Справа № 320/7524/25
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2025-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у закритті провпдження

14 травня 2025 року м.Київ № 320/7524/25

Київського окружного адміністративного суду Головенко О.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження клопотання про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправними та скасування довідки,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Національного агенства з питань запобігання (далі - НАЗК) та просить суд:

визнати протиправними та скасувати п.п. 5.1 п.5 розділу 3.1, п. 4.1 розділу IV довідки від 24.01.2025 № 55/25 про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2021 рік, поданої ОСОБА_1 , заступником начальника Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Офісу Генерального прокурора в частині встановлення, що суб`єктом декларування при поданні декларації зазначено недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на суму 3 902 000,00 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.02.2025 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

10.03.2025 від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі.

В обгрунтування заявленого клопотання відповідач зазначає, що у позивача відсутні правові підстави для оскарження в порядку адміністративного судочинства складеної відповідачем довідки від 24.01.2025 № 55/25 про результати проведення повної перевірки поданої ним декларації, яка містить в собі висновок про наявність ознак вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366-2 КК України. За результатами проведення повної перевірки декларації позивача уповноваженою особою відповідача виявлено ознаки пов`язаного з корупцією кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-2 КК України, Національним агентством на виконання вимог ч. 7 ст. 12 Закону Закону України від 14.10.2014 «Про запобігання корупції» (далі - Закон № 1700), складено та затверджено обґрунтований висновок, який листом від 31.01.2025 № 42-01/8566-25 надіслано до Державного бюро розслідувань.

Також посилається на постанову Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 520/25012/21, ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.01.2025 у справі № 340/8431/24, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 у справі № 420/33585/24, постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2024 у справі № 420/33585/24, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.05.2024 у справі № 320/34294/23, постанову Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 333/6816/17.

Вважає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України провадження у справі підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Також від позивача надійшли зазперечення на зазначене клопотання, в яких останній зазначає, що відсутні підстави для закриття провадження у справі, тому у задоволенні клопотання представника відповідач слід відмовити.

Вказує, що стосовно позивача складено довідку за результатом проведення повної перевірки декларації, з огляду на усталену судову практику Верховного Суду довідка є актами індивідуальної дії, а тому підлягає оскарженню в адміністративному судочинстві.

На його думку, посилання відповідача на судову практику є необґрунтованим, оскільки наведена судова практика є нерелевантною до даної справи.

Розглянувши клопотання відповідача про закриття провадження у справі та заперечення на клопотання про закриття провадження у справі, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" вказав, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у ст. 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом". У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п.п. 1 - 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, виходячи із основних завдань та принципів, визначених нормами КАС України, вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин насамперед спрямоване на ефективний захист прав, свобод та інтересів особи від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Водночас, дотримання принципу верховенства права полягає в тому, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Тому саме на адміністративні суди покладено обов`язок офіційного з`ясування усіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, що і забезпечує ефективність такого захисту.

Так, даний спір у цій справі виник у зв`язку із складенням НАЗК довідки про результати проведення повної перевірки щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2021 рік, поданої суб`єктом декларування.

Верховний Суд у справах № 640/29515/21, 240/24844/21, 160/4098/22 та 520/25012/21 зазначив, що у разі виявлення у декларації недостовірних відомостей довідка про результати проведення повної перевірки декларації за своєю правовою природою є актом індивідуальної дії, оскільки безпосередньо породжує правові наслідки для суб`єкта декларування у вигляді виникнення обов`язку (подати відповідну декларацію з достовірними відомостями) у встановлений такою довідкою строк. Спірна довідка містить владний припис НАЗК, що виданий ним на виконання владно-управлінських функцій, визначених ст. 51 - 3 Закону № 1700, який стосується прав та інтересів позивача та дія якого вичерпується його виконанням.

Тому, Верховний Суд дійшов висновку, що довідка про результати проведення повної перевірки декларації є рішенням (актом індивідуальної дії) суб`єкта владних повноважень, у розумінні п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України, оскільки цю довідку видано НАЗК на виконання владних управлінських функцій, вона містить владний (обов`язковий) припис щодо конкретної особи (суб`єкта декларування), має строк та її дія вичерпується виконанням.

Також Верховний Суд дійшов до висновку, що оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку із винесенням НАЗК спірної довідки у процедурі здійснення публічно-владних управлінських функцій і така довідка стосується прав, обов`язків та охоронюваних законом інтересів позивача, тому такі правовідносини мають характер юридичного спору, що підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням вищевказаного, суд не знаходить підстав для відступу від висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 160/4098/22, від 06.04.2023 № 640/29515/21, від 15.06.2023 у справі № 240/24844/21 та від 23.11.2023 у справі № 520/25012/21, а тому вважає, спір у справі підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

На думку суду, доводи представника відповідача на наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки за результатами проведення повної перевірки поданої позивачем декларації, НАЗК у діях суб`єкта декларування встановлено ознаки кримінального правопорушення і наразі Державним бюро розслідуванням проводиться досудове розслідування, суд вважає необґрунтованими, оскільки повна перевірка декларації позивача проводилася на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 51 - 3 Закону № 1700, а не за запит органу досудового розслідування в рамках кримінального провадження.

Зокрема, кримінальне провадження на яке посилається представник відповідача у клопотанні про закриття провадження внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.03.2024 за № 0000249, тобто до початку проведення повної перевірки декларації позивача.

Щодо посилання представника на постанову Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 260/3380/21, суд не приймає її до уваги,оскільки у вказаній справі Верховний Суд скасував постанову суду інстанції, якою було закрито провадження у справі з тих підстав, що позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку жодного судочинства, оскільки у НАЗК відсутня владна управлінська функція щодо суб`єкта декларування на стадії формування оскаржуваної довідки, що не створює для позивача будь-яких юридичних наслідків і не зачіпає її прав та інтересів. Відтак, обставини встановлені Верховним Судом у справі №260/3380/21 є відмінним від підстав на які посилається представник відповідача, як на підставу закриття провадження у справі.

Також суд зазначає, що постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2024 у справі № 420/29150/24 та Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.05.2024 у справі № 320/34294/23, на які представник відповідача посилається у клопотанні про закриття провадження у справі не підлягають застосуванню, оскільки сформовані в інших, не подібних правовідносинах.

Крім того, суд критично ставится на посилання представника відповідача на висновки Великої Палати Верховного Суду сформовані в постанові від 30.06.2020 у справі № 333/6816/17, як на підставу закриття провадження у справі № 320/7524/25 предметом розгляду, якої було визнання недостовірними відомості, які зазначені у довідці інспектора Державної аудиторської служби України за результатами перевірки дотримання законодавства під час закупівельних процедур, а отже, обставини цієї справи є відмінним від спірних правовідносин.

Суд зазначає, що наведені представником відповідача доводи, з урахуванням конкретних обставин цієї справи, усталеної судової практики Верховного Суду у подібних правовідносинах, а також зазначеної у позовній заяві аргументації, не зумовлюють на даний час наявності підстав для закриття провадження у цій справі, передбачених процесуальним законом.

Керуючись ст. 2, 4, 19, 238, 243, 294 КАС України суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання Національного агентства з питань запобігання корупції про закриття провадження у справі - відмовити.

Копію ухвали суду надіслати (видати) учасникам справи (їх представникам).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Головенко О.Д.