Справа № 550/308/25
Суддя: Литвин В. В.
Дата ухвалення: 2025-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 550/308/25
Провадження № 2-а/550/6/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року селище Чутове

Чутівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Литвин В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в селищі Чутове адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

У позові вказав, що 04.02.2025 відносно нього було складено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Постанова мотивована тим, що 28.01.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_1 працівниками Національної поліції був доставлений ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час перевірки у нього був відсутній при собі військово-обліковий документ та не зміг пред`явити документ на бланку або в електронному вигляді та не звертався до ТЦК та СП щодо його оформлення (відновлення) на бланку, чим порушив вимоги п. 6 ст. 22 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку»,а саме не зміг пред`явити документ на бланку або в електронному вигляді та не звертався до ТЦК та СП щодо його оформлення (відновлення) на бланку не зміг пред`явити документ на бланку, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 статті 210 КУпАП, тому на нього накладено штраф у розмірі 17000 грн.

Позивач зазначав, що правопорушення ним не вчинялося, до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП він притягнутий безпідставно, розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся з порушенням установленого порядку без його участі та повідомлення, оскаржувана постанова ґрунтується на неповному та необ`єктивному розгляді справи про адміністративне правопорушення, за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт неправомірних дій позивача, а отже, не підтверджено вчинення ним адміністративного правопорушення.

Тому позивач просив суд визнати протиправною та скасувати постанову № 471 від 04 лютого 2025 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 17000,00 грн. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити. Судові витрати просив покласти на відповідача.

Ухвалою судді від 13.03.2025 було відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та запропоновано відповідачу подати відзив на позов.

Ухвалою суду від 01.04.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.05.2025.

У зв`язку із закінченням повноважень судді Хоменка Д.Є. згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2025 справу передано для розгляду судді Литвин В.В.

Ухвалою судді Литвин В.В. від 25.04.2025 було прийнято до свого провадження справу № 550/308/25, призначено судове засідання на раніше визначену дату 02.05.2025, запропоновано відповідачу подати відзив на позов та надати копії матеріалів, на підставі яких була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 № 417 від 04.02.2025, до 01.05.2025.

Ухвалою від 02.05.2025 розгляд справи було відкладено через неявку відповідача та неповідомлення ним причин неявки і невиконання вимог суду щодо надання копій матеріалів, на підставі яких була винесена оскаржувана постанова.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином. 01.04.2025 позивач подав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 23). 15.05.2025 до початку судового засідання позивач повторно подав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач у судове засідання повторно свого представника не направив, про місце, дату та час судового засідання повідомлений належним чином (а.с.41), отримавши позовну заяву (а.с. 22), правом на подачу відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 162 КАС України не скористався, вимоги ухвали суду від 25.04.2025 не виконав,витребувані матеріали суду не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 9 ст. 205 КАС України визначено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

У зв`язку з неявкою сторін, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Всебічно і повно дослідивши наявні у справі матеріали та докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Судом встановлено, що постановою т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_2 від 04.02.2025 № 471 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн.

В постанові зазначено, що 28.01.2025 року о 08 год 00 хвпід час перевірки у ОСОБА_1 був відсутній при собі військово-обліковий документ та він не зміг пред`явити документ на бланку або в електронному вигляді та не звертався до ТЦК та СП щодо його оформлення (відновлення) на бланку, чим порушив вимоги п. 6 ст. 22 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», а саме не зміг пред`явити документ на бланку або в електронному вигляді та не звертався до ТЦК та СП щодо його оформлення (відновлення) на бланку, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Нормами КУпАП регламентовано, що відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС Україниу справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як визначено положеннями ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до положень КУпАП вищевказані обставини встановлюються на підставі доказів.

Так, в оскаржуваній постанові № 471 вказано, що громадянин ОСОБА_1 під час дії в Україні особливого періоду «порушив вимоги пункту 6 статті 22 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», а саме не зміг пред`явити документ на бланку або в електронному вигляді та не звертався до ТЦК та СП щодо його оформлення (відновлення) на бланку, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП».

При цьому, у вступній частині оскаржуваної постанови зазначено, що це постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Суд зазначає, що положеннями частини третьої статті 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Водночас, положеннями частини третьої статті 210-1 КУпАП адміністративну відповідальність встановлено за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізаціюв особливий період.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11 квітня 2024 року

№ 3633-IX, який набув чинності з 18.05.2024, було внесено зміни до ряду законодавчих актів України, у тому числі до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зокрема і до статті 22 «Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації» цього Закону.

Суд зауважує, що вказаний Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11 квітня 2024 року № 3633-IX взагалі не містить такої норми як «пункт 6 статті 22».

Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11 квітня 2024 року№ 3633-IX, у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України (абзац перший частини шостої ст. 22). Під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (абзац другий частини шостої ст. 22).

Так, відповідачем на пропозицію суду не надано копії матеріалів, на підставі яких була винесена оскаржувана постанова № 417 від 04.02.2025 щодо ОСОБА_1 .

Зокрема, суду не надано матеріалів фото- і відеофіксації процесу перевірки документів у позивача, яка мала проводитись із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, як того вимагає частина шоста статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Оскаржувана постанова не містить і посилань на такі матеріали та на технічні засоби, якими фіксування здійснювалося.

Крім того, суду не надано доказів повідомлення позивача про місце і час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо нього, за результатами якого відповідачем винесено оскаржувану постанову.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ч.ч. 4, 6 вказаної статті КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Водночас, із змісту цієї постанови слідує, що позивачу інкриміновано правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Разом з тим, жодних доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого як ч. 3 ст. 210, так і ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідачем суду не надано, оскаржувана постанова посилань на такі докази також не містить.

З урахуванням наведеного, оскаржувана постанова не може вважатися такою, що прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з урахуванням права позивача на участь у процесі її прийняття.

Відтак, оскаржувана постанова № 471 від 04 лютого 2025 року є незаконною та необґрунтованою, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Згідно з приписами п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_4 не надано суду жодних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за обставин, вказаних в оскаржуваній постанові.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, оскільки відповідачем не доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яким його притягнуто до адміністративної відповідальності згідно з оскаржуваною постановою, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Відтак, доводи позивача про незаконність та протиправність постанови відповідача є обґрунтованими.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України сплачений позивачем судовий збір слід стягнути в його користь з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 19, 20, 72-77, 90, 241-244, 246, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, задовольнити.

2. Скасувати постанову т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 від 04.02.2025 № 471 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП у виді штрафу у розмірі 17000 грн.

3. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

4. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений при поданні позовної заяви судовий збір в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Інформація про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ,.

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Суддя В.В. Литвин