Справа № 320/19976/23
Суддя: Штульман Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Штульман І.В.,

суддів - Вівдиченко Т.Р., Оксененка О.М.,

при секретарі - Рожок В.В.,

за участю - представників сторін, -

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Монтаж Сервіс-Буд» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Монтаж Сервіс-Буд» (далі - позивач, ТОВ «Монтаж Сервіс-Буд») звернулося в Київський окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23 грудня 2022 року №391370701 та №391380701.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року позов задоволено повністю.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем ТОВ "Монтаж Сервіс-Буд" первинні документи підтверджують реальність здійснення господарських операцій, а доказів їх невідповідності вимогам чинного законодавства відповідачем ГУ ДПС у м. Києві не надано. Суд першої інстанції підкреслив, що такі документи надавалися ТОВ «Монтаж Сервіс-Буд» контролюючому органу разом із запереченнями на акт перевірки, а відтак обов`язково повинні бути враховані відповідачем. Щодо можливого порушення контрагентами позивача податкової дисципліни, суд першої інстанції зазначив про принцип персональної відповідальності платника податків, а також зауважив, що такі висновки контролюючого органу ґрунтуються виключно на податковій інформації, що саме по собі не може мати наслідком визнання господарських операцій безтоварними.

Не погоджуючись із рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ "Монтаж Сервіс-Буд" у повному обсязі.

Свою позицію ГУ ДПС у м. Києві обґрунтовує тим, що судом не було враховано ненадання позивачем до перевірки накладних на придбання ТОВ «Монтаж Сервіс-Буд» товарів у ТОВ «Роудбуд», ТОВ «Зуг» і ТОВ НВП «Укрстрой», а також актів виконаних робіт від фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , що з урахуванням відсутності у вказаних суб`єктів господарювання складських приміщень, активів, виробничих і трудових потужностей свідчить про безтоварність господарських операцій.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 17 січня 2025 року.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 12 березня 2025 року.

У судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю.

Представник позивача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

За приписами частини другої статті 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Згідно з частиною четвертою статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, і це встановлено судом першої інстанції, що у жовтні-листопаді 2021 року працівниками ГУ ДПС у м. Києві, на підставі наказів від 30 вересня 2021 року №7710-п та від 26 жовтня 2021 року №8388-п, відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України), проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Монтаж Сервіс-Буд» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 13 травня 2017 року по 30 червня 2021 року, валютного - за період з 13 травня 2017 року по 30 червня 2021 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 13 травня 2017 року по 30 червня 2021 року.

Під час перевірки встановлено порушення ТОВ «Монтаж Сервіс-Буд», зокрема, вимог:

- пунктів 44.1 і 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, пунктів 5 - 7 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку №16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318, статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, що зумовило заниження податку на прибуток на загальну суму 4801655 грн (у тому числі за 2019 рік на 1084500,00 грн, за 2020 рік на 3717155 грн);

- пунктів 198.1, 198.3 і 198.6 статті 198 ПК України, пункту 1 статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 1.2 статті 1, пункту 2.4 статті 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, наслідком чого стало заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 4676092,00 грн (у тому числі за періоди: серпень 2019 року на 539889,00 грн, вересень 2019 року на 21180,00 грн, жовтень 2019 року на 103761,00 грн, січень 2020 року на 152690,00 грн, лютий 2020 року на 272471,00 грн, березень 2020 року на 589524,00 грн, жовтень 2020 року на 52907,00 грн, листопад 2020 року на 2943670 грн).

Результати перевірки зафіксовані в акті від 12 листопада 2021 року №84612/Ж5/26-15-07-01-02/41333478 (т.3 а.с.134-175).

За наслідками розгляду заперечень від 26 листопада 2021 року №261121-1 на вказаний акт перевірки (т.1 а.с.66-74) його висновки залишені без змін, про що позивача повідомлено листом №20108/І/26-15-07-01-02 (т.3 а.с.123-125).

На підставі викладених в акті перевірки висновків відповідачем 23 грудня 2022 року прийняті податкові повідомлення-рішення:

- форми «Р» №391370701, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств, які сплачують інші підприємства, на загальну суму 5 072 780 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням 4801655 грн та штрафними (фінансовими) санкціями 271125 грн (т.1 а.с.85-88);

- форми «Р» №391380701, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 7014138 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням - 4676092 грн та штрафними (фінансовими) санкціями 2338046 грн (т.1 а.с.89-92).

Вирішуючи питання про правомірність оспорюваних індивідуальних актів, суд першої інстанції встановив таке.

Між ТОВ «Роудбуд» (постачальник) і ТОВ «Монтаж Сервіс-Буд» (покупець) укладено договір поставки від 01 жовтня 2020 року №01/10/2020, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець прийняти і оплатити товар у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених цим договором (т.1 а.с.96-99).

Пунктом 1.2 указаного договору передбачено, що поставка товару здійснюється окремими партіями. Найменування, асортимент, кількість, ціна та загальна вартість партій товару, що поставляється, визначається у видаткових накладних та/або рахунках на оплату та/або замовленнях покупця та/або інших документах, які після підписання їх сторонами, мають юридичну силу специфікацій та є невід`ємною частиною цього договору.

Моментом здійснення поставки товарів є дата, вказана у видатковій накладній, підписаній уповноваженою особою покупця, або дата, вказані у видатковій накладній, які підтверджує факт передачі товару перевізнику для перевезення товару за адресою, вказаною покупцем у специфікації (пункт 4.2 договору).

Відповідно до пункту 4.4 договору усі витрати щодо доставки (транспортування) товару до пункту поставки або до складу покупця несе покупець.

Факт виконання зобов`язань за цим договором, на переконання позивача, підтверджується наявними у матеріалах справи копіями видаткових накладних (т.1 а.с.100-121), податкових накладних (т.1 а.с.122-143), банківської виписки (т.1 а.с.144).

Крім того, між ТОВ «Зуг» (постачальник) і ТОВ «Монтаж Сервіс-Буд» (покупець) укладено договір поставки від 15 листопада 2020 року №151120-1, за умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити його на умовах даного договору (т.2 а.с.86-87).

Згідно пункту 1.2 договору предметом поставки є цементна продукція, найменування, кількість, строки поставки якої визначаються за усною домовленістю та підтверджуються згідно видаткових накладних, підписаних обома сторонами, що засвідчує факт отримання.

Виконання зобов`язань за цим договором, за висновками суду першої інстанції, підтверджується наявними у матеріалах справи копіями видаткових накладних (т.2 а.с.87-91) та податкових накладних (т.2 а.с.92-99).

Також матеріали справи свідчать, що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендодавець) і ТОВ «Монтаж Сервіс-Буд» (орендар) укладено договір оренди автомобілів від 01 серпня 2019 року №01/08/2019, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування наступні транспортні засоби, які вказані у додатку №1 до цього договору (т.2 а.с.100-101).

Пунктом 5.2 договору передбачено, що передача автомобілів в оренду здійснюється за актом прийому-передачі.

На підтвердження отримання послуг за цим договору позивачем надані копії актів прийому-передачі виконаних робіт (т.2 а.с.102-103), банківської виписки (т.2 а.с.104), податкових накладних (т.2 а.с.105-107).

Крім іншого, між ТОВ «Науково-виробниче підприємство Укрстрой» (постачальник) і ТОВ «Монтаж Сервіс-Буд» (покупець) укладено договір купівлі-продажу від 18 січня 2020 року №180120-1, за умовами якого постачальник постачає, а покупець приймає та оплачує товар, в порядку та на умовах, визначених цим договором (т.2 а.с.108-110).

Пунктом 1.2 договору передбачено, що найменування, артикул, кількість, одиниця виміру, ціна кожної одиниці та загальна ціна товару, що поставляється за цим договором, визначається згідно рахунку-фактури та видаткових накладних до цього договору, згідно яких здійснюється поставка товару, та складається постачальником в двох оригінальних примірниках по одному для кожної із сторін на підставі отриманого від покупця замовлення та підписується обома сторонами.

Відповідно до пункту 6.1 договору покупець і постачальник проводять прийом-передачу товару на складі постачальника. Факт прийому-передачі товару оформляється та підтверджується видатковою накладною, підписаною уповноваженими на це представниками сторін.

Виконання зобов`язань за цим договором, на переконання суду першої інстанції, підтверджується копіями видаткових накладних (т.2 а.с.110-121), податкових накладних (т.2 а.с.122-143), товарно-транспортних накладних (т.2 а.с.144-149), банківської виписки (т.2 а.с.150).

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстав для визнання безтоварними господарських операцій ТОВ «Монтаж Сервіс-Буд» з указаними суб`єктами господарювання немає. При цьому, суд наголосив на тому, що податковим органом як суб`єктом владних повноважень не доведено, що господарські операції позивача є фіктивними або безтоварними, не доведено недобросовісності товариства та його контрагентів, що, на його переконання, свідчить про відсутність перешкод для формування даних податкового обліку за наслідками відносин підприємства із згаданими вище контрагентами. Також суд підкреслив, що можливе порушення такими підприємствами податкової дисципліни не може мати негативних наслідків для позивача з огляду на принцип персональної відповідальності платника податків. Окремо суд зауважив, що документи, на відсутності яких наголошує ГУ ДПС у м. Києві, були надані ТОВ «Монтаж Сервіс-Буд» до заперечень на акт перевірки, а відтак повинні були бути в обов`язковому порядку проаналізовані контролюючим органом, адже є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Згідно пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до абзацу першого пункту 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Приписами статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно частини першої статті 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, згідно пункту 2.4 затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість, а також витрати, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Тобто, при вирішенні питання про правомірність формування податкових зобов`язань суд повинен встановити, насамперед, реальність господарської операції, про що мають свідчити належним чином оформлені первинні документи. При цьому чинне законодавство передбачає перелік необхідних первинних документів з огляду на предмет господарських відносин.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що останні містять всі обов`язкові для первинних документів реквізити та відповідають законодавчо визначеним вимогам, надають змогу прослідувати рух товарів (послуг), а також їх використання позивачем у власній господарській діяльності.

Посилання апелянта на те, що до перевірки позивачем ТОВ «Монтаж Сервіс-Буд» не було надано накладних на придбання товарів (щодо відносин з ТОВ «Роудбуд»), накладних на придбання товарів та договорів (щодо відносин з ТОВ «Зуг» і ТОВ НВП «Укрстрой»), а також актів виконаних робіт (послуг) (щодо відносин з ФОП ОСОБА_1 ) колегія суддів оцінює критично.

Відповідно до пункту 86.7 статті 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Матеріали справи свідчать, що на реалізацію цього права ТОВ «Монтаж Сервіс-Буд» листом від 26 листопада 2021 року №261121-1 подало ГУ ДПС у м. Києві заперечення на акт від 12 листопада 2021 року №84612/Ж5/26-15-07-01-02/41333478, в яких детально описало підстави господарських відносин з ТОВ «Роудбуд», ТОВ «Зуг», ФОП ОСОБА_1 і ТОВ НВП «Укрстрой» та первинні документи, що їх підтверджують, а також долучило в обґрунтування своїх пояснень додатки на 445 аркушах.

За результатами розгляду заперечень відповідач листом №20108/І/26-15-07-01-02 повідомив позивача, що висновки акту перевірки залишені без змін. Крім того, у цьому листі зазначено, що за результатами розгляду заперечень ГУ ДПС у м. Києві, на підставі підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 ПК України, прийнято наказ від 02 грудня 2021 року №9743-п про призначення позапланової виїзної перевірки, про що ТОВ «Монтаж Сервіс-Буд» повідомлено листом від 06 грудня 2021 року №37350/І/26-15-07-01-02. У подальшому, після поновлення документальних позапланових перевірок, на підставі Закону України від 03 листопада 2022 року №2919-ІХ, наказом від 14 грудня 2022 року №5653-п призначено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Монтаж Сервіс-Буд» з питань, які стали предметом оспорення. Водночас, як зазначено у листі, на момент виходу на податкову адресу позивача встановлено відсутність підприємства за місцезнаходженням, що зафіксовано в акті від 15 грудня 2022 року №6110/Ж6/26-15-07-01-02/41333478 «Про неможливість вручення копії наказу та пред`явлення направлень на проведення позапланової виїзної перевірки ТОВ «МОНТАЖ СЕРВІС-БУД» ()».

Разом з тим, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду наголошує, що будь-яких доказів на підтвердження цих обставин (зокрема, копій наказів від 02 грудня 2021 року №9743-п та від 14 грудня 2022 року №5653-п, листа від 06 грудня 2021 року №37350/І/26-15-07-01-02, акта від 15 грудня 2022 року №6110/Ж6/26-15-07-01-02/41333478) відповідачем ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не надано.

Викладене свідчить про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що надані ТОВ «Монтаж Сервіс-Буд» до матеріалів справи первинні документи є належними і допустимими доказами товарності господарських операцій з ТОВ «Роудбуд», ТОВ «Зуг», ФОП ОСОБА_1 і ТОВ НВП «Укрстрой», адже відповідні документи надавалися позивачем до заперечень на акт перевірки, а відтак є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Щодо посилань відповідача на відомості з АІС «Податковий блок» в якості доказів неможливості виконання контрагентами позивача договірних зобов`язань, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду зауважує, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання або по ланцюгу постачання носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2018 року у справі № 811/2154/13-а, від 04 червня 2020 року у справі №340/422/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 520/4150/19, від 18 червня 2020 року у справі №826/10624/18.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду також звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2018 року у справі №804/4940/14 зазначив, що відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки зокрема залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Водночас, відсутність достатніх (саме на думку контролюючого органу) матеріальних та трудових ресурсів не може беззаперечно свідчити про невиконання цими суб`єктами договірних зобов`язань.

У постанові від 29 квітня 2021 року у справі №822/1865/15 Верховний Суд вказав на те, що відсутність у контрагента добросовісного платника податку матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції, та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем.

Отже, сама по собі відсутність, за висновками перевірки, достатніх трудових і виробничих ресурсів у ТОВ «Роудбуд», ТОВ «Зуг», ФОП ОСОБА_1 і ТОВ НВП «Укрстрой» не може свідчити про безтоварність господарських операцій.

У розрізі наведеного суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Верховний Суд в постановах від 11 листопада 2020 року №320/1147/19, від 24 листопада 2020 року №813/3034/15 та, зокрема, від 14 грудня 2021 року у справі №280/3376/19 виклав висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відповідно до якого норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Аналогічна за змістом правова позиція підтримана і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07 липня 2022 року у справі №160/3364/19.

Як вже було зазначено вище, згідно статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з посиланням Київського окружного адміністративного суду на те, що приписи чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства не ставили у залежність право формування позивачем податкового кредиту та витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, від добросовісності платника податку, з яким суб`єкт господарювання перебував у господарських правовідносинах. Тобто, невиконання такими особами податкових зобов`язань тягне за собою настання відповідальності лише для зазначених суб`єктів і не може бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб`єкта господарювання.

Наведені висновки повністю узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні від 22 січня 2009 року у справі «Булвес проти Болгарії», яке наголошує на принципі персональної відповідальності платника та неможливості втручання у право власності особи, яка, попри можливе порушення своїм контрагентом податкового законодавства, є належним отримувачем поставлених товарів чи послуг.

Подібну позицію займав і Верховний Суд України у постанові від 11 грудня 2007 року у справі №21-1376во06, зазначивши, що «у разі невиконання контрагентом зобов`язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту».

З урахуванням наведеного, судова колегія Шостого апеляційного адміністративного суду погоджується з твердженням суду першої інстанції про відсутність правових підстав визнання безтоварними господарських операцій позивача із згаданими контрагентами, у зв`язку з чим вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Крім того, відповідно до пунктів 198.1, 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв`язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредит виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно пункту 201.11 статті 201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

З наведеного вбачається, що не дають право на формування податкового обліку операції, не підтверджені належним чином оформленими документами. При цьому, як було зазначено раніше, встановлення факту нереальності вчинення господарської операції не потребує з`ясування змісту умислу учасників такої операції. Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 статті 44 ПК України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, на момент виписування податкових накладних позивачу ТОВ «Роудбуд», ТОВ «Зуг», ФОП ОСОБА_1 і ТОВ НВП «Укрстрой» були зареєстровані у встановленому законом порядку як суб`єкти підприємницької діяльності, а також платниками податку на додану вартість, а факт реальності господарських операцій з ними, як було встановлено раніше, підтверджується належним чином оформленими первинними документами, а тому правових підстав для прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень від 23 грудня 2022 року №391370701 та №391380701 у ГУ ДПС у м. Києві не було.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києва - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року у справі №320/19976/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді Т.Р. Вівдиченко

О.М. Оксененко

Повне судове рішення складено 14 травня 2025 року.