Справа № 460/4163/24
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року ЛьвівСправа № 460/4163/24 пров. № А/857/20431/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Кухтея Р. В., Шевчук С. М.;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 червня 2024 року у справі № 460/4163/24 (головуюча суддя Дуляницька С. М., м. Рівне, повний текст рішення виготовлено 26.06.2024) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу,-

ВСТАНОВИВ:

19 квітня 2024 року Рівненським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкової вимоги №0-1700 від 21.11.2023 р. на суму 60 922, 49 грн. податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки; податкового повідомлення-рішення № 0-1716 від 16.03.2023 р. на суму 1162,45 грн податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками нежитлової нерухомості (нежитлове приміщення площею 53.7 кв.м.) за 2020 рік; податкового повідомлення-рішення № 0-1716 від 16.03.2023 р. на суму 1611 грн податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками нежитлової нерухомості (нежитлове приміщення площею 53.7 кв.м.) за 2021 рік; податкового повідомлення-рішення № 0-1716 від 16.03.2023 р. на суму 1745,25 грн податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками нежитлової нерухомості (нежитлове приміщення площею 53.7 кв.м.) за 2022 рік; податкового повідомлення-рішення № 0-1716 від 16.03.2023 р. на суму 14289,24 грн податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками нежитлової нерухомості (споруда площею 660,10 кв.м.) за 2020 рік; податкового повідомлення-рішення № 0-1716 від 16.03.2023 р. на суму 19803 грн податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками нежитлової нерухомості (споруда площею 660,10 кв.м.) за 2021 рік; податкового повідомлення-рішення № 0-1716 від 16.03.2023 р. на суму 21453,25 грн податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками нежитлової нерухомості (споруда площею 660,10 кв.м.) за 2022 рік; податкового повідомлення-рішення № 0-1716 від 16.03.2023 р. на суму 220,80 грн податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками нежитлової нерухомості (споруда площею 10,20 кв.м.) за 2020 рік; податкового повідомлення-рішення № 0-1716 від 16.03.2023 р. на суму 306 грн податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками нежитлової нерухомості (споруда площею 10,20 кв.м.) за 2021 рік; податкового повідомлення-рішення №0-1716 від 16.03.2023 р. на суму 331,50 грн податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками нежитлової нерухомості (споруда площею 10,20 кв.м.) за 2022 рік; податкового повідомлення-рішення №-1712-UA0086729 від 14.11.2023 р. земельний податок з фізичних осіб в сумі 59404,12 грн. за 2023 рік; рішення Головного управління ДПС у Рівненській області про опис майна у податкову заставу від 21.11.2023 №2764/17-00- 13-01-17 та зобов`язання виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна реєстраційний запис за №30986212 від 21.11.2023, яким здійснено обтяження всього майна ОСОБА_1 та майна, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому, до погашення податкового боргу у повному обсязі, згідно з актом опису майна № 1294 від 21.11.2023 на суму 60922,49 грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що в даному випадку необхідно застосувати пільги, передбачені п.п. «є» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, оскільки належні позивачу приміщення він використовує для здійснення господарської діяльності у виробництві за видами діяльності: 25.50; 25.99; 47.99, і не здає ці приміщенні ні в оренду, ні в лізинг, ні в позичку. Позивач також зазначав, що є протиправним та підлягає скасуванню податкове повідомлення-рішення №-1712-UA0086729 від 14.11.2023 р. на земельний податок з фізичних осіб в сумі 59404,12 грн. за 2023 рік, оскільки позивач є фізичною осою-підприємцем на 2 групі спрощеної системи оподаткування, та відповідно до п.п. 4 п.297.1 Податкового кодексу України звільняється від сплати земельного податку, оскільки використовує земельну ділянку для провадження господарської діяльності. Також вважає, що на момент прийняття рішення про опис майна у податкову заставу К2764/17-00-13-01-17 від 21.11.2023 р., складення акту опису майна 1294 від 21.11.2023 р. та здійснення на їх підставі реєстрації в державному реєстрі обтяжень нерухомого майна №30986212 від 21.11.2023 р. податковий борг, визначений податковим органом у оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях та вимозі про сплату боргу (недоїмки), є неузгодженим, оскільки вони не направлялися на адресу позивача, а також такі були оскарженні в адміністративному порядку 30.12.2023 р., і на даний час оскаржуються в судовому порядку. Відтак, у податкового органу були відсутні правові підстави для прийняття рішення про опис належного позивачу майна у податкову заставу від 21.11.2023 № 2764/17-00-13-01-17.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26 червня 2024 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 16.03.2023 № 0-1716, № 0-1716, № 0-1716, №0-1716, № 0-1716, № 0-1716, № 0-1716, № 0-1716, №0-1716. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №-1712-UA0086729 від 14.11.2023. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу №0-1700 від 21.11.2023. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Рівненській області про опис майна у податкову заставу від 21.11.2023 №2764/17-00-13-01-17 та зобов`язано Головне управління ДПС у Рівненській області виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна реєстраційний запис за №30986212 від 21.11.2023, яким здійснено обтяження всього майна ОСОБА_1 та майна, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому, до погашення податкового боргу у повному обсязі, згідно з актом опису майна № 1294 від 21.11.2023 на суму 60922,49 грн. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судовий збір у розмірі 13080,96 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем Головним управлінням ДПС у Рівненській області, подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою в позові відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що відповідач не погоджується з доводами позивача щодо розповсюдження на нього пільги встановленої пунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2. статті 266 Податкового кодексу України, оскільки буквальний аналіз цієї норми свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована як «будівлі промисловості промислових підприємств». При цьому законодавець використав прислівник «зокрема», який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб`єкта власності. Докази позивача про віднесення об`єктів нерухомості до промислових є неналежними, оскільки такі не підтверджують факт використання такого об`єкта за функціональним призначенням (для промислового виробництва).

Позивачем надіслано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в якому висловлено прохання відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною-особою підприємцем, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серії В01 №667471, випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У вказаних документах адреса позивача вказана: АДРЕСА_1 .

Також позивач є платником єдиного податку 2 групи, що підтверджується Витягом №211 від 16.02.2021 р. У зазначеному витягу вказана адреса позивача: АДРЕСА_1 .

Позивач перебуває на обліку в ГУ ДПС України у Рівненській області та є платником єдиного податку. Згідно з витягом №211 від 16.02.2021 р. з реєстру платників єдиного податку до переліку видів господарської діяльності, які позивач вправі здійснювати належать: 19.20 виробництво продуктів нафтоперероблення; 23.69 виробництво інших виробів із бетону, гіпсу та цементу; 25.50 кування, пресування, штампування, профілювання; порошкова металургія; 25.99 виробництво інших готових металевих виробів, н.в.і.у.; 31.09 виробництво інших меблів; 46.12 діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами; 47.99 інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 49.41 вантажний автомобільний транспорт; 52.10 складське господарство; 68.20 надання в оренду і експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Згідно з витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 17189758, позивач є власником споруди діагностики (літ. А-1) площею 660, 4 кв.м. Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №17178312, позивач є власником нежитлового приміщення - будівлі котельні (літ. Е-1) площею 53,7 кв.м. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 17561187, позивач є власником нежитлового приміщення споруди насосної станції (літ. В-1) площею 10.2 кв.м.

Крім того, позивач є власником земельної ділянки площею 1,0269 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування дільниці з виготовлення товарів народного господарства (гаража, складу, майстерні з побутовими приміщеннями та інших допоміжних приміщень). На підтвердження вказаних обставин позивач надав державний акт на право власності на земельну ділянку від 24.03.2008.

22 грудня 2023 року на адресу позивача поштою від Головного управління ДПС у Рівненській області рекомендованим відправленням № 681 надійшли: 1) рішення про опис майна у податкову заставу К2764/17-00-13-01-17 від 21.11.2023 р.; 2) акт опису майна №1294 від 21.11.2023 р.; 3) податкова вимога №0-1700 від 21.11.2023 р. на суму 60 922, 49 грн. податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки; 4) витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна №87575309 від 21.11.2023 р.

Після чого в електронному кабінеті платника податку позивач побачив податкові повідомлення-рішення, які надіслані туди 31.10.2023 р.: 1) № 0-1716 від 16.03.2023 р. на суму 1162,45 грн податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками нежитлової нерухомості (нежитлове приміщення площею 53.7 кв.м.) за 2020 рік; 2) № 0-1716 від 16.03.2023 р. на суму 1611 грн податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками нежитлової нерухомості (нежитлове приміщення площею 53.7 кв.м.) за 2021 рік; 3) № 0-1716 від 16.03.2023 р. на суму 1745,25 грн податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками нежитлової нерухомості (нежитлове приміщення площею 53.7 кв.м.) за 2022 рік; 4) № 0-1716 від 16.03.2023 р. на суму 14 289,24 грн податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками нежитлової нерухомості (споруда площею 660,10 кв.м.) за 2020 рік; 5) № 0-1716 від 16.03.2023 р. на суму 19803 грн податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками нежитлової нерухомості (споруда площею 660,10 кв.м.) за 2021 рік; 6) № 0-1716 від 16.03.2023 р. на суму 21453,25 грн податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками нежитлової нерухомості (споруда площею 660,10 кв.м.) за 2022.рік; 7) № 0-1716 від 16.03.2023 р. на суму 220,80 грн податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками нежитлової нерухомості (споруда площею 10,20 кв.м.) за 2020 рік; 8) № 0-1716 від 16.03.2023 р. на суму 306 грн податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками нежитлової нерухомості (споруда площею 10,20 кв.м.) за 2021 рік; 9) № 0-1716 від 16.03.2023 р. на суму 331,50 грн податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками нежитлової нерухомості (споруда площею 10,20 кв.м.) за 2022 рік; 10) №-1712-UA0086729 від 14.11.2023 р. земельний податок з фізичних осіб в сумі 59404,12 грн. за 2023рік.

Вважаючи рішення контролюючого органу такими, що не відповідають вимогам закону, позивач оскаржив ці рішення та вимоги в адміністративному порядку до Державної податкової служби України.

14.03.2024 р. позивач отримав рішення про результати розгляду скарги № 5786/6/99-00-06-01-03-06 від 04.03.2024 р., яким в частині оскарження податкових повідомлень-рішень від 16.03.2023 р. скарга залишена без розгляду із покликанням на те, що позивачем пропущений 30-денний строк для їх оскарження. В іншій частині скарги відмовлено, вважаючи, що за зазначеними ППР від 16.03.2023 р. у позивача вже виник податковий борг.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно п.15.1 статті 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України).

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, набрав чинності з 01 січня 2015 року, (далі - Закон №71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування згідно пп.266.2.1 п.266.1 ст.266 ПК України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно із статтею 10 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Нормами ПК України встановлені пільги зі сплати вищезазначеного податку, зокрема п.п. «є» 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, віднесені до групи Будівлі промислові та склади (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку (в редакції на час виникнення правовідносин).

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу Будівлі нежитлові (група 125 Будівлі промислові та склади клас 1251 Будівлі промисловості).

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 Будівлі промисловості, що включає підкласи: 1251.1 Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості; 1251.2 Будівлі підприємств чорної металургії; 1251.3 Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості; 1251.4 Будівлі підприємств легкої промисловості; 1251.5 Будівлі підприємств харчової промисловості; 1251.6 Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості; 1251.7 Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості; 1251.8 Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості; 1251.9 Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2020 по справі №818/149/16 дійшов висновку, що будівлі, які використовуються промисловим підприємством для забезпечення виробничої діяльності, є будівлями промисловості, в тому числі будівлі, які використовуються для розміщення апарату управління, та інших робітників, занятих у виробничому процесі, відтак не є об`єктами оподаткування відповідно до пп. «є» 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Відповідно до Національного класифікатора України «Класифікація видів економічної діяльності» ДК 009:2010 види діяльності позивача належать до секції «С» п. 25.50; 25.99, 31.09.

З матеріалів справи видно, що належні позивачу приміщення позивач використовував у своїй господарській діяльності - для виробництва костилів залізничних, що стверджується доданими первинними документами, а саме: наказом «Про введення в експлуатацію основного засобу», за яким з метою використання в господарській діяльності підприємця позивач ввів в експлуатацію ковальський прес молот МА4129; договором підряду №1807 від 05.01.2020 р., накладними та актами виконаних робіт за 2020-2023 роки на відпуск костиля залізничного.

Також позивач стверджує, що належні йому приміщення він не здає ні в оренду, ні в лізинг, ні в позичку. Іншого відповідачем не доведено.

Верховний Суд у постанові від 17.02.2020 у справі №820/3556/17 частково відступив від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №806/2676/17, про те, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств, та сформував новий правовий висновок, відповідно до якого застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду). Аналогічна правова позиція сформована у постанові Верховного Суду від 01.02.2023 у справі № 420/5624/18.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «є» пп. 266.2.2 п. 266,2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Оскільки позивач є власником нежитлових приміщень та суб`єктом малого та середнього бізнесу і використовує належні йому будівлі і споруди за функціональним призначенням для промислового виробництва, то до нього має бути застосована пільга, передбачена пп. «є» п. 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 16.03.2023 № 0-1716, №0-1716, №0-1716, №0-1716, №0-1716, №0-1716, №0-1716, №0-1716, №0-1716 підставно скасовані судом першої інстанції.

Щодо податкового повідомлення-рішення №-1712-UA0086729 від 14.11.2023, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб в розмірі 59404,12 грн. за 2023 рік, слід зазначити наступне.

Відповідно до п.п. 4 п. 297.1 Податкового кодексу України, платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів, зокрема, податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм), позичку, на іншому праві користування) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Як вже зазначалося, позивач є фізичною осою-підприємцем на 2 групі спрощеної системи оподаткування. Земельна ділянка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , тобто за тією ж адресою, що й об`єкти нерухомості, про які йшлося вище.

Оскільки позивач є платником єдиного податку другої групи, він звільняється від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з земельного податку за земельну ділянку, що використовується ним для провадження господарської діяльності, а відтак податкове повідомлення-рішення №-1712-UA0086729 від 14.11.2023 також вірно скасовано судом першої інстанції.

Щодо податкової вимоги №0-1700 від 21.11.2023, рішення про опис майна у податкову заставу К2764/17-00-13-01-17 від 21.11.2023 р., складення акту опису майна №1294 від 21.11.2023 р. та здійснення на їх підставі реєстрації обтяження нерухомого майна №30986212 від 21.11.2023 р., слід зазначити наступне.

Згідно пункту 16.1.4 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Підпунктом 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що податкове зобов`язання сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Згідно пп.14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Підпунктом 14.1.155 п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом. У разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

Згідно з п. 88.1 ст. 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення (п. 88.2 ст. 88 ПК України).

Підпунктом 89.1.2 п.89.1 ст. 89 ПК України встановлено, що право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Відповідно до п.п. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова вимога це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Згідно ст.59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

За усталеною практикою Верховного Суду (зокрема, але не виключно, постанови від 21 червня 2022 року у справі №240/6321/20, від 19 квітня 2023 року у справі №240/18522/21) передумовою прийняття як податкової вимоги, так і рішення про опис майна у податкову заставу є наявність податкового боргу, тобто суми узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлені законом строки.

Рішення про опис майна у податкову заставу від 21.11.2023 №2764/17-00-13-01-17 та податкова вимога від 21.11.2023 № 0-1700 прийняті податковим органом у зв`язку з несплатою позивачем податкового грошового зобов`язання на загальну суму 60922,49 грн., визначеного на підставі податкових повідомлень-рішень.

Згідно п.56.1 ст.56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. Згідно з п.56.18 ст.56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення (абз.1). При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/ або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (абз.4).

Апелянт не надав доказів направлення зазначених вище податкових повідомлень-рішень на податкову адресу позивача, а відтак, і доказів узгодження грошового зобов`язання, яке визначено зазначеними ППР. Позивач же, в свою чергу, стверджує, що податкові повідомлення-рішення від 16.03.2023 не направлялися на його адресу: АДРЕСА_1 . Про наявність таких податкових повідомлень-рішень він дізнався лише після отримання рішення про опис майна у податкову заставу.

Оскільки податкові повідомлення-рішення, якими визначено податкові зобов`язання на загальну суму 60922,49 грн, оскаржувалися позивачем в адміністративному порядку, а також оскаржуються у цій справі (судовий порядок), тому визначена у таких рішеннях податкового органу сума податку, не була узгодженою, а відтак не набула статусу податкового боргу.

21.11.2023 на підставі акту опису майна від 21.11.2023 №1294 до державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено реєстраційний запис за №30986212 про обтяження всього майна ОСОБА_1 та майна, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому, до погашення податкового боргу у повному обсязі. Розмір основного зобов`язання 60922,49 грн. Термін дії обтяження до 21.11.2028.

Умови припинення податкової застави визначені статтею 93 ПК України. Відповідно до п. 93.1 ст. 93 ПК України майно платника податків звільняється з податкової застави з дня: отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку; визнання податкового боргу безнадійним; набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства; отримання платником податків рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження.

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що у даній ситуації належним способом захисту прав позивача може бути визначено зобов`язання контролюючого органу виключити з державного реєстру відповідний запис щодо встановлення обтяження згідно з актом опису майна у податкову заставу.

Оскільки у податкового органу були відсутні законодавчо визначені передумови для прийняття рішення про опис майна позивача у податкову заставу від 21.11.2023№2764/17-00-13-01-17, на підставі якого складено акт опису майна від 21.11.2023 №1294, то внесення до державного реєстру обтяжень рухомого майна реєстраційного запису за №30986212 на підставі такого акту опису майна здійснено податковим органом неправомірно, а тому такий запис підлягає виключенню з державного реєстру.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції, яким задоволено позов, законне та обгрунтоване, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 250, 308, 311, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 червня 2024 року у справі № 460/4163/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук