Справа № 300/65/25
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/65/25 пров. № А/857/8873/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року у справі № 300/65/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

місце ухвалення судового рішення м.Івано-Франківськ
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїЧуприна О.В.
дата складання повного тексту рішенняне зазначена
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просив суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмову у призначенні пенсії від 19.12.2024 за №55;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 16.12.2024 року на пільгових умовах за Списком №2, на підставі статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зарахувавши до стажу роботи періоди роботи зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 від 02.03.1988 року, та у вкладиші трудової книжки НОМЕР_2 від 15.04.2016 року.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року у справі № 300/65/25 позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 19.12.2024 за №55 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.12.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058-IV, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (ідентифікаційний код юридичної особи 21108013) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір в розмірі 484,48 гривень (чотириста вісімдесят чотири гривні сорок вісім копійок).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В доводах апеляційної скарги вказує, що записи у трудовій книжці НОМЕР_4 в частині періодів трудової діяльності з 08.04. по 12.02.1989 та 04.02. по 28.12.1990 утворюють об`єктивні сумніви щодо їх автентичності у зв`язку з відсутністю інформації про встановлений мінімум, фактичну кількість відпрацьованих вихододнів та про реорганізацію. Відтак, періоди роботи позивача з 08.04. по 12.02.1989 та 04.02. по 28.12.1990 не підлягають зарахуванню в силу зазначених недоліків, що залишено поза увагою судом першої інстанції. Щодо зарахування до страхового стажу позивача періоди його роботи на території російської федерації з 03.03.1988 по 22.03.1989, з 08.02.1991 по (запис про звільнення відсутній) та з 08.02.1991 по 05.04.2017, то апелянт зазначає, що з 01.01.2023 р. російська федерація припинила участь в Угоді про Гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 р. У зв`язку з цим, до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991. Виходячи з наведеного апелянт вважає, що підстави для зарахування до страхового стажу позивача зазначені вище періоди його роботи на території російської федерації, відсутні.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги сторони повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку орган пенсійного забезпечення не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності інформації зазначеної у трудовій книжці позивача та уточнюючій довідці.

За таких обставин пенсійний орган фактично переклав на ОСОБА_1 тягар доказування власного неперевіреного сумніву щодо достовірності документів, отриманих особою, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження відомостей про заробіток позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Також, суд зазначив, що у період роботи позивача в російській федерації, існував правовий механізм за допомогою якого, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди від 13.03.1992 враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Згідно зазначеної Угоди обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

З огляду на те, що здобуття спірного загального страхового/спеціального трудового стажу позивачем, мало місце до виходу Держави Україна та Російської Федерації з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року, її положення підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Водночас, щодо позовних вимог про зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 періодів, зазначених в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 02.03.1988, та у вкладці до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 15.04.2016, то суд вважав, що така позовна вимога є передчасною, оскільки орган пенсійного забезпечення не надавав оцінку періодам трудової діяльності позивача та в цілому не взяв до уваги відомості зазначені в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 02.03.1988, вкладці до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 15.04.2016, з підстав ненадання заяви про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою від 16.12.2024 про призначення пенсії (зворотній бік а.с.34, а.с.35).

До означеної заяви позивачем долучено копії: архівної довідки від 07.12.2021 за №01/112/КИ014825 трудової книжки серії НОМЕР_4 від 02.03.1988 (а.с.36-41, 51-58), вкладки до трудової книжки серії НОМЕР_2 віл 15.03.2016 (а.с.42-43), паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 від 08.10.1996 (а.с.45-47), відомостей про стан індивідуального особового рахунку застрахованої особи від 29.11.2021 (а.с.48-58), військового квитка серії НОМЕР_6 від 05.05.1985 (а.с.58-63, 64-69), картки платника податків (а.с.70), довідки уточнюючої особливий характер роботи чи умови праці, необхідні для призначення пільгової пенсії і підтверджуючої постійну зайнятість на пільговій роботі від 05.04.2017 за №11/01/3526 (а.с.70-71).

ГУ ПФУ в Сумській області, розглянувши за принципом екстериторіальності, заяву позивача від 16.12.2024 разом із долученими до неї документами, прийняло рішення від 19.12.2024 за №55 про відмову у призначенні пенсії (зворотній бік а.с.71, а.с.72). Вказана відмова мотивована відсутністю права ОСОБА_1 на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV, оскільки відсутній страховий та пільговий стаж (зворотній бік а.с.71, а.с.72).

Зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що відповідно до наданих документів страховий стаж позивача 05 років 01 місяць 21 день, пільговий стаж не визначено. До страхового стажу не зараховані періоди роботи в російській федерації згідно трудової книжки серії НОМЕР_4 та до пільгового стажу не зараховані періоди роботи в російській федерації згідно довідки №11/01/3526 від 05.04.2017, оскільки відсутня особиста заява ОСОБА_1 про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації, відповідно до статті 241 Закону №1058-IV (зворотній бік а.с.71, а.с.72).

Згідно розрахунку стажу (Форма РС-право), складеного відповідачем при розгляді питання про призначення пенсії, до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано період проходження військової служби з 05.05.1985 по 19.05.1987 та період роботи з 12.04.2006 по 17.05.2009 (зворотній бік а.с.47).

Згідно записів, вчинених у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_4 від 02.03.1988 та вкладки до трудової книжки серії НОМЕР_7 від 15.04.2016 (а.с.36-43) ОСОБА_1 :

- з 05.05.1985 по 19.05.1987 проходив військову службу в радянській армії;

- з 03.09.1988 прийнятий водієм крану автомобільного третього класу в Білозерне управління технологічного транспорту;

- з 22.03.1989 звільнений за власним бажанням;

- з 08.04. по 12.02.1989 та з 04.02. по 28.12.1990 працював по договору в колгоспі "Перше травня";

- з 08.02.1991 прийнятий слюсарем-ремонтником 3 розряду в цех по добуванню нафти і газу вахтовим методом у Виробниче об`єднання "Ноябрськнефтегаз";

- з 02.09.1991 присвоєно 4 розряд слюсаря-ремонтника в цьому ж цеху і переведено слюсарем-ремонтником 4 розряду;

- з 02.09.1996 присвоєно кваліфікацію слюсаря-ремонтника 5 розряду;

- з 16.11.1996 переведений слюсарем-ремонтником нафтобудівного обладнання 5 розряду вахтовим методом;

- з 24.12.1993 Виробниче об`єднання "Ноябрськнефтегаз" реорганізовано у відкрите акціонерне товариство "Ноябрськнефтегаз";

- з 04.07.1996 відкрите акціонерне товариство "Ноябрськнефтегаз" перейменовано на відкрите акціонерне товариство "Ноябрськнефтегаз" відкритого акціонерного товариства "Сибирская нефтеная компания";

- з 16.06.1998 укладено трудовий договір (контракт) строком на 01 рік;

- з 16.06.1999 переукладено трудовий договір (контракт);

- з 28.04.1999 НГДУ "Муравленковскнефть" перейменовано в Територіальний проєкт по видобутку нафти "Муравленковскнефть";

- з 08.07.1999 присвоєно п`ятий розряд машиніста насосної станції по закачуванню робочого агента в пласт;

- проведена централізація функцій кадрових служб структурних підрозділів в Управлінні по роботі персоналом ОАО "Ноябрськнефтегаз";

- з 16.06.1999 ОАО "Ноябрськнефтегаз" перейменовано в ОАО "Сибнефть-Ноябрськнефтегаз";

- з 01.09.1999 по 31.12.1999 переукладено трудовий договір (контракт);

- з 01.01.2000 по 31.12.2000 переукладено трудовий договір (контракт);

- з 01.07.2003 здійснено переміщення в центральну інженерно-технологічну службу цех добування нафти і газу №2 ремонт і обслуговування нафтобудівного обладнання слюсарем-ремонтником 5 розряду по вахтовому методу роботи;

- з 01.04.2004 цех добування нафти і газу №2 перейменовано в цех по добуванню нафти і газу №11;

- з 01.09.2004 переведений в цех підтримки пластового тиску слюсарем-ремонтником 5 розряду по вахтовому методу роботи;

- з 20.02.2008 ОАО "Сибнефть-Ноябрськнефтегаз" перейменовано з 20.02.2008 в ОАО "Газпромнефть-Ноябрськнефтегаз";

- з 01.06.2009 переведений в Філіал "Муравленковскнефть" цех підтримки пластового тиску слюсарем-ремонтником 5 розряду, по вахтовому методу роботи;

- з 15.01.2010 переведений в цех поточного обслуговування і ремонту трубопроводів №2 слюсарем-ремонтником 5 розряду, по вахтовому методу роботи;

- з 16.03.2012 переведений в цех поточного обслуговування і ремонту трубопроводів слюсарем-ремонтником 5 розряду по вахтовому методу роботи;

- з 21.01.2013 Філіал "Муравленковскнефть" ОАО "Газпромнефть-ННГ" перейменовано з 21.01.2013 в Філіал "Газпромнефть-Муравленко" ОАО "Газпромнефть-ННГ";

- з 01.04.2016 переведений в цех поточного обслуговування і ремонту трубопроводів №2 слюсарем-ремонтником 5 розряду по вахтовому методу роботи;

- з 28.06.2016 ОАО "Газпромнефть-Ноябрськнефтегаз" перейменовано в АО "Газпромнефть-Ноябрськнефтегаз";

- з 01.08.2019 святкуючи багаторічну роботу в групі компаній "Газпромнефть" високий професіоналізм і досягнення в області підвищення ефективності діяльності компанії і у зв`язку з професійним святом днем працівників нафтової і газової промисловості нагороджений почесною грамотою АО "Газпромнефть";

- Філіал "Газпромнефть-Муравленко" ОАО "Газпромнефть-ННГ" перейменовано щ 01.02.2017 в Філіал Газпромнефть-Муравленко" АО "Газпромнефть-Ноябрськнефтегаз";

- з 01.01.2018 переведений в цех поточного обслуговування і ремонту трубопроводів №2 бригаду експлуатації поточного ремонту трубопроводів №3 слюсарем-ремонтником 5 розряду вахтовим методом роботи;

- з 16.07.2018 переведений в АО "Газпромнефть-ННГ" цех поточного обслуговування і ремонту трубопроводів №4 слюсарем-ремонтником 5 розряду вахтовим методом роботи;

- з 16.12.2021 подано заяву письмову ОСОБА_1 про надання йому роботодавцем відомостей про трудову діяльність відповідно до статті 66.1 Трудового кодексу російської федерації (частина 2 статті 2 федерального закону).

Вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмову у призначенні пенсії від 19.12.2024 за №55, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначаються положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до частини другої статті 114 Закону № 1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається:

1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах;

2) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

З метою забезпечення соціального захисту працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Пунктом 10 Порядку № 383 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку № 637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Так, зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що єдиною підставою для не зарахування до страхового стажу періодів роботи в російській федерації згідно трудової книжки серії НОМЕР_4 та до пільгового стажу періодів роботи в російській федерації згідно довідки №11/01/3526 від 05.04.2017, було те, що відсутня особиста заява ОСОБА_1 про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації, відповідно до статті 241 Закону №1058-IV (зворотній бік а.с.71, а.с.72).

З цього приводу, колегія суддів вказує на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі, Україна та російська федерація (надалі - Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (ст. 5 Угоди).

Відповідно до статті 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Згідно частини другої статті 6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набуття чинності вказаної угоди.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і урядом російської федераціїї про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність.

На час роботи позивача в російській федерації Україна була учасником угоди, відтак норми Угоди застосовуються до спірних правовідносин.

Згідно приписів пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Таким чином, під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію за віком відповідачем повинен був бути врахований трудовий стаж набутий позивачем на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території російської федерації.

Крім того, Законом України від 25.04.2024 за №3674-ІХ "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення" (який набрав чинності з 23.06.2024) внесено зміни до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, доповнено Закон №1058-IV статтею 241 періоди трудової діяльності за межами України, які зараховуються до страхового стажу.

За змістом частини 2 статті 241 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.

У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.

Разом з тим, станом на момент прийняття спірного рішення про відмову у призначенні пенсії та рішення у цій адміністративній справі, Кабінетом Міністрів України не визначено порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат.

Як зазначив відповідач, позивачем не надавалась особиста заява про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації.

Відповідно до частини 3 статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

В контексті досліджуваного правого регулювання слід відзначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів.

В даному випадку орган пенсійного забезпечення не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності інформації зазначеної у трудовій книжці позивача.

За таких обставин пенсійний орган фактично переклав на ОСОБА_1 тягар доказування власного неперевіреного сумніву щодо достовірності документів, отриманих особою, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження відомостей про заробіток позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскаржуване рішення пенсійного органу щодо відмови в призначені пенсії за віком позивачу прийняте необґрунтовано, є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо доводів скаржника в частині періодів трудової діяльності з 08.04. по 12.02.1989 та 04.02. по 28.12.1990 у зв`язку з відсутністю інформації про встановлений мінімум, фактичну кількість відпрацьованих вихододнів та про реорганізацію, то вказані обставини не були предметом розгляду оскаржуваного рішення, а відтак такі не досліджуються судом апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року у справі № 300/65/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос