Справа № 679/1425/24
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 679/1425/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Грибанова Л.О.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

13 травня 2025 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2024 року позивач, - ОСОБА_1 , звернувся до Нетішинського міського суду Хмельницької області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2840727 від 15.08.2024, винесену за ч.5 ст. 121 КУпАП.

Також, позивач просив закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11.04.2025 адміністративний позов задоволено.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №2840727 від 15 серпня 2024 року, стосовно ОСОБА_1 , про накладення адміністративного стягнення, у виді штрафу, в розмірі 510 гривень, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.121 ч.5 КУпАП, визнано протиправною та скасовано.

Справу про адміністративне правопорушення, стосовно позивача ОСОБА_1 , за ознаками ст.121 ч.5 КУпАП, закрито, на підставі ст.247 п.1 КУпАП.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області судові витрати у виді судового збору, що становить суму у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

Позивач в судове засідання не з`явився, повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відповідно до частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, 15 серпня 2024 року поліцейським ВП №1 (місто Славута) Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області Цілінським М.С., стосовно позивача ОСОБА_1 , винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №2840727 від 15 серпня 2024 (а.с.9), відповідно до змісту якої 15 серпня 2024 року, о 20:09:36 годин, водій ОСОБА_1 , керуючи ТЗ автомобілем марки «Renault Magnum 480», державний номерний знак « НОМЕР_1 », обладнаним засобами пасивної безпеки, був непристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.2.3 в) ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ст.121 ч.5 КУпАП, і, відповідно, за скоєння якого був притягнутий до адміністративної відповідальності, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що з досліджених у судовому засіданні файлів, що містяться на диску з аудіо/відео-записом події адміністративного правопорушення, передбаченого ст.121 ч.5 КУпАП, від 15 серпня 2024 року, стосовно ОСОБА_1 , наданого відповідачем ГУНП в Хмельницькій області в обґрунтування відзиву на позов, долученого до матеріалів адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Хмельницькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с.31) вбачається, що водій позивач ОСОБА_1 , керуючи ТЗ автомобілем марки «Renault Magnum 480», державний номерний знак « НОМЕР_1 », зупинився, і, в подальшому, залишив кабіну автомобіля, вийшовши для спілкування з представниками патрульної поліції, при цьому, користування або ж не користування ременями безпеки з боку водія позивача ОСОБА_1 під час руху ТЗ не зафіксовано, роз`яснення процесуальних прав позивачу ОСОБА_1 , в тому числі, і права на захист, під час розгляду справи, з боку уповноваженої на розгляд справи особи, не вбачається.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Отже, як вбачається з матеріалів адміністративної справи будь-які ґрунтовні докази на підтвердження факту порушення позивачем ОСОБА_1 правил дорожнього руху в частині порушення правил користування ременями безпеки, та, відповідно, які б беззаперечно свідчили про вчинення з боку позивача ОСОБА_1 саме інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ст.121 ч.5 КУпАП, за визначених у винесеній 15 серпня 2024 року поліцейським Відділення поліції №1 (місто Славута) Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області Цілінським М.С. постанові про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №2840727 від 15 серпня 2024 року, обставин, відсутні, і під час судового розгляду відповідачем: ГУНП в Хмельницькій області до суду не надано, оскільки, із досліджених у судовому засіданні файлів, що містяться на диску з аудіо/відео-записом події адміністративного правопорушення, передбаченого ст.121 ч.5 КУпАП, від 15 серпня 2024 року, стосовно ОСОБА_1 , вбачається лише здійснення водієм ТЗ автомобіля марки «Renault Magnum 480», державний номерний знак « НОМЕР_1 », позивачем ОСОБА_1 руху та зупинки, однак, дотримання або ж порушення вимог п.2.3 в) ПДР України, норми якого зобов`язують водія, для забезпечення безпеки дорожнього руху, на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними, на запису не встановлено, будь-яких інших доказів на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.121 ч.5 КУпАП, з боку позивача ОСОБА_1 , відповідачем у справі до суду не скеровано.

Окрім того, суд першої інстанції вважав необхідним зазначити, що наявність доказу у вигляді відеозапису, про що йдеться у п.7 оскаржуваної постанови (у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №2840727 від 15 серпня 2024 року, стосовно позивача ОСОБА_1 ), навіть за наявністю відповідної інформації, що слугувала б підтвердженням, як факту порушення правил дорожнього руху, в даному випадку, вимог п.2.3. в) ПДР України, так, відповідно, і факту вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення, унеможливлює визнання останнього належним та допустимим доказом у справі, оскільки, оскаржувана постанова, окрім посилань на відеозйомку, не містить ідентифікаційних однак технічного засобу, за допомогою якого здійснено даний відеозапис правопорушення, що прямо передбачено вимогами ст.283 ч.3 КУпАП, а саме, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ст.283 ч.2 КУпАП, повинна містити відомості, зокрема, про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Тож, саме по собі описання адміністративного правопорушення у оскаржуваній постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, оскільки, така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення, тож, відповідно, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції та візуальне встановлення порушення правил користування ременями безпеки, може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку та підтверджено беззаперечними доказами, так як притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Основним та єдиним доказом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.121 ч.5 КУпАП, з боку позивача ОСОБА_1 , стали пояснення останнього, що не може бути визнано допустимим доказом у справі, оскільки, сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР України не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності, навіть, якщо правопорушник (позивач) погодився щодо скоєння адміністративного правопорушення, вчинив підпис на постанові у справі про адміністративне правопорушення без будь-яких заперечень та сплатив штраф, так як означене прямо суперечить положенням ст.77 КАС України щодо обов`язку саме відповідача доводити правомірність свого рішення.

Тож, посилання відповідача у справі ГУНП в Хмельницькій області у відзиві на позов на підтвердження з боку позивача ОСОБА_1 факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.121 ч.5 КУпАП, як на беззаперечний доказ вчинення останнім правопорушення, є помилковим, оскільки, у справі відсутні будь-які інші докази на підтвердження факту порушення позивачем ОСОБА_1 правил дорожнього руху (наприклад, відео та/або фотофіксація, показання свідків, тощо), що, як наслідок, за відсутністю доказів вчинення адміністративного правопорушення, свідчить, що оскаржувана постанова не може вважатися законною.

Крім того, поліцейським розглянуто справу на місці зупинки транспортного засобу без надання права водієві (правопорушнику) позивачу ОСОБА_1 скористатися правовою допомогою адвоката, що також піддає сумніву законність винесення оскаржуваної постанови, оскільки, ненадання інспектором можливості реалізувати клопотання особи про необхідність скористатися правовою допомогою під час розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, про що неодноразово наголошував ВС, зокрема, у Постанові ВС від 18 лютого 2020 року у справі №524/9827/16-а).

Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши надані в судове засідання матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, і, відповідно, оцінивши наявні у справі докази, дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до ГУНП в Хмельницькій області, підлягає задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст.245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст.280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з пп."в" п.2.3 ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Як встановлено з матеріалів справи (оскаржуваної постанови) позивач, 15 серпня 2024 року, о 20:09:36 годин, керуючи ТЗ автомобілем марки «Renault Magnum 480», державний номерний знак « НОМЕР_1 », обладнаним засобами пасивної безпеки, був непристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.2.3 "в" ПДР України.

Згідно з ч.5 ст.121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В свою чергу, згідно з ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом з тим, як вірно вказано судом першої інстанції, у п. 7 оскаржуваної постанови міститься вказівка на те, що до неї додається відео із нагрудного відеореєстратора.

Разом з цим, досліджуючи вказаний відеодоказ, колегія суддів встановила, що відповідачем надано суду два файли (з нагрудного відеореєстратора "боді-камери") 00000__0017A (2) та 00000__0018A (2). Проте, з жодного з даних файлів (відео) не вбачається факту порушення позивачем пп."в" п.2.3 ПДР України, а саме керування транспортним засобом з не пристебнутим ременем безпеки.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно з статтею 31 Закону №580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Пунктом 1 ч.1 ст.40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу, що статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що підтвердженням вчинення адміністративного правопорушення є відеофіксація правопорушення.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення не містить посилань на здійснення відповідачем відеофіксакції спеціальним приладом, відомості про який також мали б бути відображені в постанові згідно вимог ст. 283 КУпАП, саме факту правопорушення в межах пп."в" п.2.3 ПДР України.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не надано жодних належних доказів не підтвердження скоєння позивачем порушень ПДР України. В свою чергу, посилання в оскаржуваній постанові на певні відеодокази, з яких не вбачається саме порушення ПДР України, не є належними доказами, оскільки не підтверджують саме факту такого порушення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для скасування оскаржуваної постанови із закриттям провадження у справі, оскільки відповідачем не доведено факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП.

Щодо висновків суду першої інстанції в частині порушення процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, колегія суддів зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, а саме наданих доказів (відео) встановлено, що позивачу зазначалась причина зупинки, обставини правопорушення, роз`яснювались права, надавалась копія оскаржуваної постанови.

Отже, доводи позивача та суду першої інстанції в цій частині не знаходять свого підтвердження.

Разом з цим, а саме з урахуванням відсутності доказів зі сторони відповідача щодо факту правопорушення, колегія суддів приходить до висновку про правомірність рішення суду першої інстанції та залишення без задоволення апеляційної скарги відповідача.

Щодо доводів апелянта в частині визнання порушень ПДР України, колегія суддів зазначає, що з наданих відеодоказів не вбачається чіткої позиції позивача з цього приводу, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними. Крім того, навіть у разі визнання факту правопорушення під час розгляду справи про адміністративне порушення поліцейськими, не позбавляє права позивача не погодитись з вказаним правопорушенням (постановою про притягнення до відповідальності), оскаржити відповідну постанову до суду та дана обставина не знімає обов`язку з суб`єкта щодо доказування правомірності свого рішення.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги в загальному не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11 квітня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, згідно з ч.3 ст.272 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Смілянець Е. С.