Справа № 129/2666/24
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 129/2666/24

Головуючий у 1-й інстанції: Капуш І.С.

Суддя-доповідач: Капустинський М.М.

13 травня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Шидловського В.Б. Сапальової Т.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Пращерук М. О.,

представника порзивача Зубань О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 04 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

у серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Гайсинського районного суду Вінницької області із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимоги вказував, що 08.08.2024 року інспектором мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 - працівником ЗСУ ОСОБА_2 було складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення №411 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, як за триваюче порушенням правил військового обліку в частині не перебування на такому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідному районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

В подальшому, за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП №411, якою було накладено на нього штраф у сумі 17000,00 грн.

Вказував, що категорично не згоден з зазначеною постановою та заперечує факт вчинення ним вказаного правопорушення.

Зазначав, що 16.07.2024 року оновив свої дані, проте, коли він з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 , його змусили підписати заяву про постановку на облік, оскільки згідно їхніх даний він на обліку не стоїть, ОСОБА_1 в усній формі пояснив, що він став на облік після звільнення з ЗСУ, тобто він з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте, його військовий квиток був викрадений і він не має змоги це підтвердити. Співробітники ТЦК та СП продиктували йому текст заяви, змусили його написати заяву про постановку на облік і в поясненнях написати, що на обліку не перебував, правил військового обліку не знав, тощо. Тому він просить при ухваленні судом рішення не враховувати ті його заяви, які йому продиктовані співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , та просить суд врахувати правові висновки Верховного суду викладені в постанові по справі № 177/525/17(2-а/177/23/17) від 08.07.2020 року (сам факт визнання особою вини у вчинення адміністративного правопорушення не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення). В даному випадку відповідач не надав доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, а саме доказів того, що останній після звільнення з ЗСУ (24.05.2001р.) не став на облік в ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Посилаючись на ч.1 ст.38 КУпАП, зазначав, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). За ч.7 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення. В даному випадку відповідачем винесено оскаржувану постанову без врахування ч.1 ст.38 КУпАП, оскільки як вказує Відповідач в постанові , що Позивач не став на облік після звільнення з ЗСУ, ОСОБА_1 проходив військову службу в 1999-2001 рр. (з 24.11.1999року по 24.05.2001року), тобто, з часу звільнення з ЗСУ пройшло 23 роки, в той час як за ч.7 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення, тобто, якщо виявлено правопорушення в 2024 році, то притягнути за його вчинення особу до відповідальності не можливо, оскільки минуло більше 1 року з дня його вчинення. Про незаконність оскаржуваної Позивачем постанови свідчить також те, що відповідальність за ч.3 ст.210 КУпАП встановлена Законом, який набрав чинності 19.05.2024, отже він не може бути притягнутий до відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП за порушення вчинено до 19.05.2024р., отже, відповідно до положень ст.210 КУпАП, в редакції станом на 24.05.2001р. не було ч.3 ст.210 КУпАП і за порушення правил військового обліку було визначене покарання у виді штрафу від 510 грн. до 850 грн., а не 17000 грн., як застосовано до позивача.

Вважає, що т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 не маючи у своєму розпорядженні жодних доказів, не вірно оцінив обставини справи та прийняв незаконне рішення. Таким чином оскаржувана постанова, на думку позивача, не відповідає вимогам закону та не підтверджує наявність адміністративного правопорушення, а тому підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 04 березня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням позивачем у справі подано до суду апеляційну скаргу в якій з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права просив скасувати оскаржене рішення, прийняти нове - про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що не врахована примітка до ст.210-1, адже Відповідач мав доступ до всіх баз даних і тому не міг не знати про правопорушення раніше, як що таке мало місце.

Просить звернути увагу суддів апеляційної інстанції на те що як до ст.210 КУпАП, так до ст.210-1 КУпАП, є примітка, яка передбачена і зазначена в Кодексі про адмінправопорушення. У ній йдеться про те що положення цих статей - 210 ті 210-1 не застосовується у разі коли в ТЦК є можливість отримання персональних даних призовника чи військовозобов`язаного через електронну інформаційну взаємодію з іншими реєстрами. Враховуючи той факт, що всю цю інформацію Відповідач міг отримати шляхом взаємодії з реєстрами, тому те, порушення, яке інкримінують Позивачу не є порушенням правил військового обліку в розумінні саме цієї примітки, тому що ТЦК, коли у нього виникає питання до конкретного військовозобов`язаного шляхом взаємодії з іншими реєстрами може отримати цю інформацію відповідно до ст.210 та 210-1.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2025 року розгляд справи призначено у відкритому судовому засіданні на 13 травня 2025 року.

В судовому засіданні представник позивача доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі. Звернув увагу суду на долучену Відповідачем до відзиву на позовну заяву справу №411 про адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 за ч.3 ст.210 КУпАП де міститься документ підтверджуючий перебування останнього на військовому обліку з 06.03.2009 року та що ОСОБА_1 не є порушником військового обліку (а.с.57). Зазначений документ, уже завіреним гербовою печаткою ІНФОРМАЦІЯ_5 , долучено представником позивача до справи (а.с.76). Просив задовольнити апеляційну скаргу, а справу про адміністративне правопорушення, як вчинене ОСОБА_1 - закрити.

Відповідачем до суду подано заяву про розгляд справи за їх відсутності та щодо залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Заслухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08.08.2024р. інспектором мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 - працівником ЗСУ ОСОБА_2 відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення №411 за частиною 3 статті 210 КУпАП, де зазначено, що ОСОБА_1 порушив вимоги ч.11 ст.26 та п.2 ч. 1 ст.37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та абз. 2 пп.1 п.1, пп.7 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 р. (до 05.01.2023 року абз.2 п.1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних затверджених постановою Кабінету Міністрів України №921 від 7 грудня 2016 р.), а саме будучи звільненим з військової служби (згідно відповіді на запит за вх.18438 від 05.08.2024р.) у п`ятиденний строк після звільнення не прибув для постановки на військовий облік військовозобов`язаних та по теперішній час не перебував на військовому обліку за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4 (та в подальшому після адміністративно-територіального перерозподілу затвердженого Постановою ВРУ «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року №807-ІХ - у ІНФОРМАЦІЯ_6 ), внаслідок своїх дій громадянин ОСОБА_1 вчинив триваюче правопорушення, яке закінчилося у серпні 2024 року, коли громадянин ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про взяття його на військовий облік, що є порушенням правил військового обліку в частині не перебування на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідному районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП №411, якою накладено на ОСОБА_4 штраф у сумі 17 000,00 грн.

В позовній заяві позивач вказував, що категорично не згоден з зазначеною постановою та заперечує факт вчинення ним вказаного правопорушення. Вважає, що тимчасово виконуючий обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 не маючи у своєму розпорядженні жодних доказів, не вірно оцінив обстановку та прийняв незаконне рішення. Таким чином оскаржувана постанова, на думку позивача, не відповідає вимогам закону та не підтверджує наявність адміністративного правопорушення, а тому підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованність позовних вимог, а відтак і відсутність правових підстав для їх задоволення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.1 ст.1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (ч.3 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Згідно з п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в чинній редакції) взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України: які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву; призовники, які пройшли базову загальновійськову підготовку з додержанням умов, передбачених частиною одинадцятою статті 1 цього Закону; які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" та підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних; військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних; зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби; які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників; які звільнені із служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування в запасі; які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань.

Відповідно до абз.2 пп.1 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 р. військовозобов`язані повинні перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з ч.9 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовозобов`язані - це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Нормативними положеннями ст.3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України: "Про оборону України"; "Про Збройні Сили України"; "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Указом Президента України від 24.02.2022 р. №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 р., дію якого було неодноразово продовжено і який діє до теперішнього часу.

Указом Президента України від 24.02.2022 р. №69/2022 оголошено загальну мобілізацію.

За визначенням ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в редакції від 30.06.2023 року (чинній на час виникнення спірних правовідносин) мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, зокрема: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Крім того, 18.05.2024р. набрав чинності Закон України «про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» №3633 ІХ від 11.04.2024р. Вказаним законом статтю 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" викладено в новій редакції, згідно якої, зокрема встановлено, що Громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції посилаючись на матеріали справи зазначив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є військовозобов`язаним та не перебуває на військовому обліку за зареєстрованим місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджуються даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_8 від 03.08.2024 року №1/2917 (зареєстроване 05.08.2024 року за вхідним №18438).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 не прив`язаний до військкомату. Зазначене свідчить про те, що останній, будучи призваним на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_4 24.11.1999 року та після проходження строкової військової служби і звільнення з військової служби в запас, особисто в 5-денний строк не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_9 для взяття на військовий облік військовозобов`язаних, внаслідок чого ОСОБА_1 з моменту звільнення та по 02.08.2024 року не перебував на військовому обліку в територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за зареєстрованим (задекларованим) місцем проживання.

02.08.2024 року Позивач особисто прибув для взяття на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_10 та написав заяву про взяття на військовий облік (зареєстрована за вхідним № НОМЕР_1 від 02.08.2024 року).

08.08.2024 року, при опрацюванні звернення Позивача про взяття на військовий облік виявлено, що ОСОБА_1 , 1980 року народження, в порушення діючого законодавства України не перебуває на військовому обліку за зареєстрованим місцем проживання (після звільнення зі служби не прибув для постановки на військовий облік військовозобов`язаних за місцем реєстрації до ІНФОРМАЦІЯ_9 , а також по теперішній час не перебував на військовому обліку військовозобов`язаних за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_6 ).

Цього ж числа, працівником ІНФОРМАЦІЯ_2 складено протокол №411 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст.210 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (за вхідним №18849 від 08.08.2024 року), згідно якого: громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги ч.11 ст.26 та п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та абз.2 пп.1 п.1, пп.7 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 (до 05.01.2023 абз.2 п.1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних затверджених постановою Кабінету Міністрів України №921 від 7 грудня 2016), а саме будучи звільненим з військової служби (згідно відповіді на запит за вх.18438 від 05.08.2024) у п`ятиденний строк після звільнення не прибув для постановки на військовий облік військовозобов`язаних та по теперішній час не перебував на військовому обліку за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4 (та в подальшому після адміністративно-територіального перерозподілу затвердженого Постановою ВРУ «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 №807-ІХ - у ІНФОРМАЦІЯ_6 ), внаслідок своїх дій громадянин ОСОБА_1 вчинив триваюче правопорушення, яке закінчилося у серпні 2024 року, коли громадянин ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про взяття його на військовий облік, що є порушенням правил військового обліку в частині не перебування на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідному районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

ОСОБА_1 був повідомленим про дату й час розгляду справи та заявив клопотання про розгляд справи без його участі, 15.08.2024 року на 10 год. 00 хв. не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для розгляду справи про адміністративне правопорушення, тому розгляд справи відбувся за його відсутності, відповідно до статей 276-280 КУпАП.

Таким чином судл першої інстанції виснував, що Відповідачем з дотриманням вимог КУпАП було правомірно притягнуто Позивача до адміністративної відповідальності згідно ч. 3 ст. 210 КУпАП за порушення останнім правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а саме: вимог ч. 11 ст. 26, п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абз.2 пп.1 і п.п.7 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022, у зв`язку з неперебуванням ОСОБА_1 , як військовозобов`язаного на військовому обліку.

Крім того, твердження позивача про тиск на нього співрпорбітниками ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо написання заяви про постановку на облік, суд вважав такими, що не відповідають дійсності, оскільки не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а тому зазначене є спробою ввести суд в оману і дискредитувати ІНФОРМАЦІЯ_3 , як орган військового управління, та його посадових осіб, а відтак, не можуть братися судом до уваги при вирішенні даної справи.

Твердження Позивача, що Відповідач не надав доказів вчинення Позивачем правопорушення, а саме, що Позивач після звільнення з ЗСУ (24.05.2001 року) не став на облік в ІНФОРМАЦІЯ_4 спростовується наявними матеріалами справи про адміністративне правопорушення №411, розпочатої протоколом від 08.08.2024 року №411 відносно громадянина ОСОБА_1 .

Щодо строків притягнення до адміністративної відповідальності то суд першої інстанції виходив з того, що вищевказане адміністративне правопорушення є триваючим і було виявлене 08.08.2024р., тобто вже після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3696 ІХ від 09.05.2024р., а тому ОСОБА_1 правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності саме за ч.3 ст.210 КУпАП в межах строку накладення адміністративного стягнення.

Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін, наведеним ними доводам та наявним матеріалам справи, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інситанції, та, як наслідок, з прийнятим рішенням у справі, виходячи з такого.

Працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 складено протокол №411 та винесено постанову про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП, згідно яких останній порушив вимоги ч.11 ст.26 та п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та абз.2 пп.1 п.1, пп.7 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 (до 05.01.2023 абз.2 п.1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних затверджених постановою Кабінету Міністрів України №921 від 7 грудня 2016), а саме: будучи звільненим з військової служби (24.05.2001 року) у п`ятиденний строк після звільнення не прибув для постановки на військовий облік військовозобов`язаних та по теперішній час не перебував на військовому обліку за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4 (та в подальшому після адміністративно-територіального перерозподілу затвердженого Постановою ВРУ «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 №807-ІХ - у ІНФОРМАЦІЯ_6 ), тим самим ОСОБА_1 вчинив триваюче правопорушення, яке закінчилося у серпні 2024 року, коли він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про взяття його на військовий облік, що є порушенням правил військового обліку в частині не перебування на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідному районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Проте, як слідує з даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, долучених Відповідачем до відзиву на позовну заяву, підтверджується перебування ОСОБА_1 на військовому обліку з 06.03.2009 року (на той час - ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та за картотекою ОСОБА_1 не є порушником військового обліку (а.с.57). Зазначений документ, як витяг з ЄДР, завірений гербовою печаткою ІНФОРМАЦІЯ_5 , за клопотанням представника позивача долучено до справи (а.с.73-76). Формулювання ж, "особа з іншого військомату або без прив"язки" не спростовує такої обставини як перебування на обліку та не визначає статусу особи як порушника обліку. Навпаки, документ містить відмітку що ОСОБА_1 не є порушником ВО.

Вищенаведене спростовує зазначені вище доводи як Відповідача так і висновки суду першої інстанції, щодо тривалості вчинення позивачем порушення (з 2001 року по 2024 рік) - правил військового обліку в частині не перебування на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання (у відповідному районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки).

Зазначеній обставині судом першої інстанції надана неналежна правова оцінка, а звідси інши аргументи покладені судом в основу прийнятого рішення не спростовують хибність прийнятого Відповідачем рішення - оскарженої постанови.

З огляду на вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП повністю доведена, а оскаржена постанова №411 від 15.08.2024 року є правомірною.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною першою статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З матеріалів справи видно, що при поданні позовної заяви позивач згідно платіжної інструкції № 0.0..1 від 22.08.2022 сплатив судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.; за подання апеляційної скарги у справі №129/2666/24 позивач згідно платіжної інструкції № 0.0..1 від 11.04.2024 сплатив судовий збір у розмірі 726 грн. 72 коп.

Частиною 6 ст.139 КАС України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, Сьомий апеляційний адміністративний суд у своїй постанові дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а за подання позовної заяви та апеляційної скарги позивач поніс судові витрати, слід дійти висновку, що на користь апелянта - позивача у цій справі необхідно стягнути 1937 грн. 92 коп. (1211,20 + 726,72) сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 04 березня 2025 року - скасувати.

Прийняти нову постанову якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову №411 від 15.08.2024 року, винесену ІНФОРМАЦІЯ_11 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.210 КУпАП у виді штрафу в сумі 17000,00 грн., а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір в сумі 1937,92 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 14.05.2025 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Шидловський В.Б. Сапальова Т.В.