Справа № 160/4432/25
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2025 рокуСправа №160/4432/25
11 лютого 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі відповідач), в якій просить суд:
- визнати протиправними дії Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці щодо відмови у складенні санітарно-гігієнічної характеристики умов праці працівника, ОСОБА_1 , при підозрі у нього хронічного професійного захворювання (отруєння).
- зобов`язати Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці скласти санітарно-гігієнічну характеристику умов праці працівника - ОСОБА_1 , при підозрі у нього хронічного професійного захворювання (отруєння), на ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (і.к. 00178353).
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність відмови відповідача у складенні санітарно-гігієнічної характеристики умов праці щодо місця роботи позивача. Позивач зазначає, що саме відповідач повинен здійснити відповідні дії, в свою чергу його заперечення є необґрунтованими.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/4432/25 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/4432/25, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року витребувано докази у справі.
14 березня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від ПРаТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в підсистемі «Електронний Суд». До клопотання долучено документи на підтвердження періоду роботи позивача на підприємстві.
21 квітня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» надійшло клопотання про долучення доказів. В клопотанні повідомлено, що підприємство з 24.02.2022 року оголосило цілодобовий простій, виробництво зупинено. До клопотання долучено частину документів, вказаних у додатках до клопотання.
22 квітня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» надійшло клопотання про долучення доказів. До клопотання долучено частину документів, вказаних у додатках до клопотання.
23 квітня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» надійшло клопотання про долучення доказів. До клопотання долучено частину документів, вказаних у додатках до клопотання.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю «СКАЙ-ВІННЕР».
09 травня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано пояснення, які надійшли від третьої особи в підсистемі «Електронний Суд». Третя особа підтримує доводи позивача, просить задовольнити позов з підстав, подібних аргументам позовної заяви. Також надано витребувані судом документи.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
06 вересня 2024 року третя особа звернулася до відповідача із запитом №139 на складення санітарно-гігієнічної характеристики умов праці працівника при підозрі у нього хронічного професійного захворювання (отруєння).
30 жовтня 2024 року позивач особисто звернувся до відповідача з листом, в якому повідомляв, що останнім місцем роботи позивача є саме підприємство на території Дніпропетровської області (ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ»). Надавав додаткові документи та просив скласти санітарно-гігієнічну характеристику умов праці.
Листом відповідача від 14.11.2024 року №ПС/3.1/1962-ЗВ-24 позивачу повідомлено, що складення санітарно-гігієнічної характеристики умов праці на вимогу хворого не передбачено Порядком.
Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 2 ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України "Про охорону праці"
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок.
За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування.
У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця.
Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 року №337 (далі Порядок).

За п. 3 Порядку хронічне професійне захворювання (отруєння) - захворювання, що виникло внаслідок провадження професійної діяльності працівника виключно або переважно впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, пов`язаних з роботою.

Порядком врегульовано в т.ч. складання санітарно-гігієнічних характеристик умов праці та вимоги до них (пункти 70-88).

Пунктами 70-72 Порядку встановлено, що 70 у разі підозри наявності в працівника хронічного професійного захворювання (отруєння) з метою встановлення діагнозу складається санітарно-гігієнічна характеристика умов праці (далі - санітарно-гігієнічна характеристика), що є одним з документів, з урахуванням якого вирішується питання про зв`язок хронічного професійного захворювання (отруєння) з впливом шкідливих і небезпечних факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу (далі - виробничі фактори).

Санітарно-гігієнічна характеристика складається лікарем з гігієни праці територіального органу Держпраці за фактичним місцезнаходженням підприємства (установи, організації), де працює хворий, на запит керівника закладу охорони здоров`я, що забезпечує надання вторинної (спеціалізованої) медичної допомоги, за поданням лікаря-профпатолога із залученням (у разі потреби) голови та членів комісії закладу охорони здоров`я, який проводить періодичні медичні огляди.

Запит щодо складення санітарно-гігієнічної характеристики заклад охорони здоров`я згідно з додатком 13 протягом трьох робочих днів після виявлення у працівника підозри на хронічне професійне захворювання (отруєння) надає керівнику територіального органу Держпраці за фактичним місцезнаходженням підприємства (установи, організації), де працює (працював) хворий.

Відповідно до п. 82 Порядку у разі коли працівник працював на кількох підприємствах (в установах, організаціях), санітарно-гігієнічна характеристика складається територіальним органом Держпраці, який здійснював державний нагляд (контроль) за останнім підприємством (установою, організацією), де працював працівник, з додаванням у разі потреби інформаційних довідок від інших територіальних органів Держпраці, які здійснювали державний нагляд (контроль) за підприємствами (установами, організаціями), де він працював раніше.

Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.

В даній справі спірні правовідносини зводились до того, що заклад охорони здоров`я ТОВ «СКАЙ-ВІННЕР» згідно п. 72 Порядку направив відповідачу запит від 06.09.2024 року №139 на складання санітарно-гігієнічної характеристики умов праці щодо позивача, однак відповідач у складанні такої характеристики відмовив, пославшись на наявність щодо позивача одразу двох трудових книжок з записами про роботу до 2024 року включно на двох різних підприємствах (на території Дніпропетровської та Донецької областей), при цьому запис про звільнення з підприємства на території Донецької області зроблено пізнішою датою (14.03.2024 року проти 05.03.2024 року на підприємстві з Дніпропетровської області). Відповідач вважав, що через це запит закладу охорони здоров`я не підлягає розгляду, оскільки через вказані підстави унеможливлюється встановлення професійного маршруту т а трудової діяльності працівника.

В подальшому позивач, маючи намір усунути відповідні перешкоди, про які вказав відповідач, надав йому власною заявою докази щодо роботи саме на підприємстві на території Донецької області (довідку ОК-7) та просив скласти спірну характеристику, на що відповідач повідомив, що характеристика не складається за заявами осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано (п. 2);

обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (п. 3);

добросовісно (п. 5);

розсудливо (п. 6);

пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (п. 8).

Зазначені критерії хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення та вчиняє дії.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 року у справі № 9901/459/21.

Правомірність оскаржуваних дій, рішень, бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд оцінює на момент їх вчинення.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23.07.2021 року у справі №826/17810/18.

Передусім суд зазначає, що позивач має право оскаржувати відмову, викладену в листі відповідача від 01.10.2024 року на запит закладу охорони здоров`я, а не лише відмову на запит позивача, що датована 14.11.2024 року, адже заклад охорони здоров`я діяв згідно процедури, яка має для позивача юридичне значення та впливає на його права та законні інтереси. Отже, судом надається правова оцінка обом листам відповідача в сукупності.

Відповідач в листі від 01.10.2024 року посилався на п. 71 та 82 Порядку. При цьому відповідач не послався на будь-яке положення законодавства, згідно якого неможливість встановлення професійного маршруту фактично є підставою для виключення особи з-під дії законодавства, яке врегульовує охорону праці. Адже єдиним результатом такого правозастосування відповідача та його висновку щодо неможливості встановлення професійного маршруту позивача є неможливість і складання щодо нього висновку про санітарно-гігієнічні умови праці та, як наслідок, визначення наявності у нього професійного захворювання. Суд зазначає, що такі дії є неприпустимим способом реалізації відповідачем наявних у нього повноважень, оскільки в підсумку позбавляють особу прав в сфері охорони праці, при цьому йдеться про працівника, в якого вже наявне захворювання, яке необхідно оцінити згідно встановленої процедури.

Окрім цього, суд констатує, що висновок відповідача про неможливість встановлення професійного маршруту позивача та трудової діяльності є передчасним та необґрунтованим. Передусім, відповідач констатував розбіжність в періодах роботи (твердження про факт) та констатував, що унеможливлено встановлення професійного маршруту (висновок). Жодного обґрунтування щодо отримання з наявного факту зробленого висновку відповідачем не наведено. Зазначене саме по собі є достатньою підставою для скасування спірної відмови відповідача, оскільки правозастосування здійснено з грубим порушенням вимог обґрунтованості (обґрунтування відсутнє як таке, висновок наведено без мотивувальної частини як такої).

Окрім цього, діяльність відповідача здійснюється згідно положення, яке наявне на його веб-сайті (https://dp.dsp.gov.ua/wp-content/uploads/2023/06/Положення-про-Південно-Східне-міжрегіональне-управління-Держпраці.pdf), далі Положення.

Повноваження відповідача визначені у п. 6 Положення, згідно яких відповідач має право витребувати документи та пояснення, користуватись базами даних та здійснювати перевірки.

Проте, маючи одночасно як обов`язок діяти згідно ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в т.ч. з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія)), так і повноваження, які уможливлюють перевірку обставин, що зумовили спірні правовідносини, відповідач всупереч вимогам до своєї діяльності наявні повноваження не використав, без будь-якого обґрунтування зробивши висновок, який при цьому зводиться до позбавлення особи державний гарантій у сфері охорони праці.

Такі дії мають протиправний характер, оскільки свідчать про недотримання відповідачем вимог до його діяльності, чим права позивача були порушені.

Суд зазначає, що відомості про неповний робочий час та режим роботи обов`язково зазначаються в наказі про прийом на роботу. В свою чергу в трудовій книжці позивача відомості про роботу на неповний робочий день відсутні.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 02.10.2018 року у справі №473/3863/16-а.

Слід враховувати, що спірні правовідносини виникли в період воєнного стану. Загальновідомо, що бойові дії значною мірою проводились та проводяться на території Донецької області, де позивач працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1». Саме після початку бойових дій розпочався період роботи позивача на іншому підприємстві вже на території Дніпропетровської області (ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ). При цьому записи в обох трудових книжках не містять відомостей про неповний робочий день. Одночасна робота позивача на двох різних шахтах в двох різних областях вочевидь є малоймовірною, однак відповідач, оцінюючи обставини, які згідно його позиції зводились до саме такого факту, діючи в умовах вищевказаного контексту, не наводячи при цьому жодного обґрунтування, фактично презюмував саме такий варіант фактичних обставин. При цьому як вже зазначав суд, відповідач не реалізував свої повноваження, які дозволяли б йому перевірити такі обставини, допустивши цим самим пропорційне, добросовісне та розсудливе правозастосування.

Отже, висновок відповідача про неможливість встановлення професійного маршруту та трудової діяльності позивача є безпідставним не лише тому, що не містить будь-якого обґрунтування, а також в зв`язку з тим, що зроблений без з`ясування обставин, встановлення яких є обов`язковим та необхідним для висновків з питань, які вирішував позивач.

Щодо положень п. 82 Порядку суд констатує, що правило поведінки «санітарно-гігієнічна характеристика складається територіальним органом Держпраці, який здійснював державний нагляд (контроль) за останнім підприємством (установою, організацією), де працював працівник» застосовує категорію «працював» саме в змістовному розумінні, а не у формальному. Тобто, йдеться про фактичне виконання робочих обов`язків працівником.

Дійсно, відповідні обставини встановлюються передусім виходячи зі змісту трудової книжки працівника, з метою фіксації відомостей в т.ч. про місце роботи працівника роботодавцями і ведуться трудові книжки. Водночас, в даній справі щодо позивача наявні дві трудові книжки, які фактично фіксують паралельну роботу позивача на двох різних підприємствах. З урахуванням попередніх висновків суду про обсяг та належний спосіб реалізації відповідачем своїх повноважень, відповідач в наявній юридичній ситуації, діючи згідно вимог до його діяльності за ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не міг прийняти будь-якого правомірного рішення щодо запиту закладу охорони здоров`я без з`ясування питання факту: на якому останньому підприємстві позивач саме фактично працював. Тобто, відповідач мав обов`язок, вбачаючи цілком реальну суперечність щодо двох трудових книжок позивача та записів про одночасну роботу на двох різних підприємствах, реалізувати наявні повноваження для вирішення питання про можливість складання санітарно-гігієнічної характеристики умов праці з дотриманням при вирішенні такого питання вимог ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України. В наявній юридичній ситуації втіленням належної поведінки могло б бути з`ясування відповідачем обставин працевлаштування позивача в 2022 році на інше підприємство, наприклад, шляхом запитування інформації в обох підприємствах про фактичне виконання позивачем посадових обов`язків.

Окрім цього, суд констатує, що висновок відповідача про те, що запит на складання санітарно-гігієнічної характеристики умов праці не підлягає розгляду, фактично є саме відмовою, наданою на такий запит, оскільки відповідач прямо заперечив можливість його складання.

В свою чергу позивач надав докази щодо простою на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», фактично стверджуючи, що він не працював на цьому підприємстві. Проте, докази на підтвердження наявності у відповідача на момент прийняття спірної відмови таких документів в матеріалах справи відсутні. Згідно відзиву до відповідача від закладу охорони здоров`я надійшли лише запит та копії двох трудових книжок. Ця обставина позивачем не заперечувалась ані доводами, ані доказами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З наведених положень законодавства вбачається, що питання факту сторонами доводяться на засадах рівності, в той час як при вирішенні питання права в частині правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме останній доводить правомірність своїх дій.

Обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №520/2261/19.

Як вже зазначав суд, правомірність дій відповідача визначається на дату їх вчинення. Отже, суд не може оцінювати правомірність дій відповідач з урахуванням документів, які не перебували в його розпорядженні. В свою чергу висновки суду про обов`язок відповідача з`ясувати ці обставини не змінює факту невстановлення та нездійснення власної оцінки таких обставин відповідачем. Тобто, відповідач в будь-якому випадку не враховував такі обставини, чому надано окрему оцінку суду. Як наслідок, саме виходячи зі стану обізнаності та врахування відповідачем таких обставин зроблено зазначені висновки суду.

Як наслідок, відповідачем не реалізовано належним чином та в достатньому обсязі для вирішення поставленого питання наявні у нього повноваження, що і зумовило прийняття протиправного акту. Проте, з цих же підстав передчасним є і покладання на відповідача обов`язку скласти спірну характеристику, адже відповідач не перейшов до вирішення питань, необхідних для складання такої характеристики, натомість фактично заперечив можливість її складання в цілому, а також власні повноваження щодо складання такої характеристики. Як наслідок, підстави для зобов`язання відповідача саме скласти спірну характеристику наразі відсутні, в зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині.

З метою ефективного захисту прав позивача суд здійснює вихід за межі позовних вимог та зобов`язує відповідача повторно розглянути запит закладу охорони здоров`я з урахуванням висновків суду.

Передусім, відповідач повинен виходити з необхідності з`ясування питання про те, в якому підприємстві позивач працював востаннє фактично (тобто, не рахувався як працівник, а здійснював трудові обов`язки), для чого відповідач повинен реалізувати наявний обсяг у нього повноважень. Відповідно, визначальним є обставини фактичної роботи позивача на кожному з таких підприємств. Як з`ясування відповідних обставин, так і їх подальша оцінка мають бути здійснені відповідачем згідно вимог ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суд зауважує, що наразі не втручається в повноваження відповідача щодо констатації існування чи відсутності підстав для складання спірної санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, оскільки відповідні обставини лише будуть з`ясовані відповідачем в майбутньому.

Щодо оцінки другого листа відповідача (від 14.11.2024 року) на заяву самого позивача суд зазначає, що відповідач дійсно не має підстав для здійснення процедури складання санітарно-гігієнічної характеристики умов праці за заявою особи.

Проте, відповідач не врахував, що заява позивача надійшла не як самостійний запит на складання відповідної характеристики, а як надання пояснень та додаткових документів на додачу до запиту закладу охорони здоров`я. Відповідно, з урахуванням засади розумності, такі пояснення та документи належить розглядати не в аспекті самостійного запиту на складання спірної характеристики, а як джерело відомостей для належного розгляду запиту саме закладу охорони здоров`я. Наприклад, в своєму листі позивач посилався саме на те, що фактично працював на підприємстві на території Дніпропетровської області, тобто акцентував увагу на змістовному тлумаченні п. 82 Порядку, що, згідно наданої судом оцінки діям відповідача, було вірним способом тлумачення даної норми права.

За обставин даної справи скасування другого листа відповідача не являтиме собою ефективний спосіб захисту прав позивача, оскільки йдеться про змістовно єдину юридичну процедуру, в якій запит закладу охорони здоров`я, перший лист відповідача, заява позивача та другий лист відповідача були епізодами взаємодії в рамках такої єдиної процедури, яка стосувалась єдиного питання складання санітарно-гігієнічної характеристики умов праці щодо позивача.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд зазначає, що задовольняє частково позовні вимоги за змістом, однак приводить їх у відповідність до вимог законодавства та у спосіб, що забезпечить ефективний захист прав позивача.

Щодо розподілу судових витрат.

При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується платіжним документом від 05.02.2025 року. Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений судовий збір за подання позову підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Судовий збір належить стягнути у повному розмірі, оскільки основна позовна вимога задоволена повністю.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі №640/9717/19.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (49064, м. Дніпро, вул. Коксохімічна, буд. 1, ), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «СКАЙ-ВІННЕР» (49000, м. Дніпро, Крутогірний узвіз, буд. 9, кв. 119, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці у складанні санітарно-гігієнічної характеристики умов праці працівника щодо ОСОБА_1 за запитом Товариства з обмеженою відповідальністю «СКАЙ-ВІННЕР» від 06.09.2024 року №139, викладену в листі від 01.10.2024 року №ПС/3.1/17353-24.

Зобов`язати Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці повторно розглянути запит Товариства з обмеженою відповідальністю «СКАЙ-ВІННЕР» від 06.09.2024 року №139 щодо складання санітарно-гігієнічної характеристики умов праці працівника щодо ОСОБА_1 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (49064, м. Дніпро, вул. Коксохімічна, буд. 1, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1211,20 гривень (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко