Справа № 140/5127/24
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2025-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/5127/24 пров. № А/857/23255/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2024 року у справі №140/5127/24 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОТЕХЛОГІСТИК» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

суддя в І інстанції Каленюк Ж.В.,

дата ухвалення рішення 21.08.2024,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євротехлогістик» (далі ТОВ «Євротехлогістик») звернулося з позовом до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення від 03 січня 2024 року №UA205140/2024/000001/2 про коригування митної вартості товарів та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 03 січня 2024 року №UA205140/2024/000015 (далі картка відмови у митному оформленні (випуску) товарів).

В обґрунтування позову позивач вказав, що прийнявши рішення про коригування митної вартості товарів від 03 січня 2024 року №UA205140/2024/000015, відповідач відмовив у митному оформленні товару за заявленою вартістю товарів згідно з митною декларацією (МД) №24UA50U5 від 02 січня 2024 року.

Позивач не погоджується з таким рішенням, суть якого зводиться до того, що подані для підтвердження митної вартості документи не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом.

На думку позивача, у спірному рішенні відповідач безпідставно покликається на невключення до складу митної вартості оцінюваного товару вартості експедиторських послуг до кордону України згідно з поданими транспортними документами (довідкою про транспортні витрати від 01 січня 2024 року, рахунком на оплату від 02 січня 2024 року №2). Зауважив, що такі документи видані йому експедитором, а товариство лише сплачує зазначену у них вартість. При цьому чинним законодавством не передбачений розподіл рахунків щодо перевезення на статті витрат. Водночас згідно з довідкою про транспортні витрати від 01 січня 2024 року загальна вартість транспортних витрат (з урахуванням експедиційних послуг) до кордону України (Шегині) становить 46200,00 грн, а по території України (Шегині Київ) - 23109,74 грн; вартість вантажно-розвантажувальних робіт включена у вартість перевезення, про що зазначено у рахунку від 02 січня 2024 року №2.

Позивач вважає неаргументованими також твердження митного органу у спірному рішенні про суперечності у документах щодо перевізника товару. Наголосив, що згідно з договором від 05 серпня 2021 року №149вп/21 Товариство з обмеженою відповідальністю «Асан Груп» (далі ТзОВ «Асан Груп») є експедитором, який може укладати договори щодо перевезення товару з третіми особами, у зв`язку з чим ним було укладено договір про перевезення вантажів від 03 серпня 2021 року №IN799/21 із Товариством з обмеженою відповідальністю «Експресс-Транс» (далі - ТзОВ «Експресс-Транс»), відомості про якого як про перевізника і зазначено в автотранспортній накладній.

З приводу зауважень митного органу щодо ненадання декларантом замовлення на перевезення згідно з договором (контрактом) від 03 серпня 2021 року №IN799-21 та заявки згідно з договором (контракту) від 05 серпня 2021 року №149вп/21 позивач вказав, що відповідно до договору перевезення вантажу від 03 серпня 2021 року №IN799/21 оплату за послуги перевезення здійснює ТзОВ «Асан Груп», а не ТзОВ «Євротехлогістик». Тому замовлення на перевезення відповідно до договору від 03 серпня 2021 року №IN799/21 не надається позивачу. Натомість ТзОВ «Євротехлогістик» сплачує експедитору ТзОВ «Асан Груп» як вартість перевезення, так і вартість експедиторських послуг. При цьому саме рахунком підтверджується найменування послуги та її ціна, а також інші відомості про будь-яке індивідуальне замовлення цієї послуги і цей документ є остаточним підтвердженням наміру здійснити перевезення товару.

Поряд з тим, на переконання позивача, спірне рішення не відповідає вимогам пунктів 2, 4 частини другої статті 55, статті 64 Митного кодексу України (далі - МК України), оскільки у ньому відсутнє належне обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої відповідачем, та фактів, які вплинули на таке коригування. Відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

За таких обставин позивач просив суд задовольнити позов, скасувавши рішення відповідача. Як наслідок, картка відмови у митному оформленні (випуску) товарів також є протиправною.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21.08.2024 у цій справі, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення Волинської митниці від 03 січня 2024 року №UA205140/2024/000001/2 про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 03 січня 2024 року №UA205140/2024/000015; стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротехлогістик» за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судові витрати у сумі 8844,80 (вісім тисяч вісімсот сорок чотири грн 80 коп.).

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що по МД №24UA50U5 відбулось автоматичне спрацювання профілів ризику АСАУР, які передбачали необхідність проведення більш детальної перевірки поданих декларантом документів на предмет можливого заниження митної вартості товару.

Класифікатор митних формальностей, що можуть бути визначені за результатами застосування системи управління ризиками затверджений наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 №1011.

За вищезазначеною МД відбулось спрацювання наступних профілів ризику:

- 103-1 «Перевірка поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів (в тому числі наданих на вимогу митного органу) та/або відомостей про них на предмет розбіжностей у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи документах, що її заміщують, їх електронних копіях, розміщених в ЄАІС Держмитслужби», де у повідомленні зазначалося: «За участі фізичної особи (гр.54 МД) наявні протоколи про порушення митних правил. Розглянути питання щодо посилення митного контролю з метою недопущення повторних порушень Товар(и) №1: це перше митне оформлення імпортером цього товару з даною країною походження за останній рік Здійснити перевірку правильності визначення митної вартості товару. Здійснити перевірку правильності класифікації товару. Перевірити задекларовані документи, що підтверджують походження товарів».

- 105-2 «Контроль правильності визначення митної вартості товарів», де у повідомленні зазначалося: «Необхідно перевірити достовірність складових митної вартості товарів, а саме додаткові нарахування до ціни угоди. Відповідно до умов поставки, до ціни угоди не включені витрати на транспортування та/або навантаження. При цьому відповідні витрати не включені до митної вартості (не зазначені у ДМВ). Перевірити повноту декларування складових митної вартості».

Так, під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товарів встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності, а саме:

- згідно рахунка на оплату №2 від 02.01.2024 винагорода експедитора становить 1750,25 грн, однак дані витрати не включені до складу митної вартості оцінюваного товару;

- надавачем робіт (послуг) перевезення, відповідно до рахунка на оплату №2 від 02.01.2024 та документу, що підтверджує вартість перевезення товару від 01.01.2024 №б/н є ТОВ «АСАН ГРУП», що суперечить перевізнику, вказаному в гр. 23 автотранспортної накладної від 07.12.2023 №1235269 Express-Trans LTD;

- згідно документу, що підтверджує вартість перевезення товару від 01.01.2024 №б/н вантажно-розвантажувальні роботи включені у вартість перевезення, однак транспортні витрати не розділені за статтями витрат, інформація щодо вартості вантажно-розвантажувальних робіт відсутня в транспортних документах;

- відповідно п. 2.2 договору (контракту) про перевезення від 05.08.2021 №149вп/21 «На підставі даного договору Експедитор згідно заявок організовує перевезення вантажів...». Також відповідно п. 4.5 даного договору «строк оплати Клієнтом 3-5 днів з моменту вивантаження (якщо інше не зазначено в заявці)...», однак Заявки не подано до митного оформлення. Вказане свідчить про можливе заниження транспортних витрат до кордону України та про наявність ризиків заявлення до митного оформлення

Декларант надав додаткові документи:

1) Комерційну пропозицію;

2) Довідку про транспортні витрати (продубльовано);

3) Рахунок на оплату №2 від 02.01.2024 (продубльовано);

4) Договір на перевезення вантажів від 03.08.2021 NoIN799/21.

З позиції апелянта, декларант не надав усіх додаткових документів, які б підтвердили заявлену митну вартість, про що повідомлено листом №2 від 03.01.2024.

Отже, у зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а та методу 2б з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в та методу 2г з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості для митного органу та декларанта, митну вартість товару визначено за резервним методом згідно статті 64 МК України, рівень митної вартості визначено згідно рівня на подібні/ідентичні товари інформація про які міститься в ЄАІС Держмитслужби, а саме:

- товар 1 на рівні 10720 євро/од за МД №UA100390/2023/712266 від 30.08.2023.

З огляду на вказане, а також враховуючи здійснення коригування митних вартостей по даній справі згідно ст.64 МК України за резервним методом, твердження суду про відсутність в рішеннях таких відомостей є безпідставним, а вимога про необхідність зазначення такої інформації в гр.33 рішень - незаконною.

З огляду на наведене вище, вважає прийняте рішення про коригування митної вартості від 03.01.2024 №UA205140/2024/000001/2 є таким, що прийняте у повній відповідності до вимог чинного законодавства, а тому законним та обґрунтованим

Також зазначено, що сума витрат на правову допомогу у цій справі є неспівмірною із її складністю та наданими адвокатом послугами.

Апелянт просив рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21.08.2024 року скасувати та прийняти постанову, якою у позові ТОВ «ЄВРОТЕХЛОГІСТИК» до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішень Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 03.01.2024 №UA205140/2024/000001/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2023/000015 відмовити повністю.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу. З додатковим обґрунтування вказав про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Також апелянт просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Апелянт подав заперечення на клопотання про відшкодування судових витрат.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи із такого.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеною декларантом митною вартістю товару. Тому підстави вважати, що рішення відповідача від 03 січня 2024 року №UA205140/2024/000001/2 про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм частини другої статті 55 МК України, відсутні, а отже це рішення підлягає скасуванню як протиправне.

Оскільки картка відмови в митному оформленні (випуску) товару від 03 січня 2024 року №UA205140/2024/000015 винесена з причини невизнання митної вартості товару за вартістю, визначеною декларантом, та у зв`язку із прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів від 03 січня 2024 року №UA205140/2024/000001/2, яке судом визнано протиправним і скасовано, тому вказана картка відмови також підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Виходячи із принципів співмірності витрат та «ціни позову», обґрунтованості та пропорційності їх розміру, заперечення відповідача, справедливим буде відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 12.11.2019 між ТОВ «Євротехлогістик» (покупець) та Toyota Material Handling Deutschland GmbH (постачальник) було укладено зовнішньоекономічний контракт №101, за умовами пункту 1 якого постачальник постачає покупцю товар на умовах цього контракту та згідно з додатком до нього.

Згідно з рахунком-фактурою (інвойсом) від 05.12.2023 №244010560 предметом поставки є противаговий електронавантажувач Toyota 8FBEK18T (серійний номер 8FBEK18T-10882) вартістю 4700,00 євро (а.с.14, переклад на а.с.15).

Додатковою угодою від 06.12.2023 №13 до контракту від 12.11.2019 №101 сторони погодили, що вилочний навантажувач Elektro Forklift Toyota 8FBEK18T (серійний номер 8FBEK18T-10882) з двома зарядними пристроями та вилами на суму 4700,00 євро був у користуванні та всі навантажувачі розібрані для перевезення (а.с.20).

02.01.2024 для митного оформлення в режимі імпорту ввезеного на територію України на умовах EXW-Кассель (Німеччина) товару «Автонавантажувачі з вилковим захватом, оснащені підіймальним чи вантажно-розвантажувальним обладнанням з електродвигуном, призначений для використання на рівній місцевості, що був у використанні, вилковий навантажувач марки Toyota, тип 8FBEK18T, серійний номер 8FBEK18T-10882, рік випуску 2017, вантажопідйомність - 1800 кг, висота підйому - 3300 м, в комплекті з двома зарядними пристроями та вилами, торговельна марка - Toyota, виробник Toyota Material Handling Manufacturing Italy S.p.A., IT» (далі також товар) декларант в інтересах ТзОВ «Євротехлогістик» подав МД №24UA50U5 (а.с.60). Фактурна вартість імпортованого товару становить 4700,00 євро (еквівалентно 197427,73 грн), митну вартість визначено на рівні 243627,73 грн (з урахуванням транспортних витрат у сумі 46200,00 грн).

До митної декларації для підтвердження митної вартості додано: зовнішньоекономічний контракт від 12.11.2019 №101 (а.с.24-25); додаток до контракту від 06.12.2023 №13 (а.с.20); рахунок-фактуру (інвойс) від 05.12.2023 №24401560 (а.с.14); платіжний документ від 07.12.2023 №348 (а.с.16); договір про надання транспортно-експедиторських послуг з організації перевезення вантажів у міжміському та міжнародному сполученні від 05.08.2021 №149вп/21 (а.с.21-23); довідку про транспортні витрати від 01.01.2024 (а.с.19); рахунок на оплату від 02.01.2024 №2 (а.с.18); автотранспортну накладну від 07.12.2023 №1235269 (а.с.17); копію митної декларації країни відправлення №23DE21B3 від 07.12.2023 (а.с.26).

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митним органом в електронному повідомленні декларанту (а.с.64) вказано на наявність розбіжностей у поданих документах: 1) згідно з рахунком на оплату від 02.01.2024 №2 винагорода експедитора становить 1750,25 грн, однак ці витрати не включені до складу митної вартості оцінюваного товару; 2) надавачем робіт (послуг) перевезення відповідно до рахунка на оплату від 02.01.2024 №2 та документа, що підтверджує вартість перевезення товару, від 01.01.2024 є ТОВ «Асан Груп», що суперечить перевізнику, вказаному в графі 23 автотранспортної накладної від 07.12.2023 №1235269 Express-Trans LTD; 3) згідно з документом, що підтверджує вартість перевезення товару від 01.01.2024, вантажно-розвантажувальні роботи включені у вартість перевезення, однак транспортні витрати не розділені за статтями витрат, інформація щодо вартості вантажно-розвантажувальних робіт відсутня в транспортних документах; 4) відповідно пункту 2.2 договору (контракту) про перевезення від 05.08.2021 №149вп/21 експедитор за заявками організовує перевезення вантажів, а також відповідно пункт 4.5 цього договору строк оплати клієнтом - 3-5 днів з моменту вивантаження (якщо інше не зазначено в заявці), проте заявку не подано до митного оформлення; згідно з пунктом 2.1.1 договору на перевезення від 03 серпня 2021 року №IN799-21 замовлення на перевезення є невід`ємною частиною договору, яке не подано до митного оформлення. Одночасно запропоновано подати такі документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; транспортні (перевізні) документи, в тому числі заявку на перевезення; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини; інші документи, що підтверджують митну вартість імпортованого товару (за бажанням декларанта).

Не є спірною та обставина, що на електронне повідомлення митниці декларант надав комерційну пропозицію (а.с.30); довідку про транспортні витрати від 01.01.2024 (повторно) (а.с.19); рахунок на оплату від 02.01.2024 №2 (повторно) (а.с.18); договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом від 03.08.2021 №IN799/21 (а.с.32-33), а листом від 03.01.2024 інформував відповідача про те, що ним подано усі необхідні документи, що підтверджують митну вартість товару (а.с.64 зворот).

03.01.2024 Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2024/000001/2 (а.с.11). Як зазначено у графі 33 оскаржуваного рішення, під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару було встановлено, що подані документи містять розбіжності (тут дослівно ті, про які зазначено в повідомленні декларанту). Зважаючи на неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 МК України, у зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості (методу 2а та методу 2б - з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методу 2в та методу 2г - з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта), митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України на підставі цінової інформації ЄАІС Держмитслужби (МД №UA100390/2023/12266 від 30 серпня 2023 року) на рівні 10720,00 євро. Тут же зазначається, що митницею відповідно до положень статті 55, 57 МК України з декларантом проведена письмова консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару.

Також 03.01.2024 Волинська митниця сформувала картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів №UA205140/2024/000015 (а.с.13).

Товар було випущено у вільний обіг за МД №24UA64U0 від 03.01.2024 із застосуванням положень частини сьомої статті 55 МК України (а.с.28).

Позивач, не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товару та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 1 МК України передбачено, що законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Згідно із положеннями п. 24 ч. 1 ст. 4 МК України митний контроль це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

За приписами ст.ст. 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частиною 1 ст. 51, ч. 1 ст. 52 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно з ч. 2 ст. 52 МК України декларант зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

За ч. 3 ст. 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 цього Кодексу.

Отже, законодавцем визначено таку конструкцію регулювання митних відносин, за якою визнається правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено); інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами ч. 3 цієї ж статті у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тобто митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Наведені приписи законодавства з питань митної справи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Ненаведення митним органом в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Отже, право митного органу на витребування додаткових у декларанта документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) наявність розбіжностей у документах; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму ВАС України №2 від 13.03.2017 «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13.03.2012 року», факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у ч. 3 ст. 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.

В пункті 2 ч. 5 ст. 54 МК України передбачено, що митний орган має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Своєю чергою, праву митного органу на витребування додаткових документів передує його обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Під час судового розгляду справи з`ясовано, що позивач (декларант) для підтвердження заявленої митної вартості товарів подав до митного органу всі необхідні для цього документи, які містять достатні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а також відомості про ціну, яка була сплачена за товар.

Із змісту представлених документів можна чітко та однозначно встановити вартість придбання ввезених товарів, при цьому наявність будь-яких обставин, що є визначальними за цих умов та змінюють їх вартість, відповідачем не доведено.

Як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції, подані декларантом документи в своїй сукупності підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікували оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.

Передумовою для прийняття оскаржених рішень слугувала наявність розбіжностей в документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом, а саме (із урахуванням доводів відповідача в суді):

- згідно рахунка на оплату №2 від 02.01.2024 винагорода експедитора становить 1750,25 грн, однак дані витрати не включені до складу митної вартості оцінюваного товару;

- надавачем робіт (послуг) перевезення, відповідно до рахунка на оплату №2 від 02.01.2024 та документу, що підтверджує вартість перевезення товару від 01.01.2024 №б/н є ТОВ «АСАН ГРУП», що суперечить перевізнику, вказаному в гр. 23 автотранспортної накладної від 07.12.2023 №1235269 Express-Trans LTD;

- згідно документу, що підтверджує вартість перевезення товару від 01.01.2024 №б/н вантажно-розвантажувальні роботи включені у вартість перевезення, однак транспортні витрати не розділені за статтями витрат, інформація щодо вартості вантажно-розвантажувальних робіт відсутня в транспортних документах;

- відповідно п. 2.2 договору (контракту) про перевезення від 05.08.2021 №149вп/21 «На підставі даного договору Експедитор згідно заявок організовує перевезення вантажів...». Також відповідно п. 4.5 даного договору «строк оплати Клієнтом 3-5 днів з моменту вивантаження (якщо інше не зазначено в заявці)...», однак Заявки не подано до митного оформлення.

Вказане свідчить про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей.

Водночас, для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач, як встановлено судом першої інстанції, подав разом із митною декларацією наступні документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним ч. 2 ст. 53 МК України: зовнішньоекономічний контракт від 12.11.2019 №101 (а.с.24-25); додаток до контракту від 06.12.2023 №13 (а.с.20); рахунок-фактуру (інвойс) від 05.12.2023 №24401560 (а.с.14, переклад а.с.15); платіжний документ від 07.12.2023 №348 (а.с.16); договір про надання транспортно-експедиторських послуг з організації перевезення вантажів у міжміському та міжнародному сполученні від 05.08.2021 №149вп/21 (а.с.21-23); довідку про транспортні витрати від 01.01.2024 (а.с.19); рахунок на оплату від 02.01.2024 №2 (а.с.18).

Одночасно декларантом було надано автотранспортну накладну від 07.12.2023 №1235269 (а.с.17); копію митної декларації країни відправлення №23DE21B3 від 07.12.2023 (а.с.26).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, контрактом від 12.11.2019 №101, укладеним між ТОВ «Євротехлогістик» (покупець) та Toyota Material Handling Deutschland GmbH (постачальник), визначено предмет та умови поставки, строк дії контракту. Зокрема, відповідно до підпункту 2.1 контракту товар, що поставляється, має визначатися у додатку та/або інвойсі.

В рахунку-фактурі (інвойсі) від 05.12.2023 №244010560, у якому є посилання на контракт від 12.11.2019у №101, визначено ідентифікаційні ознаки товару, його ціну противаговий електронавантажувач Toyota 8FBEK18T (серійний номер 8FBEK18T-10882) вартістю 4700,00 євро (а.с.14, переклад на а.с.15).

Такі ж ідентифікаційні ознаки товару, його вартість вказані у додатковій угоді від 06.12.2023 №13 до контракту від 12.11.2019да 2019 року №101 (а.с.20).

Ціна товару в рахунку-фактурі (інвойсі) від 05 грудня 2023 року №244010560 (4700,00 євро) відповідає фактурній вартості, зазначеній в МД №24UAU5 від 02 січня 2024 року (графа 22).

До митної декларації надано платіжну інструкцію в іноземній валюті або банківських металах від 07 грудня 2023 року №348, відповідно до якої позивач перерахував на рахунок продавця 4700,00 євро (а.с.16). При цьому у платіжній інструкції вказано і призначення платежу «prepayment for forklist AC to contract No101 DD 12.11.2019», що перекладається як «передоплата згідно з контрактом №101 від 12 листопада 2019 року».

Митна вартість розрахована декларантом з урахуванням транспортних витрат у сумі 46200,00 грн.

Отже, заявлена декларантом за першим методом митна вартість оцінюваного товару підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товару, вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару. При цьому, товарно-супровідні документи не містять відомостей, що відповідно до визначених сторонами контракту умов позивач повинен нести інші витрати.

Дослідивши доводи митниці щодо наявності сумнівів щодо належності визначення митної вартості товару позивачем за основним методом, такі фактично зводяться до невизнання витрат позивача, що пов`язані з перевезеннями/транспортно-експедиційними послугами.

Так, за істотними умовами контракту №101 від 12.11.2019 сторони погодили поставку товару за адресою, вказаною покупцем у письмовій формі, на умовах EXW.

Згідно з Інкотермс-2020 постачання на умовах EXW означає, що товар і всі ризики, пов`язані з ним, переходять до покупця у момент самовивозу зі складу продавця або іншого обумовленого місця. З цієї миті зобов`язання продавця за постачанням вважаються виконаними. Вантаж вважається поставленим продавцем під час його передачі покупцю на території продавця або в іншому визначеному місці (наприклад, на фабриці, на заводі, складі тощо), і це визначене місце може бути або може не бути приміщенням продавця.

Відповідно до умов поставки EXW (франко-завод) продавець здійснює поставку в момент, коли він надає товари у розпорядження покупця на території продавця або в іншому визначеному місці.

Водночас імпортер (покупець) повинен укласти договір з перевізниками товару і оплатити перевезення від підприємства-продавця до пункту призначення, включаючи навантаження, виконати і сплатити митні процедури, а також податки і збори, сплатити товар продавцеві за ціною виробника.

Між позивачем та ТОВ «АСАН-ГРУП» (експедитор) укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг по організації перевезення вантажів у міжміському та міжнародному сполученні від 05.08.2021, відповідно до якого експедитор зобов`язується за плату і за рахунок клієнта організувати виконання транспортно-експедиційних послуг, пов`язаних із перевезенням вантажів автомобільним, морським та/або авіаційним транспортом у міжміському та міжнародному сполученні.

Згідно з п. 4.4 цього Договору оплата здійснюється на підставі виставлених рахунків.

Саме ТОВ «АСАН ГРУП» визначає, яким чином формувати документи, що стосуються транспортних витрат та як здійснювати розподіл транспортних витрат.

На виконання умов договору від 05.08.2021 №149вп/21 ТОВ «Асан Груп» (експедитор) на підставі договору на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 03.08.2021 №IN799/21 (а.с.32-33) залучив перевізника ТОВ «Експресс-Транс», який надавав послуги з організації і виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародних сполученнях та територією України (пункт 1.1).

Саме у зв`язку з викладеним у автотранспортній накладній зазначено перевізником ТОВ «Експресс-Транс», що відповідає наданому позивачем до митного оформлення договору від 03.08.2021 №IN799/21

Згідно з довідкою про транспортні витрати від 01.01.2024 ТОВ «АСАН ГРУП» будучи міжнародним експедитором надало позивачу автомобіль НОМЕР_1 / НОМЕР_2 для перевезення консолідованого вантажу за маршрутом: Кассель, Німеччина Київ, Україна.

Загальна вартість витрат по іноземній території до кордону України (Шегині), з урахуванням експедиційних послуг 46200 грн. Загальна вартість транспортних витрат по території України (Шегині - Київ), з урахуванням експедиційних послуг становить 23109,74 грн, вантажно-розвантажувальні роботи включені у вартість виконання.

Відповідно до рахунку на оплату №2 від 02.01.2024 міжнародне перевезення вантажів до пункту відправлення до державного кордону України 46200,00 грн; міжнародне перевезення вантажів від державного кордону України до пункту призначення на території України 21009,44 грн (без ПДВ), винагорода експедитора 1750,25 грн (без ПДВ) ПДВ 350,05 грн, Загальна вартість з ПДВ 69309,74 грн

Щодо винагороди експедитора в сумі 1623,33 гри, яка не включена до митної вартості.

З наданих документів до митного оформлення, що встановлюють транспортні витрати слідує, що вартість експедиторських послуг була включена у митну вартість разом з вартістю перевезення.

Про це свідчить Довідка про транспортні витрати б/н від 01.01.2024, що закріплює, що загальна вартість транспортних витрат по території України (Шегині - Київ) включає в себе вартість експедиторських послуг. Така вартість відповідає тій, що зазначена в Рахунку на перевезення від 02.01.2024.

Крім того, у рахунку-фактурі винагорода експедитора вказана у переліку інших наданих транспортно-експедиторських послуг.

Окремо слід зазначити, що у Довідці про транспортні витрати сума транспортних витрат по території України також містить у собі суму ПДВ, що вказана окремим рядком в рахунку на перевезення №2.

У Рішенні про коригування митної вартості Митниця не надала жодних пояснень та обґрунтування, яким чином встановила, що винагорода експедитора, вказана в Рахунку у сумі 1750,25 грн, не врахована у митну вартість. Митниця не навела жодного обґрунтованого пояснення того, що документи, подані Позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у недостовірності наданої інформації.

Митниця у своєму Рішенні не пояснює, яким чином не розподілення за вагою вантажу у довідці про транспортні витрати б/н від 01.01.2024 впливає на неможливість визначення митної вартості. При цьому у такій зазначено, що у вартість перевезення включається вартість вантажно-розвантажувальних робіт.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність транспортної заявки за наявності договору про надання транспортно-експедиторських послуг з організації перевезення вантажів у міжміському та міжнародному перевезенні від 05.08.2021 №149вп/21, довідки про транспортні витрати від 01.01.2024 та рахунка на оплату від 02.01.2024 не позбавляло митний орган можливості перевірити вартість послуг з транспортування товару до митного кордону України, яка включена декларантом до митної вартості у сумі 46200,00 грн (згідно з довідкою про транспортні витрати від 01.01.2024 сюди включено і вартість експедиційних послуг та вантажно-розвантажувальних робіт).

При цьому форма цієї довідки, складеної експедитором згідно з договором від 05.08.2021 №149вп/21 - ТОВ «Асан Груп», за відсутності виокремлення в ній інформації про вартість експедиційних послуг та вантажно-розвантажувальних робіт не впливає на загальну вартість таких послуг.

За таких обставин, дослідивши документи, які подавались позивачем під час митного оформлення товару, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що такі містять чітку і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, які у сукупності підтверджують числові значення митної вартості (її складових) та не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом, а відповідачем в рішенні про коригування митної вартості не обґрунтовано, яким чином вказані розбіжності і неточності впливають на митну вартість товару чи її складових.

Отже, доводи митного органу про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах не знаходять свого підтвердження.

Водночас, спрацювання системи управління ризиками АСАУР є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.

Також в ЄАІС ДФС України є відсутньою інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню. Крім того, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

З урахуванням викладеного, позивач відповідно до вимог ст.ст.52, 53 МК України подав всі необхідні документи для митного оформлення зазначеного товару за ціною договору, які не містили в собі будь-яких розбіжностей, зазначених в ч.3 ст.53 МК України, і відповідач не мав підстав для прийняття оскаржених рішення про коригування митної вартості та картки відмови.

Колегія суддів погоджується з послідовним висновком суду першої інстанції про те, що позивачем подано для митного оформлення імпортованого товару документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар, містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто, підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами ч.ч.4 і 5 ст.58 МК України, і в митного органу, враховуючи вищевикладені обставини, не було підстав вимагати у декларанта додаткові документи для підтвердження митної вартості.

Натомість, відповідачем не надано суду жодних доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

За обставин цієї справи відповідач не довів наявність таких розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем), а сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

За змістом п .2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товару, затв. наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012, у рішенні про коригування митної вартості зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 у справі №825/648/17.

Між тим у спірному рішенні митний орган лише вказав номер та дату митної декларації (№UA100390/2023/712266 від 30.08.2023), на основі якої було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказане рішення обґрунтованим та мотивованим.

За таких обставин, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

За усталеною практикою Верховного Суду (постанови від 10.06.2021 у справі №815/6854/17, від 14.07.2020 у справі №809/1734/16) приписами МК України встановлено, що митний орган, здійснюючи митний контроль, зокрема, при визначені митної вартості, має діяти у спосіб, який визначено МК України. При цьому, наявна інформація, яка міститься в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, що зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Отже, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації митниці, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.

Сам факт здійснення митного оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування відповідачем митної вартості товару.

Також Верховний Суд у постанові від 21.12.2018 у справі №815/228/17 дійшов висновку про те, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про розмитнення у попередніх періодах аналогічних товарів із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, апеляційний суд вважає, що відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи у своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу.

Враховуючи встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що подані позивачем до митного оформлення документи були достатніми для підтвердження заявленої за ціною договору митної вартості товару. При цьому, зазначені документи не містили розбіжностей чи ознак підробки, водночас, такі підтверджували числові значення митної вартості.

Разом з тим, митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно; їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо непідтвердження обставин відчуження позивачу продавцем нерезидентом товару, або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними.

Враховуючи вищезазначене, позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені МК України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість. Натомість, контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору.

За таких обставин визначення відповідачем митної вартості товарів за резервним методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для скасування оскаржуваних рішень.

Таким чином, рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA205140/2024/000001/2 від 03.01.2024, картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2024/000015 від 03.01.2024 не відповідають критеріям правомірності, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо витрат на професійну правову допомогу в розмірі 4000 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що згідно із ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 ст. 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статей 1, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7 ст. 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що розрахунок правничої допомоги у розмірі 4000,00грн співмірний у співвідношенні до обсягу наданих позивачу послуг та складності справи.

Щодо судових витрат по наданню правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Так, на підтвердження таких витрат до матеріалів справи надано ордер про надання правничної (правової) допомоги Серії АА №1442523 від 13.05.2024; платіжної інструкції №3435 від 3435 на суму 6000,00 грн; рахунку №4/09 від 18.09.2024 на таку ж суму.

Відповідач заявив про зменшення суми витрат на правову допомогу, а позивач надав свої заперечення на таке клопотання.

Аналізуючи вищевикладені норм КАС України, виходячи з принципів обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, значення справи для сторін, ураховуючи що представник позивача ознайомлений із фактичними обставинами справи, вивчав законодавство і судову практику у аналогічній категорії справ, ураховуючи необхідність розумного обмеження розміру витрат на правничу допомогу адвоката та відшкодування позивачу фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, колегія суддів приходить до переконання, що заявлена до відшкодування сума витрат 6000 грн. є неспівмірною до наданих послуг.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним ст.19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суті виконаних послуг, колегія суддів дійшов висновку, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 3000,00 грн. є співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2024 року у справі №140/5127/24 - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОТЕХЛОГІСТИК» судові витрати по наданню правничої допомоги в сумі 3000 (три тисячі) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк