травма не пов`язана із захистом Батьківщини, а тому відсутні підстави для застосування положень Постанови №168 та виплати позивачу додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн.

Відповідач зазначив, що військово-лікарська комісія в/ч НОМЕР_2 надала довідку від 06.03.2024 №1679, якою безпідставно пов`язала травму позивача із захистом Батьківщини та кваліфікувала її як тяжку, чим вийшла за межі своїх повноважень. При цьому у довідці ВЛК є посилання на довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 28.01.2024 №111/ДТ, згідно з якою травма отримана при виконанні обов`язків військової служби. Тобто, на думку відповідача, військово-лікарська комісія вийшла за межі своїх повноважень.

Відповідно до положень ч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 19.05.2022 №313 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення, наказано його вважати таким, що справи та посаду прийняв і з 23.05.2022 приступив до виконання обов`язків (а.с.17).

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2024 №12150 сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 (а.с.46 оборот)

Позивач має посвідчення учасника бойових дій, видане 23.10.2023 серія НОМЕР_3 (а.с.16).

Згідно з довідкою в/ч НОМЕР_1 від 30.06.2024 №12131 у період з січня 2024 року по березень 2024 року позивачу не виплачувалась додаткова винагорода у розмірі 100 000 грн, передбачена Постановою №168.

Факт невиплати позивачу цієї винагороди за період з 08.01.2024 по 05.04.2024 відповідачем не заперечувався.

Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_1 від 18.06.2022 №195/06 солдат ОСОБА_1 з 23.03.2022 по теперішній час приймає безпосередню участь у бойових діях на території Донецької області (а.с.17 оборот).

Згідно з довідкою в/ч НОМЕР_1 від 11.06.2024 №1511/УБД про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, сержант ОСОБА_1 дійсно в період з 23.05.2022 по 01.10.2022, з 07.03.2023 по 06.07.2023, з 21.07.2023 по 28.12.2023, з 09.03.2024 по 10.06.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в н.п. Богоявленка Волноваського району, Донецької області, н.п. Борова, Ізюмського району, Харківської області, АДРЕСА_1 (а.с.23).

Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_1 від 24.02.2025 №4486/УБД про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, старший сержант ОСОБА_1 дійсно в період з 23.05.2022 по 28.09.2022, з 07.03.2023 по 06.07.2023, з 21.07.2023 по 28.12.2023, з 09.04.2024 по 08.10.2024, з 21.10.2024 по 04.01.2025, з 17.01.2025 по 16.02.2025 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в н.п. Богоявленка Волноваського району, Донецької області, н.п. Борова, Ізюмського району, АДРЕСА_1 .

29.12.2023 в/ч НОМЕР_1 видала на ім`я ОСОБА_1 направлення за №1525/ЛК командиру в/ч НОМЕР_4 , відповідно до якого направила на лікування до в/ч НОМЕР_4 хворого військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 , сержанта із матеріального забезпечення 1 єгерської роти 1 єгерського батальйону із діагнозом: розрив передньої хрестоподібної зв`язки, розрив тіла заднього рогу латерального меніска правого колінного суглобу (а.с.18 оборот).

Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №202 КП «1-А МІСЬКА КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ ПОЛТАВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ» позивач у період з 08.01.2024 по 26.01.2024 перебував на стаціонарному лікуванні із діагнозом: закритий травматичний розрив передньої хрестоподібної зв`язки правого колінного суглобу; зі слів хворого травму отримав 19.12.2023, близько 06:15 під час захисту Батьківщини поблизу н.п. Райгородка Луганської області (а.с.19).

За змістом наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 13.01.2024 №270 (з адміністративно-господарської діяльності) на виконання наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 26.12.2023 №6295 проведено службове розслідування з метою уточнення причин і обставин отримання травми сержантом із матеріального забезпечення 1 єгерської роти НОМЕР_5 єгерського батальйону в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 . За результатами службового розслідування встановлено, що 19.12.2023 позивач отримав травму сержант із матеріального забезпечення 1 єгерської роти НОМЕР_5 єгерського батальйону в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_4 від 26.01.2024 №497 за формою Додатку 4 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України 26.01.2024 проведено медичний огляд ВЛК в/ч НОМЕР_4 сержанта ОСОБА_1 . Діагноз та постанова ВЛК : стан після оперативного лікування (11.01.2024) з приводу травматичного розриву передньої хрестоподібної зв`язки з тимчасовим порушенням функції. Довідка про обставини травми відсутня. Згідно з наказом МОЗ України №370 від 04.07.2007 травма кваліфікується як легка. Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб: потребує відпустки для лікування після травми на 30 (тридцять) календарних днів (а.с.21).

Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) в/ч НОМЕР_1 від 28.01.2024 №111/ДТ за формою Додатку 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, сержант ОСОБА_1 19.12.2023 одержав пошкодження зв`язкового апарату правого колінного суглоба. За обставин: травма під час виконання обов`язків військової служби. 19.12.2023, близько 06:15, в районі с. Райгородка Луганської області сержант В`юн, прямуючи на бойову позицію, послизнувся та впав на праве коліно (а.с.20).

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_2 від 06.03.2024 №1679 за формою Додатку 4 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України проведено 06.03.2024 медичний огляд ВЛК в/ч НОМЕР_2 сержанта ОСОБА_1 . Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва) : стан після операції (11.01.2024) - артроскопія, пластика передньої хрестоподібної зв`язки з приводу застарілого пошкодження (19.12.2023) з тимчасовим порушенням функції. Довідка про обставини травми №111/ДТ від 28.01.2024 видана командиром військової частини НОМЕР_1 . Згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.07.2007 №370 травма кваліфікується як тяжка. Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб: потребує відпустки для лікування після травми на 30 календарних днів (а.с.21 оборот).

Листом в/ч НОМЕР_1 від 22.05.2024 було відмовлено у задоволенні рапорту ОСОБА_1 про перерахування йому додаткової грошової винагороди у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні внаслідок травмування через те, що його травма є легкою та пов`язана з проходженням військової служби. Відповідачем зазначено, що ВЛК в/ч НОМЕР_2 у довідці від 06.03.2024 №1679 безпідставно пов`язала травму ОСОБА_1 із захистом Батьківщини та кваліфікувала її як тяжку, чим вийшла за межі своїх повноважень

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому в належному розмірі грошового забезпечення за період з 23.05.2022 по 20.05.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році; щодо не нарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 23.05.2022 по 31.12.2022 із застосуванням положень абзаців 4,6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078; щодо не нарахування та невиплати йому додаткової винагороди у зв`язку з перебуванням на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок бойового травмування, отриманого під час безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини, за період з 08.01.2024 по 05.04.2024, звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди за період з 08.01.2024 по 05.04.2024 у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні внаслідок бойового травмування та за період перебування у відпустці за станом здоров`я тривалістю 30 календарних днів, суд першої інстанції виходив з того, що результатами службового розслідування підтверджується, що позивач отримав травму саме під час виконання обов`язків військової служби, а не під час здійснення дій, пов`язаних із захистом Батьківщини. Суд зазначив, що відповідно до довідки ВЛК в/ч НОМЕР_4 від 26.01.2024 №497 травма ОСОБА_1 кваліфікується як легка та пов`язана з проходженням військової служби. За довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) в/ч НОМЕР_1 від 28.01.2024 №111/ДТ ОСОБА_1 одержав травму під час виконання обов`язків військової служби: 19.12.2023, близько 06:15, в районі с.Райгородка, Луганської області, прямуючи на бойову позицію, ОСОБА_1 послизнувся та впав на праве коліно.

Суд також зазначив, що дані довідки в/ч НОМЕР_1 від 11.06.2024 про безпосередню участь позивача у період з 09.03.2024 по 10.06.2024 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, фактично суперечать даним довідки ВЛК в/ч НОМЕР_2 від 06.03.2024 №1679, згідно з якими позивач до 05.04.2024 мав перебувати у відпустці для лікування після травми.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 та зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду у розмірі 100 000 гривень за період з 08.01.2024 по 05.04.2024 у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні внаслідок бойового травмування та за період перебування у відпустці за станом здоров`я тривалістю 30 календарних днів, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в оскаржуваній позивачем частині.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній позивачем частині, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» ( далі-Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі-Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (ч.4 ст.9 цього Закону).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався Указами Президента України.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», статті 9-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та абзаців другого - восьмого пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 28 червня 2023 р. № 3161-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 Постанови №168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022 року.

Згідно з абзацами 3, 4 п.1-2 Постанови №168 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

З аналізу вищенаведеної норми вбачається, що виплата додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, здійснюється особам, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, тоді як виплата такої додаткової винагороди особам, які перебувають у відпустці, здійснюється за умови, якщо така відпустка надана для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Аналогічні положення передбачає також Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі-Порядок №260 ).

Так, пунктом 11 розділу ХХХІV Порядку №260 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що на момент дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема,:

- у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини (пункт 12 розділу ХХХІV Порядку №260).

Військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки (пункт 13 розділу ХХХІV Порядку №260).

Аналіз викладених норм свідчить, що військовослужбовцям Збройних Сил, які, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці, щомісячно виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 грн.

Колегією суддів встановлено, що відповідно до оновленої довідки в/ч НОМЕР_1 від 24.02.2025 №4486/УБД про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, старший сержант ОСОБА_1 дійсно в період з 23.05.2022 по 28.09.2022, з 07.03.2023 по 06.07.2023, з 21.07.2023 по 28.12.2023, з 09.04.2024 по 08.10.2024, з 21.10.2024 по 04.01.2025, з 17.01.2025 по 16.02.2025 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в н.п. Богоявленка Волноваського району, Донецької області, н.п. Борова, Ізюмського району, Харківської області, н.п. Євгенівка, Покровського району Донецької області.

Згідно з наявною в матеріалах справи довідкою в/ч НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 28.01.2024 №111/ДТ, 19 грудня 2023 року ОСОБА_1 одержав пошкодження зв`язкового апарату правого колінного суглоба. Травма отримана під час виконання обов`язків військової служби.

Як вбачається з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №202 КП «1-А МІСЬКА КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ ПОЛТАВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ» , хворий сержант ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в період з 08.01.2024 по 26.01.2024 з діагнозом : закритий травматичний розрив передньої хрестоподібної зв`язки правового колінного суглобу.

Відповідно до п.21.7. підрозділу 21 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008 (далі-Положення №402), постанова ВЛК про причинний зв`язок травми (поранення, контузії, каліцтва) та її наслідків приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або висновку, зазначеного в Акті проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії), за формою, наведеною у додатку 4 до Інструкції 332, Акті про нещасний випадок (зникнення, смерть), за формою, наведеною у додатку 5 до Інструкції 332, у разі проведення розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва). Також до ВЛК надається медична документація про первинне звернення за медичною допомогою військовослужбовця безпосередньо після одержання травми (поранення, контузії, каліцтва).

Відповідно до абзацу 3 пункту 21.8. підрозділу 21 розділу ІІ Положення №402, Прийняття ВЛК постанов про встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва) без наявності документів, передбачених пунктом 21.7 та абзацом першим пункту 21.8 цієї глави, забороняється.

З матеріалів справи встановлено, що довідка ВЛК в/ч НОМЕР_4 від 26.01.2024 №497, якою травма ОСОБА_1 була кваліфікована як легка та пов`язана з проходженням військової служби, на яку посилався відповідач, відмовляючи у виплаті додаткової винагороди, була видана за відсутності довідки про обставини травми, що є порушенням п.21.8. підрозділу 21 розділу ІІ Положення №402.

Натомість довідка ВЛК в/ч НОМЕР_2 від 06.03.2024 №1679, якою травма ОСОБА_1 була кваліфікована як тяжка та пов`язана із захистом Батьківщини, на яку посилався апелянт, містить в собі посилання на довідку про обставини травми №111/ДТ від 28.01.2024, що повністю відповідає Положенню №402.

У зв`язку з вище викладеними обставинами, колегія суддів не приймає до уваги довідку ВЛК в/ч НОМЕР_4 від 26.01.2024 №497, а керується висновками , викладеними у довідці ВЛК в/ч НОМЕР_2 від 06.03.2024 №1679, яка прийнята у часі пізніше та містить у собі посилання на довідку про обставини травми, як це передбачено Положенням №402.

За вище наведеними довідками ВЛК ОСОБА_1 потребує відпустки для лікування після травми 30 календарних днів.

У зв`язку з тим, що матеріали справи не містили інформації про перебування ОСОБА_1 у відпустці для лікування після травми , з метою повного і всебічного з`ясування всіх обставин справи, ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2025 було зобов`язано в/ч НОМЕР_1 надати інформацію: -чи надавались ОСОБА_1 у період з 08.01.2024 по 05.04.2024 відпустки на 30 календарних діб для лікування після травми, отриманої 19.12.2023.

Якщо так, то надати суду копії відповідних наказів військової частини.

На виконання цієї ухвали відповідачем надано копії відповідних наказів.

Так, наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.02.2024 №45 визначено вважати таким, що вибув у відпустку за станом здоров`я ОСОБА_1 сержанта із матеріального забезпечення 1 єгерської роти 1 єгерського батальйону терміном на 30 календарних днів з 27.01.2024 по 25.02.2024 до м. Полтави, Полтавської області (лікування).

Згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.02.2024 №60 визначено вважати таким, що повернувся з відпустки до розташування частини та приступив до виконання службових обов`язків за посадою, з 28.02.2024 поставлений на продовольче забезпечення : ОСОБА_1 сержант із матеріального забезпечення 1 єгерської роти 1 єгерського батальйону в/ч НОМЕР_1 (повернення- 25.02.2024).

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.03.2024 №75 визначено вважати таким, що вибув у відпустку за станом здоров`я ОСОБА_1 сержанта із матеріального забезпечення 1 єгерської роти 1 єгерського батальйону терміном на 30 календарних днів з 07.03.2024 по 05.04.2024 до м. Львів, Львівської області (травма тяжка).

Згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.04.2024 №104 визначено вважати таким, що повернувся з відпустки до розташування частини та приступив до виконання службових обов`язків за посадою, з 12.04.2024 поставлений на продовольче забезпечення : ОСОБА_1 сержант із матеріального забезпечення 1 єгерської роти 1 єгерського батальйону (повернення- 08.04.2024).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено факт отримання позивачем 19.12.2023 тяжкої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, перебування з 08.01.2024 по 26.01.2024 на стаціонарному лікуванні за наслідками отриманої 19.12.2023 тяжкої травми та перебування позивача в період з 27.01.2024 по 25.02.2024 та з 07.03.2024 по 05.04.2024 у відпустці для лікування після поранення (травми) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком ВЛК.

Зі змісту довідки про доходи ОСОБА_1 , виданої в/ч НОМЕР_1 від 30.06.2024 №12131, не вбачається нарахування та виплат позивачу додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови №168, збільшеної до 100 000 грн, пропорційно часу його перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини, в закладах охорони здоров`я за період з 08.01.2024 по 26.01.2024 та часу перебування відпустці для лікування після поранення (травми) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком ВЛК за період з 27.01.2024 по 25.02.2024 та з 07.03.2024 по 05.04.2024 .

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів нарахування та виплати позивачу додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови №168, збільшеної до 100 000 грн, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я за період з 08.01.2024 по 26.01.2024 та часу перебування відпустці для лікування після поранення (травми) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком ВЛК за період з 27.01.2024 по 25.02.2024 та з 07.03.2024 по 05.04.2024 .

Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин та помилково зазначено про відсутність у матеріалах справи належних доказів перебування позивача на стаціонарному лікуванні та у відпустках для лікування саме травми, отриманої під час здійснення дій, пов`язаних із захистом Батьківщини та , як наслідок, про відсутність у відповідача обов`язку нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн.

Посилання суду першої інстанції на невідповідність даних довідки в/ч НОМЕР_1 від 11.06.2024 №1511/УБД про безпосередню участь позивача у період з 09.03.2024 по 10.06.2024 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, даним довідки ВЛК в/ч НОМЕР_2 від 06.03.2024 №1679, згідно з якими позивач до 05.04.2024 мав перебувати у відпустці для лікування після травми спростовується оновленою довідкою в/ч НОМЕР_1 від 24.02.2025 №4486/УБД , дані якої повністю узгоджуються з даним довідки ВЛК в/ч НОМЕР_2 від 06.03.2024 №1679.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а судове рішення частковому скасуванню.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені всі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та хибно оцінено фактичні обставини, внаслідок чого зроблено правові висновки, які не можна визнати законними та обґрунтованими, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди у зв`язку з перебуванням на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок бойового травмування, отриманого під час безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини в період з 08.01.2024 по 26.01.2024, з 27.01.2024 по 25.02.2024 , з 07.03.2024 по 05.04.2024 та зобов`язання відповідача виплатити таку, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ст.ст.243, 250, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2025 року у справі № 440/7463/24 скасувати в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у зв`язку з перебуванням на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок бойового травмування, отриманого, приймаючи безпосередню участь у бойових діях під час захисту Батьківщини, за період з 08.01.2024 по 26.01.2024, з 27.01.2024 по 25.02.2024 , з 07.03.2024 по 05.04.2024 та про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за період з 08.01.2024 по 26.01.2024, з 27.01.2024 по 25.02.2024 , з 07.03.2024 по 05.04.2024 у зв`язку із перебуванням на стаціонарному лікуванні внаслідок бойового травмування та за період перебування у відпустці за станом здоров`я тривалістю 30 календарних днів.

Ухвалити постанову, якою у скасованій частині позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», збільшеної до 100 000 гривень, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини за період з 08.01.2024 по 26.01.2024 та у відпустці для лікування після отримання тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії за період з 27.01.2024 по 25.02.2024 , з 07.03.2024 по 05.04.2024.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», збільшену до 1000 000 гривень, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини за період з 08.01.2024 по 26.01.2024 та у відпустці для лікування після отримання тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії за період з 27.01.2024 по 25.02.2024 , з 07.03.2024 по 05.04.2024.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2025 року у справі №440/7463/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк