Справа № 620/2629/25
Суддя: Марія ДУБІНА
Дата ухвалення: 2025-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2025 року Чернігів Справа № 620/2629/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Дубіної М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

06.03.2025 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом, у якому просить:

визнати неправомірною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо надання, у термін встановлений чинним законодавством України, відповідь на його запит на інформацію від 01.02.2025;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати відповідь на його запит на інформацію від 01.02.2025.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначає, що відповідач в прошення положень статті 34 Конституції України не надав відповіді на його запит від 01.02.2025 у строки, визначені у статті 20 Закону України від 13.01.2011 № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі Закон № 2939-VI), тому така бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , є протиправною.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Дубіної М.М. від 28.03.2025 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечуючи проти заявлених позовних вимог, вказує на їх безпідставність з огляду, зокрема, на те, що на запит позивача, який отримано військовою частиною НОМЕР_1 12.02.2025, останнім 18.03.2025 було направлено відповідь із запитуваними позивачем документами, оформлену листом від 17.03.2025 № 1890, тобто максимальний термін опрацювання запиту позивача не перевищив 45 днів, встановлених статтею 20 Закону №2939-VI.

Суд, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, встановив наступне.

Позивач зазначає, що у період з червня 2023 року по серпень 2023 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

01.02.2025 ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 із запитом на інформацію, у якому просив надати завірені копії усіх наказів (витяги з них), які видавались стосовно нього у військовій частині НОМЕР_1 , за виключенням наказів: 1) командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 02.08.2023 № 1043; 2) командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 03.08.2023 № 201; 3) командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.08.2023 № 196. Вказаний запит на інформацію був надісланий рекомендованим листом 613 та вручений адресату 11.02.2025.

18.03.2025 відповідчем було направлено ОСОБА_1 на його запит від 01.02.2025 відповідь разом із запитуваними позивачем документами, оформлену листом від 17.03.2025 № 1890.

ОСОБА_1 , вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо надання відповіді на його запит у встановлений законом строк, звернувся до суду з цим позовом.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тобто, судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями, і якщо суд установить, що діяльність органу державної влади не відповідає хоча б одному із визначених критеріїв, це може бути підставою для задоволення позову щодо оскарження відповідних дій (бездіяльності) чи рішення, якщо така діяльність порушує права, свободи та інтереси позивача.

Правовідносини, які складаються у сфері розгляду звернень суб`єктів стосовно отримання публічної інформації, врегульовані Конституцією України та відповідними спеціальними законами, а саме Законом України від 02.10.1996 №2657-XII «Про інформацію» (далі Закон №2657-XII) та Законом №2939-VI.

Так, згідно із частиною другою статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати, поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Закон №2657-XII визначає, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Статтею 1 Закону №2657-XII визначено, що інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Закон № 2939-VI визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, статтею якого 1 якого визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації встановлені у статті 3 Закону № 2939-VI, частиною першою якої визначено, що право на доступ до публічної інформації гарантується:

1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом;

2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє;

3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації;

4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством;

5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації;

6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Забезпечення доступу до інформації врегульовано положеннями статті 5 Закону № 2939-VI, пунктом 2 частини першої якої, визначено, що доступ до інформації забезпечується надання інформації за запитами на інформацію.

Суд враховує, що згідно із частиною першою статті Закону № 2939-VI інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Змістом пункту 6 частини першої статті 14 Закону № 2939-VI визначено, що до обов`язків розпорядників інформації, серед інших, належить надавання достовірної, точної та повної інформації, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації.

Згідно із частиною першою статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Строк розгляду запитів на інформацію визначений у статті 20 Закону №2939-VI, частиною першою якого визначено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (частина четверта статті 20 Закону № №2939-VI)

Відповідно до частини першої статті 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Пунктом 3 частини четвертої статті 22 Закону №2939-VI передбачено, що відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою.

З аналізу наведених норм вбачається, що розпорядник інформації зобов`язаний надати відповідь на запит про інформацію, та у разі негативної відповіді про відмову у задоволенні запиту, розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав такої відмови керуючись критеріями, визначеними у частині першій статті 22 Закону №2939-VI.

Суд зазначає, що протиправною бездіяльністю є зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, що на підставі закону чи іншого нормативно-правового акта належать до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

У справі, яка розглядається судом встановлено, що на запит позивача, який отримано військовою частиною НОМЕР_1 12.02.2025, останнім 18.03.2025 було направлено відповідь із запитуваними позивачем документами, оформлену листом від 17.03.2025 № 1890.

Положення Закону №2939-VI не місить інших строків розгляду запитів на інформацію ніж ті, що визначені у статті 20 вказаного Закону, зокрема: розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту; у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відтак, посилання відповідача на те, що ним було направлено відповідь із запитуваними позивачем 01.02.2025 документами, оформлену листом від 17.03.2025 № 1890 у строки, визначені у статті 20 Закону №2939-VI, є безпідставними.

Таким чином, з огляду на те, що відповідь на запит позивача від 01.02.2025, який він направив відповідачу як розпоряднику запитуваної інформації, була надана лише 18.03.2025, проте мала бути надана не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту або у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження, суд не можу визнати оспорювану у цій справі бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо надання, у термін встановлений чинним законодавством України, відповідь вказаний запит на інформацію, такою, що відповідає критеріям, визначеним у статті 19 Конституції України та статті 2 КАС України, тому вона є протиправною.

Разом з цим, оскільки відповідачем 18.03.2025 було направлено відповідь на запит позивача, із запитуваними останнім документами, оформлену листом від 17.03.2025 № 1890, то відсутні підстави для зобов`язання військової частини НОМЕР_1 надати позивачу відповідь на його запит на інформацію від 01.02.2025.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов висновку, про часткову обґрунтованість позовних вимог та наявність підставі для їх часткового задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини п`ятої статті 139 цього Кодексу якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір».

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження понесення сторонами судових витрат, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат та компенсації судових витрат за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, відсутні.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо надання, у термін встановлений чинним законодавством України, відповідь ОСОБА_1 на його запит на інформацію від 01.02.2025.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження юридичної особи: АДРЕСА_2 ; унікальний ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_3 ).

Суддя Марія ДУБІНА