Справа № 420/31318/23
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/31318/23

Категорія:106000000 Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 22.11.2024 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, справа розглянута за правилами п.2 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної установи "Центр пробації" на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Центр пробації" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи (далі ДУ) "Центр пробації" про:

- визнання протиправною відмову ДУ "Центр пробації" у проведенні повного розрахунку при звільненні виплату в день звільнення додаткової винагороди, встановленої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі Постанова №168) в сумі 30 000 грн;

- зобов`язання ДУ "Центр пробації" здійснити нарахування та виплату передбаченої п.1 Постанови №168 додаткової щомісячної винагороди в період з 24 лютого 2022 року по 31 травня 2022 року в розмірі 30 000 грн. щомісячно, а з 01 червня 2022 року по 31 грудня 2022 року - у розмірі до 30 000 грн. на місяць пропорційно до кількості відпрацьованих календарних днів у місяці з врахуванням п.8 "Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28 березня 2018 року №925/5 (далі Порядок №925/25).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що при звільненні зі служби всупереч вимог ст.ст. 116, 117 КЗпП України йому не були нараховані та виплачені всі передбачені законом виплати, зокрема, додаткова щомісячна винагорода в сумі 30 000 грн. на місяць за період з 24 лютого 2022 року по 31 грудня 2022 року, передбачена п.1 Постанови №168. Вважаючи таку бездіяльність протиправною, 20 жовтня 2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату зазначеної доплати. Листом №388/М/439/10/ян-23 від 25 жовтня 2023 року відповідач повідомив у її виплаті.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що фінансування видатків згідно Постанови №168 для персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України пов`язано з виконанням певних функцій, а саме: "забезпечення надійної ізоляції засуджених та осіб, узятих під варту, в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України, створення належних умов їх тримання та проживання протягом терміну ізоляції від суспільства". Відповідач зазначив, що ДУ "Центр пробації" не посилається на відсутність бюджетних асигнувань від Міністерства юстиції, як головного розпорядника коштів Державного бюджету, на виплату додаткової винагороди відповідно до Постанови №168, а лише надає пояснення, що особам начальницького складу ДУ "Центру пробації", які фінансуються за бюджетною програмою 3601030, кошти на виплату, зазначену у постанові, взагалі не передбачались, оскільки персонал пробації виконує завдання та функції, визначені Законом України "Про пробацію" та не несе службу у розумінні нормативно-правових актів, що регулюють проходження служби в Державній кримінально-виконавчій системі України.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ДУ "Центр пробації" задоволено повністю.

Визнано протиправною відмову ДУ "Центр пробації" Міщенку В.В. в проведенні повного розрахунку при звільненні виплату в день звільнення додаткової винагороди, встановленої Постановою №168 в сумі 30 000 грн.

Зобов`язано ДУ "Центр пробації" здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 передбаченої п.1 Постанови №168 додаткової щомісячної винагороди в період з 24 лютого 2022 року по 31 травня 2022 року в розмірі 30 000 грн. щомісячно, а з 01 червня 2022 року по 31 грудня 2022 року у розмірі до 30 000 грн. на місяць пропорційно до кількості відпрацьованих календарних днів у місяці з врахуванням п.8 Порядку №925/5.

В апеляційній скарзі ДУ "Центру пробації" ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги:

- персонал пробації виконує завдання та функції, визначені Законом України "Про пробацію" та не несе службу у розумінні нормативно-правових актів, що регулюють проходження служби в Державній кримінально-виконавчій системи України. З огляду на викладене, виконання певних функції персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України пов`язано із: "забезпеченням надійної ізоляції засуджених та осіб, узятих під варту, в установах виконання покарань га слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України, створенням належних умов їх гримання та проживання протягом терміну ізоляції від суспільства". Позивач не брав безпосередню участь у бойових діях, не забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, не ніс службу (чергування, наряди тощо). Отже, сам факт проходження служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби в установах, що розташовані в межах адміністративно- територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "єПідтримка" не є достатнім для виплати вказаної додаткової винагороди, оскільки зазначені суми с додатковою виплатою, що потребує виконання додаткових умов. Крім того, жодного наказу директора Центру пробації про залучення позивача для захисту безпеки населення та інтересів держави України на території її проходження служби в уповноваженому органі пробації на час воєнного стану, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні", не видавалось;

- судом першої інстанції не взято до уваги, що спірні правовідносини виникли під час проходження служби позивачем в ДУ "Центрі пробації". Тому при розгляді клопотання Відповідача судом не з`ясовані обставини справи, не задано належної оцінки доказам у справі, що призвело до неправильного застосування норм частини 2 ст. 233 КЗпП України в редакції чинній до 19 липня 2022 року, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком, а не ч.5 ст. 122 КАС України. Відтак, за час проходження служби, на момент звільнення та після Звільнення, при проведенні остаточного розрахунку, тобто в день звільнення позивач знав про порушення, на його думку, прав та інтересів, але де вчиняв жодних дій щодо нарахування та виплати йому додаткової винагороди;

- виконання певних функції персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України пов`язано з: "забезпеченням надійної ізоляції засуджених та осіб, узятих під варту, із установах виконання покарань га слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України, створенням належних умов їх тримання та проживання протягом терміну ізоляції від суспільства". Одночасно зазначаємо, що розпорядок дня в ДУ "Центрі пробації" визначено Правилами внутрішнього трудового розпорядку, дія яких поширюється на всіх працівників Центру пробації, у тому числі на осіб начальницького складу (додаток 4 до Колективного договору, укладеного між Адміністрацією та Профспілковою організацією персоналу ДУ "Центр пробації" на 2020-2023 роки (редакція станом на дату виникнення спірних правовідносин). Відповідно до матеріалів адміністративної справи позивачем не надано жодного наказу директора ДУ "Центру пробації" щодо несення служби, жодного графіку наряду чергування, жодної облікової форми часу несення служби. Оскільки, позивач не залучався до виконання завдань, передбачених Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходів і повноважень, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, не ніс службу у розумінні нормативно-правових актів, зазначених вище, а виконував лише свої службові обов`язки, пов`язані з реалізацією завдань та функцій пробації відповідно до посадової інструкції. Положення про Подільський районний сектор №2 філії ДУ "Центр пробації" в Одеській області та Колективного договору, тому вважаємо, що правові підстави для виплати Позивачу додаткової винагороди, визначеної Постановою № 168 відсутні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.

Наказом начальника Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області №31о/с від 17 липня 2014 року ОСОБА_1 було призначено на посаду інспектора Болградського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області.

Наказом директора ДУ "Центр пробації" №159/к від 20 лютого 2023 року позивача з 01 березня 2023 року звільнено з посади старшого інспектора Подільського районного сектору №2 філії ДУ "Центр пробації" в Одеській області у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційних заходів.

Позивач вказав, що при звільненні зі служби йому не були нараховані та виплачені всі передбачені законом виплати, зокрема, додаткова щомісячна винагорода в сумі 30 000 грн. на місяць за період з 24 лютого 2022 року по 31 грудня 2022 року, передбачена п.1 Постанови №168.

Тому 20 жовтня 2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату зазначеної доплати.

Листом №388/М/439/10/ян-23 від 25 жовтня 2023 року відповідач відмовив у такій виплаті. Відмовляючи у нарахуванні та виплаті цієї доплати, відповідач вказав, що в період з 24 квітня 2012 року по 31 грудня 2022 року особи начальницького складу органів з питань пробації виконували службові обов`язки згідно з посадовими інструкціями та до виконання передбачених Законом України "Про правовий режим воєнного стану" завдань не залучались. Ураховуючи це, а також відсутність порядку і умов виплати вказаної додаткової винагороди, підстав для виплати позивачу передбаченої п.1 Постанови №168 додаткової щомісячної допомоги немає.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що на період дії воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах Одеської області в період з 24 лютого 2022 року по 31 травня 2022 року повинна була виплачуватись додаткова винагорода в розмірі 30 000 грн. щомісячно, а з 01 червня 2022 року по 31 грудня 2022 року у розмірі до 30 000 грн. на місяць пропорційно до кількості відпрацьованих календарних днів у місяці.

При цьому, суд першої інстанції вважав, що доводи відповідача про те, що передбачена Постановою №168 додаткова винагорода не є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення жодним чином не спростовують факт наявності у позивача права на отримання встановленої Кабінетом Міністрів України додаткової винагороди.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають повному задоволенню.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ч.ч.1, 2 ст. 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" від 23 червня 2005 року №2713-IV, п.3 розділу І Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України затверджено наказом Міністерства юстиції України від 28 березня 2018 року №925/5, п.5 Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

Стосовно доводів апелянтів про пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положення ст. 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

У постанові від 11 липня 2024 року у справі №990/156/23 Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок щодо питання про те, положення якої норми підлягають застосуванню у питанні визначення строку звернення до суду у справах, пов`язаних з порушенням закону про оплату праці у публічно-правових відносинах. У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду зазначає, що положення ст. 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час недопуску до продовження виконання повноважень) у разі порушення законодавства про оплату праці. В судовій практиці усталеним є підхід щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо проходження публічної служби, у яких виник спір. Такий підхід відповідає висновкам Конституційного Суду України, сформульованим у рішенні від 07 травня 2002 року №8-рп/2002, за змістом якого при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, суд, встановивши відсутність у спеціальних законах норм, може застосовувати норми КЗпП України, у якому визначені основні трудові права працівника.

Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що норма ст. 233 КЗпП України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Вказана норма поширює свою дію на всіх працівників та службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.

Так, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01 липня 2022 року №2352-IX (далі Закон №2352-IX) "працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком".

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", який набрав чинності з 19 липня 2022 року, ч.ч.1, 2 ст. 233 КЗпП України викладено в такій редакції: "Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні,- у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Колегія суддів враховує, що 06 квітня 2023 року Верховний Суд ухвалив рішення за результатами розгляду зразкової справи №260/3564/22, залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року, предметом спору якої також є недотримання законодавства про оплату праці. У вказаному рішенні сформовано наступні висновки: "До 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. При цьому, з огляду на згадані правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 Кодекс законів про працю України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності".

У рішенні від 06 квітня 2023 року у зразковій справі №260/3564/22 Верховний Суд виклав правову позицію щодо поширення дії ч.1 ст. 233 КЗпП України в редакції Закону №2352-IX лише на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Таким чином, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення ст. 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед ч.5 ст. 122 КАС України".

За таких обставин, оскільки позовні вимоги у межах цієї справи стосуються питання оплати праці позивача за період до 19 липня 2022 року, коли строк звернення до суду по вказаній категорії справи не був обмежений, посилання апелянта на пропуск позивачем строку звернення до суду є необґрунтованими.

Щодо доводів апелянтів про відсутність права на отримання додаткової винагороди у осіб рядового і начальницького складу органів пробації, колегія суддів вказує наступне.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст. 23, ч. 1 ст. 24 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" від 23 червня 2005 року №2713-IV (далі Закон №2713-IV) Держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

Частиною 1 ст. 24 Закону №2713-IV передбачено, що фінансування діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законом.

Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом, надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України затверджено наказом Міністерства юстиції України від 28 березня 2018 року №925/5 (далі Порядок №925/5).

Пунктом 3 розділу І Порядку №925/5 визначено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абзацом 1 п.3 розділу І Порядку №925/5 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що грошове забезпечення виплачується особам рядового і начальницького складу, які займають штатні посади в Департаменті з питань виконання кримінальних покарань, міжрегіональних управліннях з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, органах пробації, установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, воєнізованих формуваннях, навчальних закладах та закладах охорони здоров`я, на підприємствах установ виконання покарань, інших підприємствах, в установах і організаціях, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому було продовжено та триває до теперішнього часу.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України 28 лютого 2022 року прийняв Постанову №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", п.1 якої (в первинній редакції) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 Постанови №168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

В подальшому до п.1 вказаної постанови вносилися зміни, зокрема, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2022 року №350 (далі Постанова №350) внесено зміни до п.1 Постанови №168, доповнено абзац перший після слів "та поліцейським" словами "а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "єПідтримка".

Згідно п.2 Постанови №350 вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року №204-р затверджено перелік адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми "єПідтримка" згідно з додатком, до якого входить Одеська область.

Отже, з викладеного вбачається, що Кабінет Міністрів України встановив додаткову винагороду в розмірі 30 000 грн. щомісячно, зокрема, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "єПідтримка".

Таким чином, позивач, як особа яка несла службу в органі пробації, має право на отримання додаткової винагороди передбаченої Постановою №168.

Постановою Кабінету Міністрів України №754 від 01 липня 2022 року, яка набрала чинності 08 липня 2022 року та застосовується з 01 червня 2022 року, внесено зміни до п.1 Постанови №168 в абзаці першому: слова "які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "єПідтримка" замінено словами "які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)"; після слова "щомісячно" доповнено словами "(крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць)".

З огляду на викладене, позивач під час проходження служби на посаді старшого інспектора Подільського районного відділу №1 філії Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України в Одеській області набув право на отримання додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 з 24 лютого 2022 року по 31 травня 2022 року, та з 01 червня 2022 року по 31 грудня 2022 року (дати заявлені у позові), що правильно встановлено судом першої інстанції.

Надаючи оцінку доводам апелянта, що право на отримання додаткової винагороди мають лише ті особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, які саме несуть службу в органах та установах зазначеної служби, колегія суддів зазначає наступне.

Колегії суддів вважає, що у цьому випадку поняття "несення служби", яке зазначено у п.1 Постанови №168, тотожні поняттю "проходження служби". Оскільки, законодавством визначено, що особи рядового і начальницького складу, які мають спеціальні звання проходять службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, немає ніяких підстав вважати, що вони службу не несуть.

Окрім того, положення п.1 Постанови №168 не містять застережень щодо призначення додаткової допомоги виключно особам, які беруть участь в оперативних заходах, несуть варту, в тому числі в нічний час, несуть службу у наряді, тощо.

Тобто, Постанова №168 в редакції від 22 березня 2022 року не ставить в залежність отримання додаткової винагороди від залучення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби від виконання завдань та заходів, спрямованих на забезпечення безпеки в умовах воєнного стану, як про це вказує відповідач.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2023 року у справі №160/11851/22.

Окрім того, Верховний Суд у вказаній справі №160/11851/22 також наголосив, що посилання відповідача на відсутність наказів командирів (начальників) щодо виплати цієї винагороди свідчить лише про допущення протиправної бездіяльності, а не про відсутність права у позивача на таку винагороду.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Враховуючи все вищевикладене, колегія судів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної установи "Центр пробації" залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 14 травня2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.