Справа № 440/10252/24
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2025-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/10252/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Довгопол М.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_2 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

- визнати незаконним та протиправним надання Тимчасово виконуючим обов`язки Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) полковником ОСОБА_2 роз`яснення № 763/1340 від 12.12.2022 року щодо порядку виплати грошової компенсації за неотримане речове майно мобілізованим військовослужбовцям про те, що "… відповідно до абзацу дев`ятого пункту 29 розділу V Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 року №232 (зі змінами), а саме: при звільненні військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період вони вибувають з майном особистого користування. Речі, які ними не були отримані з будь яких причин за період служби, під час звільнення не видаються… Ураховуючи викладене, компенсація за недоотримане речове майно вказаній категорії військовослужбовців не нараховується і не виплачується. Прошу врахувати.";

- визнати скасованим, незаконним, протиправним, безпідставним та дискримінаційним відносно мобілізованих військовослужбовців, та нечинним з дня вчинення - з 12.12.2022 року, роз`яснення Тимчасово виконуючого обов`язки Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) полковника ОСОБА_3 , яке зазначено у вих. №763/1340 від 12.12.2022 року, про те, що відповідно до абзацу дев`ятого пункту 29 розділу V Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 року №232 (зі змінами), а саме: при звільненні військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період вони вибувають з майном особистого користування. Речі, які ними не були отримані з будь - яких причин за період служби, під час звільнення не видаються…Ураховуючи викладене, компенсація за недоотримане речове майно вказаній категорії військовослужбовців не нараховується і не виплачується;

- визнати скасованою з дня вчинення з 12.12.2022 року, вказівку (розпорядження, рекомендацію) Тимчасово виконуючого обов`язки Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) полковника ОСОБА_3 , яке зазначено у вих. №763/1340 від 12.12.2022 року і стосується врахування того, що відповідно до абзацу дев`ятого пункту 29 розділу V Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 року №232 (зі змінами), а саме: при звільненні військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період вони вибувають з майном особистого користування. Речі, які ними не були отримані з будь - яких причин за період служби, під час звільнення не видаються… Ураховуючи викладене, компенсація за недоотримане речове майно вказаній категорії військовослужбовців не нараховується і не виплачується;

- зобов`язати відповідача у письмовій формі заборонити військовій частині НОМЕР_2 враховувати вказівку (розпорядження, рекомендацію) Тимчасово виконуючого обов`язки Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) полковника ОСОБА_3 "Прошу врахувати", яка зазначена у вих. №763/1340 від 12.12.2022 року і стосується врахування того, що відповідно до абзацу дев`ятого пункту 29 розділу V Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 року №232 (зі змінами), а саме: при звільненні військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період вони вибувають з майном особистого користування. Речі, які ними не були отримані з будь - яких причин за період служби, під час звільнення не видаються… Ураховуючи викладене, компенсація за недоотримане речове майно вказаній категорії військовослужбовців не нараховується і не виплачується.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 24.02.2022 до 07.05.2024 проходив військову службу за мобілізацією, при цьому, за час проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 його не було забезпечено повністю речовим майном особистого користування. Після звільнення з військової служби позивач 10.05.2024 звернувся із відповідною заявою до військової частини про відшкодування йому грошової компенсації за недоотримане речове майно. Однак на своє звернення отримав лист від 16.05.2024 №2503 з відмовою у відшкодуванні йому грошової компенсації за недоотримане речове майно, з посиланнями, зокрема, на лист-роз`яснення начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №763/1340 від 12.12.2022. У подальшому, в результаті звернення позивача до військової частини НОМЕР_1 супровідним листом за вих.№116/1/Вих.ЗВГ/383 від 08.07.2024 ОСОБА_1 було направлено копію листа-роз`яснення №763/1340 від 12.12.2022 за підписом полковника ОСОБА_4 , зі змісту якого позивач встановив неточність та суперечність висновків вказаного листа як основним приписам Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", так і приписам Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232, та положенням Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178. Позивач зазначає, що саме у Законі України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено грошову компенсацію військовослужбовцям вартості за неотримане речове майно, а тому ні Кабінет Міністрів України, ні Міністерство оборони України, ні тим більше військова частина НОМЕР_1 чи її військовослужбовець ОСОБА_5 не мають законних повноважень вирішувати, бути чи не бути вказаній виплаті і робити висновок, що компенсація за недоотримане речове майно мобілізованим військовослужбовцям не нараховується та не виплачується. На заяву позивача від 02.08.2024 про скасування як незаконного, протиправного та безпідставного роз`яснення №763/1340 від 12.12.2022 за підписом полковника ОСОБА_4 військова частина НОМЕР_1 відповіді не надала. Вказане послугувало підставою для звернення до суду з цим позовом.

2. Стислий зміст заперечень відповідача

У відзиві на позовну заяву /а.с. 158-164/ представник відповідача Військової частини НОМЕР_1 заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Свою позицію мотивував тим, що зважаючи на те, що в Україні діє воєнний стан, то за загальним правилом щодо визначення юридичної сили загальних та спеціальних норм права у разі їх конкуренції, положення Розділу V Інструкції №232 по відношенню до положень Розділу ІІІ та IV Інструкції №232 матимуть переважну (вищу) юридичну силу, тому підлягатимуть застосуванню саме положення розділу V Інструкції №232. Таким чином, положення абзаців дев`ятого та десятого пункту 29 Розділу V Інструкції №232 порівняно із положеннями пункту 4 та пункту 17 Розділу ІІІ Інструкції №232 є спеціальними нормами, що повинні застосовуватися у питаннях речового забезпечення військовослужбовців при їх звільненні під час дії воєнного стану. Отже, наразі, діє правило, що у разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період не видаються предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби (абзац десятий пункту 29 Розділу V Інструкції №232).

Також зауважував, що Порядок видання розпорядчих документів у Збройних Силах України на дату підписання Тимчасово виконуючим обов`язки начальника тилу командування логістики ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 оскаржуваного позивачем документу за вих.№763/1340 від 12.12.2022 визначався Інструкцією з діловодства у Збройних Силах України, затвердженою наказом Генерального Штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 №124, далі - Інструкція №124. Аналіз положень підпунктів 2.1.2, 2.1.6. та 2.9.3 Інструкції №124 дає підстави вважати, що документ за вих.№763/1340 від 12.12.2022, підписаний Тимчасово виконуючим обов`язки начальника тилу командування логістики ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 , є службовим листом, що виданий останнім для відповіді на запити командирів інших військових частин. Відповідно до підпункту 2.8.19. Інструкції №124 повноваження щодо підписання документів відповідно до положень, посадових інструкцій тощо у командуванні виду Збройних Сил України, у тому числі мають начальники структурних підрозділів та їх заступники. Отже, начальник (або ТВО начальника) тилу командування логістики ІНФОРМАЦІЯ_3 як начальник структурного підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_4 мав право у межах своїх функціональних обов`язків підписувати документи, адресовані командирам військових частин.

Щодо змісту службового листа за вих.№763/1340 від 12.12.2022, підписаного Тимчасово виконуючим обов`язки начальника тилу командування логістики ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 , то з нього слідує, що вказаний лист підготовлено з метою пояснення позиції тилу командування логістики ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно застосування положень законодавства із питання виплати недоотриманого речового забезпечення. Зміст службового листа за вих.№763/1340 від 12.12.2022 є власним викладом (у довільній формі) тилу командування логістики ІНФОРМАЦІЯ_3 положень пункту 29 Розділу V Інструкції №232. При цьому, немає підстав вважати, що зміст цього листа суперечить положенням Інструкції №232 чи Порядку №178, а тим паче, як це зазначає позивач, є формулюванням нової норми права (нового правила) усупереч законодавчим чи нормативно-правовим актам. Зміст цього службового листа, окрім іншого, не дає підстав оцінювати його як нормативно-правовий акт або акт індивідуальної дії, бо він не створює правових наслідків та не підміняє собою положення Порядку №178 чи Інструкції №232. Службовий лист за вих.№763/1340 від 12.12.2022 не містить положень, які порушують чи могли порушити права позивача, та виданий Тимчасово виконуючим обов`язки начальника тилу командування логістики ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 у межах власної компетенції. За таких обставин відповідач вважає, що доводи позивача про те, що оскаржуваний службовий лист за вих.№763/1340 від 12.12.2022 став перепоною для видачі йому військовою частиною НОМЕР_2 довідки та виплати грошової компенсації замість речового майна, що підлягало видачі, але не було отримано ним під час військової служби, є безпідставними.

Поміж іншого представник відповідача у відзиві звертав увагу на те, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту своїх прав, що є самостійною підставою для відмови у позові.

3. Процесуальні дії по справі

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/10252/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву разом з усіма доказами, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, та документами, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього документів іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. Встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив відповідно до статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України.

16.09.2024 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про залучення третіх осіб, в якій останній простить залучити до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - військову частину НОМЕР_2 , на стороні позивача - Міністерство оборони України, Кабінет Міністрів України, Верховну Раду України в особі Управління справами апарату Верховної Ради України.

Ухвалою суду від 17.09.2024 заяву ОСОБА_1 про залучення третіх осіб задоволено частково; залучено до участі у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ); в іншій частині заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалою суду від 30.09.2024 заяву позивача про продовження строку для подання відповіді на відзив на позовну заяву задоволено. Продовжено позивачу строк для подання відповіді на відзив на позовну заяву до 07 жовтня 2024 року /а.с. 193/.

У відповіді на відзив на позовну заяву /а.с. 175-182/ та доповненні до відповіді на відзив на позовну заяву /а.с. 197-205/ позивач, зокрема, вказував, що Міністерство оборони України не наділено правом видавати такі акти, приписи, які б давали можливість командуванню військових частин трактувати їх, як підстави не нараховувати і не виплачувати грошову компенсацію за неотримане речове майно мобілізованим військовослужбовцям, зокрема при звільненні. Саме Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Ніхто (а отже, і МОУ) не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. Відповідно до встановленої у Законі України "Про правотворчу діяльність" від 24.08.2023 №3354-IX ієрархії нормативно-правових актів в Україні відповідач при прийнятті оскаржуваного роз`яснення не мав законних підстав керуватися приписами Інструкції МОУ №232.

У запереченнях на відповідь та доповнення до відповіді на відзив на позовну заяву /а.с. 187-189, 210-213/ відповідач наполягав на обгрунтованості власної правової позиції, викладеної у відзиві на позовну заяву, в тому числі, на тому, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді визнання незаконним, протиправним та скасованим службового листа за вих.№763/1340 від 12.12.2022, підписаного Тимчасово виконуючим обов`язки начальника тилу командування логістики ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 , не відповідає критерію ефективності та змісту права позивача, яке він хоче захистити, адже відмова позивачу у видачі йому військовою частиною НОМЕР_2 довідки (або направленні її копії позивачу) та виплаті грошової компенсації замість речового майна, що підлягало видачі, але не було отримано ним під час військової служби, залежить від наявності відповідного права у позивача, що врегульовано Порядком №178 та Інструкцією №232, та яке не поставлено у залежність від позиції тилу командування логістики ІНФОРМАЦІЯ_3 , викладеної у службовому листі за вих.№763/1340 від 12.12.2022. Задоволення позову позивача у цій справі не призведе до відновлення його права, про порушення якого він стверджує. На неефективність обраного позивачем способу захисту також вказує зміст його позовної заяви, з якого слідує, що для відновлення його права йому необхідно буде звертатись до військової частини НОМЕР_2 , тобто він буде вимушений вживати інших дій для врегулювання спору в іншій спосіб. Більше того, він вже звернувся із таким позовом до Черкаського окружного адміністративного суду, у задоволенні якого йому було відмовлено (рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05.07.2024 у справі № 580/5931/24).

У запереченнях на додаткову відповідь на відзив представник відповідача також просив визнати подання додаткової відповіді на відзив на позов зловживанням позивачем процесуальними правами та повернути цей процесуальний документ позивачу.

Ухвалою суду від 15.05.2025 у задоволенні клопотання відповідача про визнання подання додаткової відповіді на відзив на позов зловживанням процесуальними правами та повернення додаткової відповіді на відзив на позов відмовлено.

Третя особа Військова частина НОМЕР_2 правом на подання до суду письмових пояснень по суті спору у визначений строк не скористалася.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 , молодший сержант запасу, 24.02.2022 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 24.02.2022 №37 призваний на військову службу під час мобілізації на період дії воєнного стану та призначений старшим стрільцем відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_6 /а.с. 48/.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 07.05.2024 №129 сержанта ОСОБА_1 , такелажника взводу евакуаційної роти військової частини НОМЕР_2 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 06.05.2024 №63-РС, у відставку за підпунктом "б" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за станом здоров`я, з 07.05.2024 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 /а.с. 52/.

10.05.2024 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 із заявою, у якій просив наказати начальнику речової служби військової частини видати йому довідку про вартість речового майна, що належить до видачі, а її копію направити йому; видати наказ про нарахування і здійснення виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та здійснити виплату такої компенсації /а.с. 82/.

Листом Військової частини НОМЕР_2 від 16.05.2024 № 2503 за підписом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 повідомлено позивача про те, що компенсація за недоотримане речове майно мобілізованим військовослужбовців не нараховується та не виплачується. При цьому у листі здійснено посилання, зокрема, на лист- роз`яснення тимчасово виконуючого обов`язки начальника тилу командування логістики ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.12.2022 №763/1340 /а.с. 55/.

На звернення позивача до військової частини НОМЕР_1 остання листом від 08.07.2024 №116/1/ВихЗВГ/383 повідомила ОСОБА_1 про направлення на його електронну адресу копії листа-роз`яснення ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.12.2022 №763/1340 /а.с. 123/.

Так, у листі ІНФОРМАЦІЯ_7 від 12.12.2022 №763/1340 за підписом т.в.о. начальника тилу командування логістики ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 зазначено, що до тилу командування логістики ІНФОРМАЦІЯ_3 надходять звернення від командирів військових частин щодо порядку виплати грошової компенсації за недоотримане речове майно мобілізованим військовослужбовцям. У зв`язку з цим повідомлено, що відповідно до абзацу дев`ятого пункту 29 розділу V Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232 (зі змінами) при звільненні військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період вони вибувають з майном особистого користування. Речі, які ними не були отримані з будь-яких причин за період служби, під час звільнення не видаються. Інвентарні речі здаються на речовий склад військової частини. Ураховуючи викладене, компенсація за недоотримане речове майно вказаній категорії військовослужбовців не нараховується та не виплачується /а.с. 31/.

Позивач, вважаючи незаконним та протиправним надання Тимчасово виконуючим обов`язки Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) полковником ОСОБА_7 листа-роз`яснення №763/1340 від 12.12.2022 щодо порядку виплати грошової компенсації за неотримане речове майно мобілізованим військовослужбовцям, а також таким, що підлягає визнанню незаконним, протиправним, безпідставним та дискримінаційним відносно мобілізованих військовослужбовців, та підлягає скасуванню як нечинне з дня його оформлення вищевказаний лист-роз`яснення, звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України від 12.05.2015 №389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє донині.

За змістом абзацу четвертого статті 1 Закону України від 21.10.1993 №3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

За приписами частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон №2232-XII; у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

У силу абзацу другого частини другої статті 2 Закону №2232-XII проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Як визначено частиною четвертою статті 2 Закону №2232-XII, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей) (далі Закон №2011-XII у редакції, чинній на час спірних правовідносин) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

За змістом абзацу другого частини першої статті 9-1 Закону №2232-XII (в редакції, чинній станом на дату складення спірного листа-роз`яснення) речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 9-1 Закону №2232-XII (в редакції Закону № 3621-IX від 21.03.2024) речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Тож визначення порядку виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України, який постановою від 16.03.2016 №178 затвердив служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178).

Пунктом 2 Порядку №178 передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.

За змістом пункту 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення, зокрема, у разі звільнення з військової служби.

Відповідно до пункту 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Поряд з цим, наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232 затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за №768/28898), далі Інструкція № 232.

Ця Інструкція визначає завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових шпальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці) (пункт 1 розділу І Інструкції №232).

Згідно з пунктом 4 Розділу ІІІ Інструкції №232 військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Розділом V Інструкції №232 передбачено особливості речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил в особливий період.

Зокрема, абзацами дев`ятим, десятим пункту 29 розділу V Інструкції №232 ( у редакції, чинній на час складення спірного листа-роз`яснення) було передбачено, що особам офіцерського, сержантського та старшинського складу, які вибувають із військових частин, на речове майно, що знаходиться в їх користуванні, видається атестат. Номер виданого атестата вказується в приписі про відрядження або в супровідних документах.

При звільненні військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період вони вибувають з майном особистого користування. Речі, які ними не були отримані з будь-яких причин за період служби, під час звільнення не видаються. Інвентарні речі здаються на речовий склад військової частини.

Згідно з абзацами десятим, одинадцятим пункту 29 розділу V Інструкції №232 (в редакції Наказу Міністерства оборони № 19 від 11.01.2023, чинній на час звільнення позивача) у разі звільнення військовослужбовців з військової служби у запас або відставку в особливий період, у їх власність дозволяється залишати видані предмети речового майна особистого користування та інвентарне майно, вказані у відповідних примітках до Норм забезпечення. Інше інвентарне майно здається на речовий склад військової частини.

У разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, за призовом осіб офіцерського складу предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, не видаються.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

У цій справі спір виник з приводу правомірності надання Т.в.о. начальника тилу командування логістики ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 листа-роз`яснення від 12.12.2022 №763/1340 із висновком про відсутність підстав для нарахування та виплати військовослужбовцям за призовом під час мобілізації на особливий період грошової компенсації за неотримане речове майно /а.с. 31/.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з таких міркувань.

Перш за все суд вважає за необхідне з`ясувати правову природу листа-роз`яснення Т.в.о. начальника тилу командування логістики ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 від 12.12.2022 №763/1340.

Суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про Збройні Сили України» від 6 грудня 1991 року № 1934-XII (далі Закон № 1934-XII) Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Згідно з положеннями статті 3 вказаного Закону Збройні Сили України мають таку загальну структуру:

Генеральний штаб Збройних Сил України;

Командування об`єднаних сил Збройних Сил України;

види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили;

окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили;

окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки;

органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.

Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

За приписами частин 4 9 статті 8 Закону № 1934-XII Головнокомандувач Збройних Сил України є найвищою військовою посадовою особою у Збройних Силах України.

Головнокомандувач Збройних Сил України здійснює через Генеральний штаб Збройних Сил України безпосереднє військове керівництво Збройними Силами України.

Безпосереднє військове керівництво - діяльність, спрямована на здійснення заходів щодо розвитку Збройних Сил України, їх технічного оснащення, підготовки та всебічного забезпечення, визначення основ їх застосування, а також управління ними.

Командувачі видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України підпорядковуються Головнокомандувачу Збройних Сил України та відповідають за розвиток підпорядкованих їм військ (сил), їх технічне оснащення та всебічне забезпечення, підготовку та готовність до виконання покладених завдань.

У процесі організації підготовки підпорядкованих військ (сил) та забезпечення їх озброєнням, військовою технікою, іншими матеріально-технічними засобами командувачі видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України розробляють відповідні доктрини, настанови, бойові статути, оперативні і тактичні стандарти підготовки до застосування та ведення операцій (бойових дій).

Повноваження командувачів видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, основні завдання та порядок функціонування командувань видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України визначаються в положеннях, які затверджуються Головнокомандувачем Збройних Сил України.

Суд бере до уваги, що загальні вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами у військових частинах (установах) Збройних Сил України, штабах угруповань військ, (далі військові частини, установи), включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік, зберігання і контроль за виконанням на дату підписання тимчасово виконуючим обов`язки начальника тилу командування логістики ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_7 оскаржуваного листа-роз`яснення №763/1340 від 12.12.2022 визначалися Інструкцією з діловодства у Збройних Силах України, затвердженою наказом Генерального Штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 №124 (далі - Інструкція №124).

Так, відповідно до пункту 1.6. Інструкції № 124 службове листування військовими частинами (установами) ведеться за підпорядкуванням, за винятком листування між військовими частинами (установами), не підпорядкованими одна одній, або листування з цивільними установами та організаціями з різних питань службової діяльності.

У свою чергу підпунктом 2.1.2. Інструкції №124 визначено, що управлінська діяльність військової частини (установи) здійснюється шляхом видання розпорядчих документів.

З питань, що становлять взаємний інтерес і належать до компетенції різних військових частин (установ), можуть прийматися спільні розпорядчі документи.

Видання розпорядчих документів військовою частиною (установою) визначається актами законодавства, нормативно-правовими актами та положеннями (статутами) про неї.

Згідно із підпунктом 2.1.6. Інструкції №124 у Збройних Силах України створюються такі види документів: наказ, директива, розпорядження, бойовий наказ, бойове розпорядження, окреме доручення (доручення), рішення, протокол, положення, постанова, інструкція, історичний формуляр, формуляр, правила, план, звіт, доповідь, донесення, доручення, акт, звуко- та відеозаписи, програма, алгоритм, рапорт, заява, телефонограма, факсограма, службовий лист, довідка, методичні рекомендації, доповідна та пояснювальна записки, протокол, припис, посвідчення про відрядження, відпускний квиток, графік відпусток, обхідний лист та інші документи, розроблені в установленому порядку.

Службовий лист - документ, який є одним із основних засобів спілкування, обміну інформацією та оперативного управління найрізноманітнішими процесами діяльності військ (сил).

За змістом підпункту 2.9.3. Інструкції №124 службові листи складаються з метою обміну інформацією, у тому числі для відповіді на запити інших військових частин (установ).

При цьому, підпунктом 2.9.1.12. Інструкції №124 визначено, що забороняється оголошувати розпорядчими чи іншими службовими документами нижчих посадових осіб законодавчих актів України, наказів (директив, розпоряджень) старших командирів (керівників). Ці посадові особи в розпорядчих або інших службових документах можуть довести до підпорядкованих військових частин (установ) окремі вимоги законодавчих актів України та старших командирів (начальників) у своєму викладі з обов`язковим посиланням на номер та дату видання відповідного нормативно-правового акта.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм, лист-роз`яснення вих.№763/1340 від 12.12.2022, підписаний тимчасово виконуючим обов`язки начальника тилу командування логістики ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_7 , є лише службовим листом, що виданий останнім для відповіді на запити командирів інших військових частин з власним трактуванням та викладом ним положень пункту 29 Розділу V Інструкції №232. При цьому, начальник (або ТВО начальника) тилу командування логістики ІНФОРМАЦІЯ_3 як начальник структурного підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_4 мав відповідні повноваження у межах своїх функціональних обов`язків підписувати такий лист, адресований командирам військових частин.

Отже, лист-роз`яснення №763/1340 від 12.12.2022 тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) полковника ОСОБА_4 не є нормативно-правовим актом, тобто не містить обов`язкових норм права, а має лише рекомендаційний характер, а тому не визначає порядок розрахунку з військовослужбовцями під час звільнення з військової служби в особливий період.

Крім того, лист-роз`яснення №763/1340 від 12.12.2022 не є персоналізованим відносно позивача та не створює для нього жодних правових наслідків.

Суд критично оцінює доводи позивача про те, що оскаржуваний лист №763/1340 від 12.12.2022 став перепоною для видачі йому військовою частиною НОМЕР_2 довідки та виплати грошової компенсації замість речового майна, що підлягало видачі, але не було отримано ним під час військової служби. Суд наголошує, що спірні правовідносини стосовно отримання довідки та виплати грошової компенсації речового майна виникли у позивача саме з військовою частиною НОМЕР_2 , якою відмовлено у заяві позивача. Посилання Військової частини НОМЕР_2 на лист-роз`яснення №763/1340 від 12.12.2022 жодним чином не свідчить про виникнення спору між позивачем та Військовою частиною НОМЕР_1 , а фактично підтверджує мотиви, з яких виходила Військова частина НОМЕР_2 .

При цьому суд зазначає, що відповідно до статті 2 Закону України «Про Збройні Сили України» правовою основою діяльності Збройних Сил України є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", статути Збройних Сил України, інші закони України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України, міжнародні договори України, що регулюють відносини в оборонній сфері.

Відтак службовий лист не є правовою основою діяльності військової частини та не є обов`язковим для врахування під час вирішення питань, пов`язаних з діяльністю військової частини.

Варто зауважити, що дійсно твердження у листі-роз`ясненні №763/1340 від 12.12.2022 про те, що компенсація за недоотримане речове майно мобілізованим військовослужбовцям не нараховується та не виплачується, не узгоджується із нормами законодавства.

Наведеною вище нормою Інструкції №232 передбачено, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби в особливий період йому не видаються предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби.

Водночас, на переконання суду, немає підстав тлумачити наведену норму права у спосіб, запропонований відповідачем, а саме: за відсутності у військової частини обов`язку видати військовослужбовцю неотримані за період проходження служби предмети речового майна, не виникає обов`язок виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно.

При цьому, суд виходить з того, що у силу пункту 4 розділу ІІІ Інструкції №232 при звільненні військовослужбовців у мирний час передбачено альтернативу: військовослужбовець за бажанням або отримує речове майно, яке не було отримане ним під час проходження служби, або грошову компенсацію за таке майно, виходячи із його закупівельної вартості.

Натомість в особливий період згадана альтернатива відсутня, оскільки у силу абзацу 11 пункту 29 розділу V Інструкції №232 видачу військовослужбовцям при звільненні неотриманого за період служби речового майна не передбачено.

Такий підхід, за позицією суду, пов`язаний зі спеціальним порядком забезпечення військовослужбовців речовим майном в особливий період (зокрема, скасування строків експлуатації (носіння) речового майна, значне збільшення потреби у речовому майні тощо), за яким спроможності держави забезпечити військовослужбовців речовим майном у першу чергу мають бути спрямовані на надання такого майна військовослужбовцям, які проходять військову службу, беруть участь у захисті Батьківщини від збройної агресії.

Поряд з цим, норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку №178 та Інструкції №232 не скасовують в особливий період обов`язок військової частини сплатити військовослужбовцю при звільненні грошову компенсацію за неотримане речове майно.

Водночас висновки у листі - роз`ясненні, які містять неточності та не узгоджені із нормами законодавства, не створюють для позивача правові наслідки з огляду на рекомендаційний характер такого листа, натомість правові наслідки для позивача потягнули саме дії Військової частини НОМЕР_2 .

Суд враховує, що спір між позивачем та військовою частиною НОМЕР_2 стосовно отримання довідки для виплати грошової компенсації речового майна вирішено у судовому порядку. Так, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2024 у справі №580/5931/24 /а.с. 224 225/ позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо невидачі ОСОБА_1 довідки про вартість речового майна, виходячи із закупівельної вартості, розрахованої Міністерством оборони України станом на 1 січня поточного року, оформлену згідно з додатком до "Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України грошової компенсації вартості за неотримане речове майно", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178. Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 видати ОСОБА_1 довідку про вартість речового майна, виходячи із закупівельної вартості, розрахованої Міністерством оборони України станом на 1 січня поточного року, оформлену згідно з додатком до "Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України грошової компенсації вартості за неотримане речове майно", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 .

Також рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.01.2025 у справі № 440/6941/24, яке набрало законної сили 28.02.2025 /а.с. 227 230/, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно у зв`язку зі звільненням з військової служби. Отже, судовим рішенням у цій справі вирішено спір щодо отримання позивачем грошової компенсації за неотримане речове майно у зв`язку зі звільненням з військової служби.

Суд акцентує увагу на тому, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС).

Види позовів дефіновано у статті 5 КАС України, якою визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Звернення до суду у правовій державі є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб від можливих порушень з боку адміністративних органів. Конституція України у частині другій статті 55 гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

При цьому, згідно з принципом диспозитивності, закріпленим статтею 9 КАС України, позивач сам вирішує, чи звертатися йому до суду з позовом, самостійно визначає зміст і обсяг позовних вимог, і користується при цьому повною свободою у межах визначених процесуальним законом механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для реалізації його прав.

Способи захисту порушеного права особи унормовані статтею 245 КАС України, якою чітко визначені повноваження суду при вирішенні різних категорій справ. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В контексті наведеного, вирішуючи кожний конкретний спір на підставі всіх встановлених обставин, адміністративний суд повинен установити, на захист якого права подано відповідний позов, чи порушене, не визнане або оспорено таке право відповідачем (відповідачами), а також з`ясувати, чи призведе задоволення заявлених вимог до реального та ефективного поновлення порушеного права, та залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

При цьому, під ефективним поновленням слід розуміти реальний позитивний вплив судового рішення про задоволення позову на виявлену під час судового розгляду обставину порушення/невизнання/оскарження, або запобігання виникненню спору щодо права, на захист якого був поданий позов.

Водночас відмова в позові з підстав обрання неефективного способу захисту може мати місце тоді, коли у судовому процесі відсутній будь-який сенс в розрізі питання щодо реальної можливості захисту прав позивача у обраний ним спосіб.

Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, ефективний спосіб захисту, у розумінні Конвенції, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

У рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. Таким чином, судовому захисту в адміністративних судах України підлягає лише порушене право, а отже предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Зокрема, відповідну позицію підтримано і у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2024 року у справі № 640/35583/21.

Обраний позивачем спосіб захисту у вигляді визнання незаконним надання листа-роз`яснення №763/1340 від 12.12.2022 та визнання незаконним, протиправним та скасованим листа-роз`яснення №763/1340 від 12.12.2022, підписаного тимчасово виконуючим обов`язки начальника тилу командування логістики ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_7 , та зобов`язання вчинити дії не відповідає критерію ефективності та змісту права позивача, яке він хоче захистити, адже, як зазначено вище, відмова позивачу у видачі йому військовою частиною НОМЕР_2 довідки та виплаті грошової компенсації замість речового майна, що підлягало видачі, але не було отримано ним під час військової служби, залежить від наявності відповідного права у позивача, яке врегульовано нормами чинного законодавства та не поставлено у залежність від позиції тилу командування логістики ІНФОРМАЦІЯ_3 , викладеної у листі №763/1340 від 12.12.2022.

Задоволення позову позивача у цій справі не призведе до відновлення його права, про порушення якого він стверджує.

Більш того, оспорювані права позивача відновлено судовими рішеннями у справах №580/5931/24 та № 440/6941/24.

Суд наголошує, що обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Подібний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 19 січня 2021 року у справі N 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі N 925/642/19 (пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі N 200/606/18 (пункт 76), від 23 листопада 2021 року у справі N 359/3373/16-ц (пункт 155).

Отже, зважаючи на те, що лист-роз`яснення №763/1340 від 12.12.2022, підписаний тимчасово виконуючим обов`язки начальника тилу командування логістики ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_7 , не тягне для позивача жодних прав та обов`язків, тобто не створює правових наслідків, визнання його протиправним та скасування не є ефективним способом захисту прав позивача, натомість порушене право позивача на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно відновлено судовими рішеннями, які набрали законної сили, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 у цій справі задоволенню не підлягають.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Беручи до уваги те, що у задоволенні позову відмовлено, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ; АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ; АДРЕСА_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.В. Довгопол