Справа № 160/32223/24
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2025-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 травня 2025 року м. Дніпросправа № 160/32223/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року (суддя Олійник В.М.)

у справі № 160/32223/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови позивачці як особі, що зазнала політичних репресій і в подальшому була реабілітована, у призначенні підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із розрахунку 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови позивачці як особі, що зазнала політичних репресій і в подальшому була реабілітована, щодо перерахунку трудового стажу для призначення пенсії у потрійному розмірі за час перебування на засланні з 1.04.1949 по 16.01.1956 (6 років. 8 міс. 16 днів) х3 відповідно до ст.6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснювати позивачці як реабілітованій особі виплати підвищення до пенсії у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 25.06.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити позивачці як реабілітованій особі, перерахунок трудового стажу для призначення пенсії у потрійному розмірі за час перебування на засланні з 01.04.1949 по 16.01.1956 (6 років. 8 міс, 16 днів) х 3 відповідно до ст. 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», починаючи з 25.06.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дії відповідача щодо відмови позивачці в перерахунку трудового стажу для призначення пенсії у потрійному розмірі за час перебування на засланні з 01.04.1949 по 16.01.1956 відповідно до статті 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», а також призначенні підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з розрахунку 50% від мінімальної пенсії за віком, є протиправними.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови позивачці, як члену сім`ї репресованої особи, в здійсненні з 25 червня 2024 року нарахування та виплати підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з розрахунку 25 відсотків від мінімальної пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату позивачці підвищення до пенсії в розмірі 25 відсотків від мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII, як члену сім`ї репресованої особи, починаючи з 25.06.2024.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачка є членом сім`ї репресованої особи, а тому у позивачки є право на підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону №1788-XII із розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком, як члену сім`ї репресованої особи, а не 50% як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано. Суд встановив, що позивачка вважається особою потерпілою від репресій, однак, не відноситься до репресованих осіб, а є членом сім`ї репресованої особи.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Позивачка наполягає на тому, що вона набула статусу репресованої особи, яка згодом була реабілітована, а отже й має право на підвищення пенсії в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно ст. 77 Закону №1788 і перерахунок трудового стажу в трьох кратному розмірі за кожний рік перебування в засланні на підставі ст. 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» та ст. 58 Закону №1788. Звертає увагу, що Закон №962 не передбачає терміну член сім`ї репресованої особи, а передбачає лише дві категорії репресованих осіб: реабілітовані особи і потерпілі від репресій.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Пенсійний орган вказує, що позивачці нараховується надбавка реабілітованому у сумі 54,40 грн. з дня наданого нею посвідчення права на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років». Звертає увагу, що призначення підвищення до пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії, як це було передбачено ч.1 ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у чинному Законі №1058 не передбачено.

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України та отримує з 05 квітня 2004 року пенсію за віком обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

12 квітня 2023 року Правобережним управлінням соціального захисту м.Дніпро на підставі довідки про реабілітацію та згідно чинного законодавства України позивачці видано посвідчення реабілітованої особи.

25 червня 2024 року позивачка звернулася з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просила призначити їй підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та здійснити перерахунок трудового стажу для призначення пенсії у потрійному розмірі за час перебування на засланні з 01.04.1949 по 16.01.1956 (6 років 8 міс 16 днів) х 3 відповідно до статті 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», надавши необхідні документи.

Листом №41446-29095/М-01/8-0400/24 від 22 липня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивачку, що вона з 05 квітня 2004 року отримуєте пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до копії довідки про реабілітацію, виданої УВС Тульської області (рф) №М-182 від 14.12.1996, позивачка є реабілітованою особою на підставі пункту «в» статті 3 Закону російської федерації від 18.10.1991 «Про реабілітацію жертв політичних репресій» і федерального Закону №166 від 04.11.1995, яка згідно з підпунктом 1 пункту 3 розділу II Закону України від 13.03.2018 року №2325-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» є чинною на території України.

За матеріалами пенсійної справи позивачки, нею не надано документу щодо періоду роботи під час проживання на спеціальному поселенні в Тульській області з дати народження до ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 12.04.2023 позивачці нараховується надбавка реабілітованому у сумі 54,40 грн. з дня наданого посвідчення про право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Призначення підвищення до пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії, як це було передбачено пунктом «г» частини 1 статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у чинному Законі України №1058 не передбачено.

Позивачка, вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови їй в перерахунку трудового стажу для призначення пенсії у потрійному розмірі за час перебування на засланні з 01.04.1949 по 16.01.1956 (6 років 8 місяців 16 днів) х 3 відповідно до статті 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», призначенні підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом «г» статтею 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з розрахунку 50% від мінімальної пенсії за віком, звернулась до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Положеннями статті 1-2 Закону України від 17.04.1991 № 962-XII «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» визначено, що реабілітованими визнаються особи: які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

Статтею 1-1 Закону №962-XII визначені наступні терміни, зокрема: вислання - примусове виселення особи з місця її проживання з встановленням заборони на проживання у визначеній місцевості або примусове виселення чи переселення особи з місця її проживання в іншу місцевість або за межі СРСР; депортація - примусове виселення народів, етнічних, етноконфесійних, соціальних або інших груп населення з місць їхнього постійного проживання з політичних, класових, соціальних, релігійних, національних мотивів; заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення; репресована особа - особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом; члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю були пов`язані спільним побутом.

Згідно приписів статті 1-3 Закону №962-XII потерпілими від репресій є діти репресованої особи, у тому числі усиновлені, які у віці до 18 років залишилися без батька, матері (усиновлювача) внаслідок здійснення репресій проти батька, матері (усиновлювача) або які народилися не пізніше ніж через 10 місяців з дня арешту батька, матері, або які народилися у місці позбавлення волі, на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва, закріплення репресованої особи за будівництвом згідно з директивою Народного комісара внутрішніх справ та Прокурора СРСР від 29 квітня 1942 року N 185, або які народилися у матері, яку було примусово безпідставно поміщено до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, під час перебування матері у такому психіатричному закладі, або які у віці до 18 років перебували, незалежно від тривалості, у спецприймальниках чи розподільниках, спеціальних будинках малюка чи дитячих будинках репресивних органів, або які внаслідок здійснення репресії проти батька, матері були примусово позбавлені імен, включаючи родові імена.

Відповідно до положень п. "г" статті 77 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачка не належить до категорії репресованих осіб, а є членом сім`ї (дитиною) репресованої особи.

Суд апеляційної інстанції враховує, що у постановах від 13.05.2024 у справі № 500/5507/23 та від 31.05.2024 у справі № 500/3332/23 Верховний Суд у подібних правовідносинах дійшов висновку про належність до членів сімей, яких було примусово переселено, дітей, які народилися на засланні і проживали з репресованою особою однією сім`єю та наявність у таких дітей права на підвищення пенсії на 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту "г" статті 77 Закону №1788-XII.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність у позивачки права на підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом "г" статті 77 Закону № 1788-XII із розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком, як члену сім`ї репресованої особи, а не 50 % як репресованій особі, яку було реабілітовано.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно приписів статті 6 Закону № 962-XII реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Статтею 58 Закону №1788-XII передбачено, що громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.

Аналіз цих приписів Закону № 962-XII та Закону №1788-XII свідчить про те, що такі застосовуються до реабілітованих громадян та громадян, необґрунтовано притягнутих до кримінальної відповідальності, репресованих осіб, яких у подальшому було реабілітовано.

Однак, оскільки суд першої інстанції правильно встановив, що позивачка є членом сім`ї репресованої особи, суд першої інстанцій також дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування вказаних положень законів до позивачки.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 31.05.2024 у справі № 500/3332/23.

Отже, аргументи апеляційної скарги позивачки, що вона має право на підвищення пенсії в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно ст. 77 Закону №1788-XII і перерахунок трудового стажу в трьох кратному розмірі за кожний рік перебування в засланні на підставі ст. 6 Закону № 962-XII та ст. 58 Закону №1788, не підтверджуються встановленими судом обставинами.

Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року у справі № 160/32223/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко