Справа № 161/3584/25
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 161/3584/25 пров. № А/857/11539/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

з участю секретаря судового засідання Слободян І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 березня 2025 року, що ухвалив суддя Мазур Д.Г. у м. Луцьку, у справі № 161/3584/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернувся в суд з позовом до відповідача у якому просить суд скасувати постанову серії MVA № 2501397 від 14 лютого 2025 року про накладення адміністративного стягнення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

12 березня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області прийняв рішення, яким позов задовольнив.

Скасував постанову серії MVA № 2501397 від 14 лютого 2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. та закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605,60 грн.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивачки відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки позивачка припаркувала легковий автомобіль на краю тротуару, який прилягає до проїзної частини, що дозволено п.15.10 «в» ПДР, а відповідач не вимірював відстань для руху пішоходів від краю тротуару.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а тому зробив помилковий висновок про задоволення позову.

Таку позицію відповідач пояснює тим, що відповідач належним чином зафіксував порушення позивачкою правил стоянки, а саме: стоянки на тротуарі у місці, яке не позначене відповідними дорожніми знаками.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 14.02.2025 року відповідач прийняв постанову серії MVA № 2501397 про накладення на позивачку адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно із цією постановою, 13.02.2025 року о 12 год. 34 хв. позивачка здійснила стоянку транспортного засобу Volkswagen Beetle, д.н.з. НОМЕР_1 , на тротуарі, у місці, яке не позначене відповідними дорожніми знаками з табличками, чим порушила пункт 15.10 «б».

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до пункту 15.10 «б» Правил дорожнього руху, стоянка забороняється на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками).

Відповідальність за це правопорушення настає за ч. 1 ст. 122 КУпАП та передбачає відповідальність у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена доказами.

Відповідно до частини 3 статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апеляційний суд встановив те, що на підтвердження того факту, що транспортний засіб Volkswagen Beetle, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачці, здійснив стоянку на тротуарі, у місці, яке не позначене відповідними дорожніми знаками з табличками, чим порушила пункт 15.10 «б», відповідач надав матеріали фотофіксації місця стоянки транспортного засобу.

Оглянувши та проаналізувавши ці докази, апеляційний суд звертає увагу на те, що позивачка здійснила стоянку транспортного засобу на тротуарі де відсутні дорожні знаки 5.42.1 «Місце для стоянки», 5.43 «Зона стоянки».

Водночас, апеляційний суд зауважує, що з урахуванням підпункту «в» пункту 15.10 ПДР України, водій наділяється правом на здійснення стоянки автомобіля на тротуарі за умови одночасного дотримання трьох вимог, а саме: стоянка здійснюється легковим автомобілем та мотоциклом; стоянка здійснюється на краю тротуару; стоянка здійснюється таким чином, що для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Вказане є винятком із заборони, встановленої п.15.10 «б» ПДР.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 749/447/17, в якій зроблений висновок стосовно правильного застосування п.15.10 «б» та «в».

Виходячи із матеріалів фотофіксації, апеляційний суд встановив, що легковий автомобіль позивачки припаркований з дотриманням п.15.10 «в» ПДР, а саме: на краю тротуару, автомобіль є легковим, вимірювання відстані для руху пішоходів відповідач не здійснював.

Наведене свідчить про те, що відповідач не довів наявність у діях позивача складу правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП (порушення правил стоянки транспортного засобу).

Згідно з частиною 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до статті 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин:

1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення;

2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку;

3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність;

4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони;

5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення;

6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність;

7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу;

8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту;

9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Зважаючи на те, що відповідач не довів факту вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, постанову про накладення адміністративного стягнення серії MVA № 2501397 від 14 лютого 2025 року необхідно скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення, на підставі п.1 ч.1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки, апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін, то розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 286, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 березня 2025 року в справі № 161/3584/25 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель