Справа № 320/20827/23
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2025-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2025 року справа № 320/20827/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови в проведенні ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті пенсії за вислугою років з урахуванням 5% внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ до грошового забезпечення, тобто в розмірі 61% відповідних сум грошового забезпечення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 01.01.2016 пенсії за вислугою років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", з урахуванням 5 відсотків внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ до грошового забезпечення, тобто в розмірі 61% відповідних сум грошового забезпечення;

- встановити судовий контроль за виконанням постанови суду шляхом покладення обов`язку на Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подати у місячний термін з моменту набрання законної сили звіти про виконання постанови суду у цій справі.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262).

Позивач вказує, що після того як наказом від 25.06.2015 №265 о/с його було звільнено з органів МВС у запас за ст. 64 п. "б" (через хворобу), то йому призначено пенсію із розрахунку 56% грошового забезпечення за 22 роки вислуги відповідно до Закону №2262.

Позивач вважає, що оскільки його звільнено через хворобу, про що зазначено в наказі про звільнення та у свідоцтві про хворобу, то відповідно до п. "а" ст. 13 Закону№2262 він має право на додаткові 5 % від сум грошового забезпечення. Позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок та виплату пенсії в розмірі 61% грошового забезпечення, однак відповідач відмовив у перерахунку.

На думку позивача, така позиція органу Пенсійного фонду України є протиправною та порушує його право на належну виплату пенсії, що змусило його звернутися до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.07.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу 10-денний строк з дня отримання копії ухвали суду, протягом якого позивачу необхідно було усунути недоліки позовної заяви, а саме: надати суду докази поважності причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом за період з 01.01.2016 по 15.01.2023 включно або уточнити позовні вимоги.

28.08.2023 через канцелярію суду позивачем на виконання вимог ухвали суду від 14.07.2023 подано заяву від 24.08.2023 про поновлення строку звернення до суду із даним позовом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.10.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог за період з 01.01.2016 по 15.01.2023 включно, - повернуто позивачеві з усіма доданими до неї документами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.10.2023 відкрито провадження у даній справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

При цьому, у вказаній ухвалі наголошено, що розгляд даної справи здійснюється в частині позовних вимог за період з 16.01.2023.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що позивачу пенсія за вислугу 22 роки була призначена відповідно до статті 13 Закону №2262 з 01.07.2015 у розмірі 56% відповідних сум грошового забезпечення.

Відповідач наголосив, що відповідно до пункту «а» статті 13 Закону №2262 пенсії за вислугу років особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям строкової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше призначаються за вислугу 20 років в розмірі 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення та за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Однак, вищевказана норма не містить умов щодо призначення пенсій за вислугу років особам, які мають право на пенсію за цим Законом, з урахуванням 5 відсотків до грошового забезпечення.

З огляду на вказане, відповідач наголошує на тому, що нарахування та виплата пенсії позивачу проводиться згідно чинного законодавства України.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262.

Відповідно до витягу з наказу Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в місті Києві від 25.06.2015 №265 о/с ОСОБА_1 звільнено з органів МВС у запас за ст. 64 п. «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 30 червня 2015 року. Вислуга років станом на 30.06.2015 складає: у календарному обчисленні - 22 роки 00 місяців 13 днів.

Підставою прийняття даного наказу стало, зокрема, свідоцтво про хворобу від 16.06.2015 №70/у, видане військово-лікарською комісією Головного управління МВС України в м. Києві.

Відповідно до свідоцтва про хворобу від 16.06.2015 №70/у військово-лікарською комісією визнано позивача непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час.

Згідно з протоколом про призначення пенсії від 01.07.2015 по пенсійній справі № (МВС) ОСОБА_1 призначено пенсію з 01.07.2015 за вислугу років (22 роки) в розмірі 56% відповідних сум грошового забезпечення.

У квітні 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою від 05.04.2023, в якій просив здійснити перерахунок та в подальшому щомісячну виплату пенсії за вислугу років з урахуванням 5 відсотків до грошового забезпечення внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ (свідоцтво про хворобу №70/у від 16.06.2015), тобто в розмірі 61% відповідних сум грошового забезпечення з моменту настання права на перерахунок пенсії, а саме з 01.01.2016.

Листом від 11.04.2023 №100-0212-8/54397 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повідомило позивача про відсутність підстав для перерахунку пенсії позивача, оскільки нарахування пенсії проводиться згідно чинного законодавства.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з позовом у цій справі, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 23-1 Закону України «Про міліцію» (чинного на час звільнення позивача і призначення йому пенсії) пенсійне забезпечення працівників міліції після звільнення їх зі служби в органах внутрішніх справ здійснюється в порядку та на умовах, встановлених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ, визначено Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262).

За приписами пункту «а» статті 12 Закону №2262 (у редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії) пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону, незалежно від віку в разі, якщо вони мають на день звільнення зі служби вислугу 22 роки і більше, за винятком осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону.

Пунктом «а» частини 1 статті 13 Закону №2262 (в редакції на час призначення пенсії позивачу) визначено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції на час виникнення спірних відносин) звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відповідно до пункту 62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114 (в редакції, чинній на момент призначення пенсії, далі - Положення №114) звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться:

а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

За змістом підпункту «б» пункту 64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії.

Натомість відповідно до підпункту «б» пункту 65 Положення №114 особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії, винесеним до звільнення особи із служби.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що звільнення зі служби в запас і у відставку є різними формами звільнення та пов`язані з настанням різних обставин.

Так, звільнення у запас через хворобу здійснюється у випадку недосягнення особою віку, встановленого Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» для перебування у запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я непридатні до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатні 2-го ступеня). Натомість звільнення у відставку через хворобу здійснюється щодо осіб, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Як було встановлено судом, відповідно до витягу з наказу Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в місті Києві від 25.06.2015 №265 о/с ОСОБА_1 звільнено з органів МВС у запас за ст. 64 п. «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

На момент призначення пенсії позивачу (01.07.2015) пункт «а» частини першої статті 13 Закону №2262 діяв в редакції Закону від 04.02.1994 №3946-12, за яким пенсії за вислугу років військовослужбовцям призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Відтак, суд зазначає, що позивачу, який звільнений у запас, вірно встановлено пенсію у розмірі 56 % відповідних сум грошового забезпечення, оскільки розмір 61 % (56% + 5%) грошового забезпечення при обрахуванні пенсії застосовується для осіб, які звільнені у відставку за віком або за станом здоров`я.

Крім того, за правилами статті 63 Закону №2262 (у редакції Закону від 23.12.2015 №900-VIII) пенсії перераховують у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.

Водночас з 01.01.2016 не відбулось підвищення чи ведення нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, а відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" внесено зміни в пункт "а" статті 13 Закону №2262 та розширено коло осіб, яким призначається пенсія на підставі пункту "а" частини першої статті 13 цього Закону за рахунок осіб, звільнених зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Таким чином, оскільки позивач звільнений у запас за пунктом 64 «б» (через хворобу) Положення №114 з 30.06.2015 та службу в поліції не проходив, то норма статті 13 Закону №2262, яка набрала чинності з 07.11.2015, на нього не розповсюджується.

Відтак, передбачені статтею 63 Закону №2262 підстави для перерахунку раніше призначених пенсій не настали.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 05.02.2021 у справі №1.380.2019.000262, від 11.03.2021 у справі №1.380.2019.002722 та від 13.04.2022 у справі №0540/6069/18-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що оскільки позивача звільнено зі служби в запас через хворобу, то відповідно до наведених вище норм законодавства він не має права на перерахунок пенсії з урахуванням 5 (п`яти) процентів до грошового забезпечення, внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням в органах внутрішніх справ.

Відтак, у відповідача відсутні правові підстави для здійснення перерахунку пенсії позивача з урахуванням 5 відсотків внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ до грошового забезпечення, тобто в розмірі 61% відповідних сум грошового забезпечення, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог і як наслідок про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються. Відповідач доказів понесення ним судових витрат не надав.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.