Справа № 280/1436/25
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2025-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року Справа № 280/1436/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2025 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі-позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо не зарахування позивачу до страхового стажу періоди трудової діяльності з 25.07.1987 по 21.05.1992, з 15.01.1993 по 06.04.1998, з 29.04.1998 по 10.02.2000;

зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до страхового стажу періоди трудової діяльності з 25.07.1987 по 21.05.1992, з 15.01.1993 по 06.04.1998, з 29.04.1998 по 10.02.2000.

Ухвалою суду від 28.02.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 08.04.2025 залучено до участі у справі №280/1436/25, в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, а розгляд адміністративної справи №280/1436/25 розпочато спочатку.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що у січні 2025 року він звернувся до територіального органу ПФУ з заявою про призначення йому пенсії, відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач зазначає, що за результатами розгляду його заяви органом ПФУ необґрунтовано відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періодів трудової діяльності з 25.07.1987 по 21.05.1992, з 15.01.1993 по 06.04.1998, з 29.04.1998 по 10.02.2000. Позивач зазначає, що ним надано всі документи які підтверджують факт трудової діяльності за період трудової діяльності з 25.07.1987 по 21.05.1992, з 15.01.1993 по 06.04.1998, з 29.04.1998 по 10.02.2000. Також, позивач зазначає, що він не може нести відповідальність за неналежне заповнення трудової книжки його роботодавцем. З урахуванням викладеного у позовній заяві, позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідачі проти задоволення позовних вимог заперечили. В обґрунтування заперечень зазначено, що відповідно до пункту 3 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV передбачено пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників в т.ч. на пільгових умовах пенсія за віком призначається: чоловікам, які працюють трактористами-машиністами і безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі. Зазначено, що за результатами розгляду документів, до страхового стажу позивача не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 10.08.1987: з 25.07.1987 по 21.05.1992 та з 15.01.1993 по 06.04.1998, оскільки відсутня інформація щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання, а з 29.04.1998 по 10.02.2000, оскільки даний запис після звільнення завірено тільки печаткою. Вказано, що оскільки страховий стаж позивача становить 25 років 4 місяця 25 днів, що є неостатнім для призначення пенсії, то рішення про відмову в призначенні пенсії є правомірним. З урахуванням викладеного відповідачі просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що 30.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області з заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області від 06.02.2025 №56, прийнятому за принципом екстериторіальності, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії з посиланням на те, що необхідний страховий стаж для призначення пенсії складає не менше 30 років, а стаж позивача визнано органом ПФУ в розмірі 25 років 4 місяці 25 днів.

Також, в рішенні ГУ ПФУ у Вінницькій області від 06.02.2025 №56 вказано про те, що за результатами розгляду документів, до страхового стажу позивача не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 10.08.1987:

з 25.07.1987 по 21.05.1992 та з 15.01.1993 по 06.04.1998, оскільки відсутня інформація щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (довідка про кількість встановленого мінімуму та відпрацьованих вихододнів), а дані про «трудовое участие в общественном хозяйстве», що внесені у трудовій книжці колгоспника, не прийнято до уваги, оскільки записи оформлені неналежним чином вони внесені з порушеннями вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993р. №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 роки за №110: кожний фактично відпрацьований рік не завірено печаткою та підписом, а також відсутній номер та дата документа, на підставі якого внесено запис;

з 29.04.1998 по 10.02.2000, оскільки даний запис після звільнення завірено тільки печаткою, а підпис та посада керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи відсутні, чим порушено вимоги пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої спільним наказам Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58.

Позивач, не погодившись з не зарахуванням спірних періодів до страхового стажу, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

За приписами статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що згідно приписів статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно приписів статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Згідно пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пільгових умовах пенсія за віком призначається: чоловікам, які працюють трактористами-машиністами і безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Так, судом встановлено, що за результатами розгляду поданих позивачем документів було відмовлено у зарахуванні позивачу до страхового стажу періодів з 25.07.1987 по 21.05.1992, з 15.01.1993 по 06.04.1998, з 29.04.1998 по 10.02.2000, у зв`язку з чим визнано страховий стаж у розмірі 25 років 4 місяці 25 днів.

Суд зазначає, що згідно з ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637. Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або відсутності у ній необхідних записів, які визначають право на пенсійне забезпечення.

Згідно з вимогами частин 1, 2 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Зазначені положення свідчать про те, що єдиною підставою для не врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника у повному обсязі є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.

Щодо не зарахуванням органом ПФУ періодів діяльності з 25.07.1987 по 21.05.1992, з 15.01.1993 по 06.04.1998, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що у трудовій книжці колгоспника НОМЕР_1 від 10.08.1987, що видана на ім`я позивача, міститься інформація про періоди його роботи з 1987 по 1998 роки.

При цьому, суд звертає увагу на те, що трудова книжка колгоспника НОМЕР_1 від 10.08.1987 за період з 1987 по 1998 роки містить інформацію про встановлений мінімум трудової участі та фактично відпрацьований позивачем час.

Відповідно за вказаний період орган ПФУ мав можливість та обов`язок враховувати до страхового стажу позивача періоди його трудової діяльності.

Також, суд зазначає, що у тому році коли позивач не виконав встановлений трудовий мінімум до страхового стажу має зараховуватись час роботи за фактичною тривалістю, а у році, в якому відповідний норматив було виконано повністю.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач має обов`язок провести зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 25.07.1987 по 21.05.1992, з 15.01.1993 по 06.04.1998, з урахуванням інформації про виконання трудової участі позивачем, що міститься у трудовій книжці колгоспника НОМЕР_1 від 10.08.1987.

Посилання органу ПФУ на та, що кожен запис про трудову участь має бути скріплений печаткою, суд відхиляє, оскільки таке не було передбачено законодавством, яке регулювало прядок ведення саме трудових книжок колгоспників.

Суд зазначає, трудова книжка колгоспника НОМЕР_1 від 10.08.1987 містить відтиски печатки підприємства та підписи посадової особи, яка внесла відповідні записи, під кожним з періодів з 25.07.1987 по 21.05.1992 та з 15.01.1993 по 06.04.1998, що дає змогу пересвідчитись у достовірності таких записів.

Також, суд зазначає, що у будь-якому випадку позивач не може нести наслідки у вигляді позбавлення права на соціальне забезпечення, у зв`язку з тим, що роботодавець допустив недоліки під час заповнення трудової книжки.

Стосовно періоду роботи позивача з 29.04.1998 по 10.02.2000, суд зазначає, що відомості трудової книжки позивача у повній мірі надають можливість перевірити та підтвердити зазначений період трудової діяльності позивача.

В свою чергу, та обставина, що запис після звільнення завірено тільки печаткою, а підпис та посада керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи відсутні, не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні спірного періоду до страхового стажу.

Також, у зв`язку із висновками суду про наявність підстав для зарахування спірних періодів до страхового стажу, суд, з метою повного та всебічного захисту прав позивача, вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 30.01.2025, у зв`язку з чим виходить за межі позовних вимог в цій частині.

Крім того, суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо визнати протиправними дії відповідача щодо не зарахування позивачу до страхового стажу періоди трудової діяльності з 25.07.1987 по 21.05.1992, з 15.01.1993 по 06.04.1998, з 29.04.1998 по 10.02.2000, оскільки є неналежним способом захисту прав позивача.

Так, дії органу ПФУ знайшли своє відображення у рішенні ГУ ПФУ у Вінницькій області про відмову в призначенні пенсії від 06.02.2025 №56, а відповідно належним способом захисту прав позивача є визнання протиправним та скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень.

Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги до ГУ ПФУ в Запорізькій області, оскільки зазначеним органом не вчинялись дії, які є предметом судового оскарження в цій справі.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 158-Б, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21005, Вінницька обл., Вінницький р-н, місто Вінниця, «Поділля» район, вул. Зодчих(пн), будинок 22, ), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 06.02.2025 №56 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 25.07.1987 по 21.05.1992, з 15.01.1993 по 06.04.1998, з 29.04.1998 по 10.02.2000, на підставі трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , з урахуванням зазначених відомостей щодо виконання встановленого мінімуму трудової участі, у зв`язку з чим повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 30.01.2025.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова