Справа № 308/3918/25
Суддя: Бенца К. К.
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/3918/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання - Майор Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 поданого в особі уповноваженого представника Петрик В.В. до Головного управління національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови серії ЕГА №1708986 від 08.03.2025 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в особі уповноваженого представника Петрик В.В. звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до Головного управління національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови серії ЕГА №1708986 від 08.03.2025 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

Мотивуючи позовні вимоги представник позивача вказує на те, що постановою інспектора відділу поліції №1 (с.Оноківці) Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції Маркович В.М., Серія ЕГА № 1708986 від 08.03.2025 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень за статтею 183 КУпАП, а саме: завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань.

Вказує, що згідно Постанови Серія ЕГА № 1708986 від 08.03.2025 року зазначається, що Позивач, перебуваючи в с. Оріховиця полігон, нібито здійснив навмисно завідомо неправдивий виклик поліції на лінію 102, а саме «повідомив невідомі особи погрожують». У цій же Постанові Серія ЕГА № 1708986 від 08.03.2025 року вказано, що «було встановлено всіх учасників та відібрано пояснення, факт погроз фізичною розправою не підтвердився».

Представник позивача звертає увагу суду на те, що позивач є військовослужбовцем, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника гвинтівкового артилерійського полігону. У день складання постанови Серія ЕГА № 1708986 від 08.03.2025 року Позивач з 09:00 год. 07.03.2025 року по 09:00 год. 08.03.2025 року заступив у добовий наряд черговим полігону військової частини НОМЕР_1 . Під час наряду та виконання обов`язків чергових полігону, один із чергових повідомив Позивачу, що йому погрожували невідомі особи, які спочатку представилися працівниками військової служби правопорядку, а згодом виявилось, що це цивільні особи. Зі слів чергового метою таких погроз невідомих осіб було для того, щоб останній відкрив їм проїзд-виїзд з території полігону. Черговий відкрив їм проїзд, після чого вони проїхали і більше їх не бачили. В подальшому черговий доповів про ситуацію, що склалася Позивачу, і той, з метою з`ясування всіх обставин та встановлення винних осіб і притягнення їх до відповідальності доповів про це військовій службі правопорядку та здійснив виклик на лінію 102.

Представник позивача зазначає, що відповідач, не перевіривши та не надавши оцінки обставинам, які зумовили позивача зателефонувати до лінії "102", тобто не вивчивши фактичні обставини справи, притягнув позивача до адміністративної відповідальності шляхом визнання позивача винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і було піддано штрафу у сумі 850 гривень. Позивач вважає, що не повинен нести адміністративної відповідальності по вказаній статті КпАП України, так як виклик, який він здійснив на телефонну лінії «102», не був неправдивим. Вищезазначені обставини в дійсності відбувались, однак працівниками поліції було проігноровано перевірка та з`ясування вищезазначених обставин на предмет їх достовірності, правдивості тощо.

Позивач та представник з винесенням постанови не згідні, вважають, оскаржувану постанову незаконною. Вважають, що інспектор притягнув позивача до відповідальності не маючи на те жодних підстав. Представник позивача вказує, що постанова винесена з порушенням законодавства. Вказав, що жодного правопорушення позивач не вчиняв і позивача безпідставно було притягнуто до відповідальності .

Враховуючи вищевикладене, представник позивача вважає, що постанова Серії ЕГА № 1708986 від 08.03.2025 року є незаконною, необґрунтованою та безпідставною, а тому підлягає скасуванню.

Вважає,що вина позивача у вчиненні правопорушення належним чином не доведена.

На підставі вищенаведеного представник позивача вважає, що оскарженою постановою порушено права, свободи та законні інтереси позивача , оскільки його незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності та безпідставно накладено адміністративне стягнення.

З посиланням на викладене, представник позивача просить суд скасувати постанову інспектора відділу поліції №1 (с.Оноківці) Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції Маркович В.М., Серія ЕГА № 1708986 від 08.03.2025 року, якою притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за статтею 183 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень.

26.03.2025 року від відповідача Головного управління національної поліції в Закарпатській області надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого зазначено наступне. Представник відповідача вказує, що ГУНП в Закарпатській області не визнає позов ОСОБА_1 в повному обсязі з наступних підстав.

Зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що 08.03.2025 року гр. ОСОБА_1 було зроблено завідомо неправдивий виклик спеціальних служб, а саме поліції. Зокрема, заявник ОСОБА_1 , повідомив, що під час несення ним служби та перебуваючи в с. Оріховиця на полігоні невідомі особи погрожують йому фізичною розправою. Однак, факти заявлені ОСОБА_1 під здійснення телефонного дзвінка 08.03.2025 року не знайшли свого підтвердження. Зокрема, черговий Ужгородського полігону повідомив про те, що 08.03.2025 року близько 00:00 год та 02:00 год особи на 2 транспортних засобах марки УАЗ 99-053 (вітрове скло розбите) та джип АО 0176 (червоний колір) погрожували фізичною розправою черговому КПП намагаючись виїхати з території полігону, а потім повторно погрожували фізичною розправою намагаючись проїхати на територію полігону. Працівниками поліції було здійснено відповідне реагування на виклик та було здійснено виїзд на місце події. В подальшому було опитано всіх учасників події, зокрема ОСОБА_1 (заявника), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Дана подія була зареєстровано в ЄО за номером 4465 від 08.03.2025.

Представник відповідача вказує, що позивачем ОСОБА_1 було надано пояснення, якими стверджується, що 08.03.2025 року він ніс службу в с. Оріховиця на полігоні. Близько 00.00. год з території полігону до КПП під`їхав автомобіль (позашляховик), який мав на меті виїхати за межі полігону. Люди які знаходились в позашляховику хотіли самостійно відчинити ворота. Відповідно черговий КПП запитав, ким являються дані люди. На що особи, які знаходились у позашляховику, представились як люди ВСП. Відповідно в подальшому не перевіряючи документів, людей, які знаходились у позашляховику, черговий добровільно відчинив ворота полігону. В подальшому, даний транспортний засіб «JEEP» НОМЕР_2 та ще один транспортний засіб УАЗ знов прибули на виїзд з території полігону. Черговий відкрив їм власноручно ворота та дані транспортні засоби виїхали з території полігону. Після чого черговий на полігоні доповів про вказаний факт, що на територію та з території полігону їздили транспортні засоби. В подальшому ОСОБА_1 для встановлення осіб та транспортних засобів, які перебували на полігоні здійснили обхід території полігону, однак не було встановлено ні осіб, ні транспортних засобів, які проїхали через ворота полігону. Після цього ОСОБА_1 намагався зв`язатись з оперативним черговим ВСП, але відповідно до наданих ним пояснень йому вдалось зв`язатись тільки вранці, тому ним було здійснено дзвінок на лінію «102» з метою повідомлення про факти даної події. Внаслідок даної обставин, шкоди здоров`ю завдано не було (підтверджується поясненнями ОСОБА_1 )

Представник відповідача зазначає, що законом встановлено порядок перебування сторонніх осіб на території полігону. Оскільки сторонні особи, що перебували та в`їжджали на територію полігону добровільно, без перевірки підтверджуючих документів цих осіб (документів, що посвідчують їх особу)- черговими на полігоні, та враховуючи те, що ніяких підтверджень щодо застосування фізичної розправи до працівників полігону не було здійснено, то відповідно дані обставини свідчили про хибний виклик до поліції в розумінні ст. 183 КУпАП. Представник відповідача вважає, що постанова серії ЕГА № 1708986 від 08.03.2025 року складена відповідачем відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 № 1376, посилання позивача на порушення ГУНП в Закарпатській області законодавства в даному випадку є безпідставними, необґрунтованими, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З посиланням на викладене, представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення в повному обсязі.

Позиція сторін по справі:

Позивач та його представник у призначене судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, зазначив, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.

Представник відповідача у призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

19.03.2025 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відкрито провадження по справі № 308/3909/21 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовувалися.

Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов наступного висновку.

Так, спір між сторонами виник з приводу притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 77 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП), ЗакономУкраїни «Про Національну поліцію» та ст.286 КАС України.

Так, за змістом ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, за ст.183 цього кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України " Про Національну поліцію" , поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.

Підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України.

У відповідності до ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Як встановлено судом, 08.03.2025 року інспектором Відділу поліції №1 (с. Оноківці) Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції Маркович В.М. було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №1708986, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення 08.03.2025 р. адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП і з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 гривень.

Судом встановлено, що згідно з постановою поліцейського серії ЕГА №1708986 від 08.03.2025 року позивач (особа, яка притягується до адміністративної відповідальності) ОСОБА_1 08.03.2025 року біля 02:00 год. перебуваючи в с. Оріховиця, полігон, здійснив хибний виклик на лінію 102 та повідомив, що невідомі особи погрожують. Було встановлено всіх учасників та відібрано пояснення, факт погроз фізичною розправою не підтвердився, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене статтею 183 КУпАП, на останнього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 850,00 грн.

Так, відповідно до ст. 288 КУпАП, перевірка законності та обґрунтованості постанови по справі про адміністративне правопорушення судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Суд , здійснивши перевірку рішення субєкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обовязок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобовязаний подати докази на спростування таких заперечень.

У відповідності до положення ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (стаття 23 КпАП).

В силу ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При прийнятті постанови про накладення адміністративного стягнення за правилами ст.252 КУпАП визначено обовязок відповідача провести оцінку наявним доказам, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Отже, з наведених норм вбачається, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Відповідно до ч.4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно з статтею 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа), уповноважена на розгляд справ про адміністративні правопорушення, в тому числі, інспектор поліції, мають діяти із дотриманням вимог законодавства.

Винність діяння є обов`язковою ознакою адміністративного правопорушення (проступку), викладеного у ст. 9 КУпАП.

Відповідно до ст. 183 КУпАП, завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченогост. 183 КУпАП, полягає у завідомо неправдивому виклику пожежної охорони, поліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб.

Дії правопорушника спрямовані на зрив роботи таких служб як пожежна охорона, поліція, швидка медична допомога, аварійні бригади, що обслуговують газову, водопровідну, опалювальну, електричну та інші системи житлово-комунального господарства. Правопорушник викликає представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

Дії не можна кваліфікувати завідомо неправдивим викликом, якщо людина:

- вважала права порушеними чи такими, що можуть бути порушені;

- розраховувала на захист прав поліцією;

- не має прямого умислу на вчинення правопорушення повідомляє правду та не хоче безпідставного виїзду поліції.

Наявними в матеріалах справи доказами не підтверджено наявності у позивача прямого умислу на вчинення правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, та повідомлення ним про інформацію, яка не знайшла свого підтвердження.

Сам факт виклику поліції не свідчить, що виклик завідомо неправдивий. «Повідомлення» на спецлінію «102» не може кваліфікуватися завідомо неправдивим повідомленням (викликом) поліції як адміністративне правопорушення заст. 183 КУпАП.

Завдання поліції поліцейські послуги, зокрема, охорона прав і свобод людини (ст. 2 ЗУ «Про Національну поліцію України»).

Кожен має право звернутися до поліції для захисту, а поліція зобов`язана відреагувати на звернення і вжити заходи для охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки та порядку.

Сподівання громадянина на допомогу поліції у конфліктній ситуації не є правопорушенням.

Указане відповідає принципу: Neminem laedit qui suo jure utitur (нікого не ображає той, що користується своїм правом). Відповідний правовий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі № 10/5026/995/2012.

Суд констатує, що згідно з дослідженою постановою по справі про адміністративне правопорушення, позивач звинувачується в тому, що «зателефонував на спецлінію «102» та повідомив про погрози невідомих осіб, яких не було.

Суд враховує, що у своїх поясненнях позивач стверджує, що виклик екіпажу поліції був зумовлений необхідністю перевірки законності перебування на території полігону цивільних чоловіків .

Приписами Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено певну процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення та визначено систему правових механізмів забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При цьому Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Позивач у позовній заяві заперечує обставини, вказані у постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності.

З постанови у справі про адміністративне правопорушення вбачається, що порушення не зафіксоване свідками, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, що за наявності не спростованого твердження позивача про відсутність вчиненого ним правопорушення, є підставою вважати постанову по справі про адміністративне правопорушення протиправною та такою що підлягає скасуванню.

Із змісту адміністративного позову слідує, що позивач ОСОБА_1 заперечує факт порушення ним правопорушення та зазначає на неповноту та необ`єктивність з`ясування фактичних даних по справі.

Проаналізувавши матеріали адміністративної справи, суд приходить до висновку, що у справі відсутні достатні докази, які б підтверджували вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП.

Так, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення. Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Під час винесення оскаржуваної постанови відповідачем не дотримано вимог закону щодо всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, а саме: не додано доказів на підтвердження винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, тощо.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

При цьому, суд зазначає, що складення постанови з дотриманням вимог ст. 283 КУпАП не є достатнім доказом підтвердження вчиненого особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушен-ня.

Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Наведений висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

З викладеного слідує, що окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 45 рішення у справі Бочаров проти України від 17.06.2011; п. 75 рішення у справі Огороднік проти України від 05.05.2015; п. 52 рішення у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013).

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві та відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Зазначене узгоджується з постановою Верховного Суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17.

Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить належного обґрунтування та інформації, в чому полягав завідомо неправдивий виклик працівників поліції.

Позивач ОСОБА_1 , обґрунтовуючи позовні вимоги, заперечив факт вчинення адміністративного правопорушення. Зазначив, що здійснив виклик на спецлінію «102», де повідомив про факт погроз невідомими особами, які спочатку представилися працівниками військової служби правопорядку, а згодом виявилось, що це цивільні особи. Вказує, що завідомо неправдивого виклику поліції не здійснював, бо не мав прямого умислу і не бажав даремного виїзду на місце виклику працівників поліції, а той факт, про який він заявляв в дійсності був.

Відповідачем не надано належних доказів на спростування вищенаведених доводів позивача та на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, а саме щодо завідомо неправдивого виклику поліції.

Також у оскаржуваній постанові відсутні відомості, на підставі чого працівники поліції прийшли до висновку про вчинення позивачем завідомо неправдивого виклику після того як здійснили виїзд за адресою: с. Оріховиця, враховуючи те, що позивач розраховував на допомогу працівників поліції та об`єктивне з`ясування обставин події.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства та доказів, зібраних у справі, суд прийшов до висновку, що працівник поліції дійшов до передчасного висновку щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, повно та всебічно не дослідивши всі обставини справи.

Отже, з викладеного слідує, що інспектор, не перевіривши та не надавши оцінки обставинам, які зумовили позивача зателефонувати на спеціальну лінію «102», притягнув позивача до адміністративної відповідальності.

Суд зауважує, що диспозиція статті 183 КУпАП передбачає наявність умислу щодо усвідомлення неправдивості виклику поліції.

Однак, як встановлено судом і такі обставини підтверджуються матеріалами справи про відсутність в ОСОБА_1 умислу на вчинення завідомо неправдивого виклику поліції.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не довів правомірність прийняття спірної постанови, без належного встановлення усіх обставин.

Вищенаведені обставини дають підстави дійти висновку, що відповідачем всупереч положень Кодексу України про адміністративні правопорушення не проведено дій по розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачених приписами ст.ст. 278, 279 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Частиною 2 статті 251 КУпАП встановлено, що обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Позивач заперечив факт дослідження відповідачем будь-яких обставин під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності та дослідження доказів на підтвердження вини останнього.

При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз законодавчих норм, заперечення позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення дає підстави суду дійти висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача, однак доказів того, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 183 КУпАП не надано, про наявність таких не зазначено у оскаржуваній постанові.

Виходячи із наведеного, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановле-ного КАС України обов`язку доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення.

Зі змісту частини третьої статті 62 Конституції Українивбачається, що усі сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченогост. 183 КУпАП, є не доведеним.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів:(п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Виходячи із норм викладених в ст. 77 КАС України встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В порушення законодавчих положень відповідачем не з`ясовано всіх обставин справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 280 КУпАП.

Згідно зі ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Судом враховується положення ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Вказаний перелік судових рішень, які може приймати суд першої інстанції у цій категорії справ, є вичерпний та не передбачає права суду першої інстанції визнати протиправною постанову.

На підставі аналізу норм законодавства та обставин справи, суд дійшов до висновку що вірним способом відновлення порушених прав позивача є скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №1708986 від 08.03.2025 року, та закриття провадження у справі, що відповідає положенням ч.3 ст.286 КАС України.

Підсумовуючи вказане, з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини та визначені відповідно до них правовідносини, враховуючи те, що на час розгляду справи та винесення постанови по суті заявлених позовних вимог, відповідачем не було доведено правомірності свого рішення , не було надано відповідних доказів, які б підтверджували скоєння позивачем зазначеного правопорушення, будь-які відомості, які б спростовували зазначені позивачем обставини у суда відсутні, суд приходить до висновку, що порушення процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої КУпАП, недотримання вимог щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин справи та належного документування обставин адміністративного правопорушення, є підставою для скасування постанови серії ЕГА № 1708986 від 08.03.2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 гривень.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Щодо розподілу судових витрат

У відповідності до ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору в силу ЗУ «Про судовий збір» за таких обставин судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 250 КАС України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення (повне чи скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Судове засідання було призначено на 08.05.2025 року, дата складання повного судового рішення 13.05.2025 року, а відтак датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення -13.05.2025 року.

На підставі ст. ст. 6-14, 25, 32, 77, 205, 241, 243 - 246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 33, ч.2 ст. 122, ст.ст. 247, 251, 258, 268, 280, 283, 284 КУпАП, суд, -

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 поданого в особі уповноваженого представника Петрик В.В. до Головного управління національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови серії ЕГА №1708986 від 08.03.2025 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення- задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №1708986 від 08.03.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно ч.2 ст.271 КАС України копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ч. 4 ст. 286 КАС України у десятиденний строк із дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( місце проживання АДРЕСА_1 )

Відповідач: Головне управління національної поліції в Закарпатській області (, 88000, м. Ужгород, вул. Ференца Ракоці, буд.13).

Дата складання повного тексту судового рішення 13.05.2025 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца