Справа № 420/31148/24
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2025-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/31148/24

Перша інстанція: суддя Самойлюк Г.П.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року у справі за позовом адвоката Дзіся Андрія Романовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2024 року адвокат Дзісь А.Р., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Одеській області), в якому просить:

- визнати протиправною відмову щодо зарахування ОСОБА_1 період роботи з 01.05.2002 по 29.02.2024 в Одеській обласній дитячій клінічній лікарні в приймально-діагностичному відділенні з 10-ма інфекційно - боксованими ліжками на посаді палатної медичної сестри у подвійному розмірі;

- зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 01.05.2002 по 29.02.2024 в Одеській обласній дитячій клінічній лікарні в приймально-діагностичному відділенні з 10-ма інфекційно - боксованими ліжками на посаді палатної медичної сестри у подвійному розмірі та перерахувати пенсію з 19.08.2024.

Також в позовній заяві адвокат просить стягнути з ГУ ПФУ в Одеській області понесені позивачкою судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог адвокат зазначає, що його довірителька перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі -Закон № 1788-ХІІ).

Як пояснює адвокат, його довірителька звернулася до територіального органу Пенсійного фонду із заявою щодо перерахунку її страхового стажу та зарахування у пільговому обчисленні період роботи з 01.05.2002 по 29.02.2024 в Одеській обласній дитячій клінічній лікарні в приймально-діагностичному відділенні з 10-ма інфекційно - боксованими ліжками на посаді палатної медичної сестри.

За результатами розгляду вказаної заяви ГУ ПФУ в Одеській надало відповідь, в якій повідомило, що відсутні підстави для зарахування до страхового в подвійному розмірі період роботи з 01.05.2022 по 29.02.2024 на посаді палатної медичної сестри приймально-діагностичного відділення Одеської обласної дитячої лікарні з 10-ма інфекційно-боксованими ліжками, оскільки обчислення страхового стажу приймальних відділеннях в подвійному розмірі не передбачено.

Далі відповідач повідомив, що після 01.01.2004 відсутні правові підстави для проведення обчислення страхового стажу в подвійному розмірі, оскільки це не передбачено статтею 24 Закону №1058- IV.

На переконання адвоката відмова територіального органу Пенсійного фонду є протиправною, адже положення статті 24 Закону №1058- IV не скасовують та не зупиняють дію статті 60 Закону №1788-ХІІ, якою передбачене зарахування стажу роботи, зокрема, на посаді медичної сестри анестезіологічного відділення медичних закладів, у подвійному розмірі.

Адвокат вважає, що належним засобом захисту порушених прав його довірительки, є зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу останньої певні періоди роботи у подвійному розмірі, відповідно до положень статті 60 Закону №1788-ХІІ, і такий спосіб захисту не є втручанням у дискрецію суб`єкта владних повноважень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов ОСОБА_1 , задоволено.

Визнано протиправною відмову ГУ ПФУ в Одеській області щодо зарахування ОСОБА_1 періоди роботи з 01.05.2002 по 29.02.2024 в Одеській обласній дитячій клінічній лікарні в приймально-діагностичному відділенні з 10-ма інфекційно-боксованими ліжками на посаді палатної медичної сестри у подвійному розмірі.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 01.05.2002 по 29.02.2024 в Одеській обласній дитячій клінічній лікарні в приймально-діагностичному відділенні з 10-ма інфекційно-боксованими ліжками на посаді палатної медичної сестри у подвійному розмірі та перерахувати пенсію з 19.08.2024.

Суд стягнув за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції установив, що у спірний період позивачка працювала на посаді палатної медичної сестри в Одеській обласній дитячій клінічній лікарні в приймально-діагностичному відділенні з 10-ма інфекційно-боксованими ліжками, що підтверджується записами трудової книжки.

Суд врахував роз`яснення Міністерства охорони здоров`я України №05.03-18-54/973 від 27.01.2010, згідно яких «інфекційний заклад (відділення)» це заклад (відділення), де надають медичну допомогу хворим на інфекційні хвороби (тобто інфекційна лікарня або інфекційне відділення, протитуберкульозний заклад або відділення тощо) або працюють з матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб (тобто бактеріологічна лабораторія).

З огляду на викладене, та враховуючи положення статті 60 Закону №1788-ХІІ, суд визнав, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивачки у подвійному розмірі спірний період.

Стосовно твердження територіального органу Пенсійного фонду, що зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі періоду роботи після 01.01.2004 не передбачене статтею 24 Закону, суд зазначив, що редакція статті 60 Закону №1788-ХІІ є чинною на теперішній час, а стаття 24 Закону № 1058-IV не скасовує та не зупиняє її дію.

Тож суд виснував, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене статтею 60 Закону №1788-ХІІ не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004.

Щодо зобов`язальної частини позовних вимог, суд вважав, що порушені права позивачки мають бути відновлені з дати звернення позивачки за перерахунком пенсії, шляхом зобов`язання територіальний орган Пенсійного фонду здійснити зарахування спірного періоду до страхового стажу та перерахунку та виплату пенсії, з урахуванням вже виплачених сум.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, ГУ ПФУ в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник, мотивуючи правомірність обчислення пенсії ОСОБА_1 стверджує, що до страхового стажу в подвійному розмірі не зараховано періоди роботи з 01.05.2022 по 29.02.2024 на посаді палатної медичної сестри приймально-діагностичного відділення Одеської обласної дитячої лікарні з 10-ма інфекційно-боксованими ліжками, оскільки обчислення страхового стажу приймальних відділеннях в подвійному розмірі не передбачено.

Також, на переконання скаржника немає правових підстав для обчислення страхового стажу позивачки в подвійному розмірі після 01.01.2024, у зв`язку з тим, що це не передбачено положеннями статті 24 Закону № 1058-IV.

Скаржник не погоджується із рішенням суду першої інстанції, в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області щодо перерахунку пенсії та вважає, що суд перейняв на себе функцію суб`єкта владних повноважень, тобто втрутився у дискреційні повноваження територіального органу Пенсійного фонду.

Окремо, скаржник зазначає про помилковість висновків суду щодо стягнення з ГУ ПФУ в Одеській області сплаченого позивачем судового збору, та звертає увагу, що відповідно до положень статті 73 Закону № 1058-IV забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Дзісь А.Р., який діє в інтересах ОСОБА_1 , у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, які ідентичні доводам, викладеним у позовній заяві, та які узгоджуються із висновками суду першої інстанції, зазначає про безпідставність апеляційної скарги.

Рішення суду адвокат вважає законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просить в задоволенні скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до Закону №1788-ХІІ, яка обчислена при страховому стажі 34 роки 7 місяців та 22 дні.

19.08.2024 позивачка звернулася до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про перерахунок пенсії та зарахування до її страхового стажу період роботи на посаді палатної медичної сестри приймально-діагностичного відділення Одеської обласної дитячої лікарні з 10-ма інфекційно-боксованими ліжками.

За результатами розгляду вказаної заяви ГУ ПФУ в Одеській надало відповідь, в якій повідомило, що відповідно до положень статті 60 Закону №1788-ХІІ страховий стаж до 01.01.2004 обчислюється в подвійному розмірі. Однак, як повідомив відповідач, до страхового стажу в подвійному розмірі не зарахований періоди роботи з 01.05.2022 по 29.02.2024 на посаді палатної медичної сестри приймально-діагностичного відділення Одеської обласної дитячої лікарні з 10-ма інфекційно-боксованими ліжками, оскільки обчислення страхового стажу приймальних відділеннях в подвійному розмірі не передбачено.

Далі відповідач повідомив, що після 01.01.2004 відсутні правові підстави для проведення обчислення страхового стажу в подвійному розмірі, оскільки це не передбачено статтею 24 Закону №1058- IV.

Вважаючи, протиправними дії територіального органу Пенсійного фонду, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Насамперед, колегія суддів вважає необхідним надати правову оцінку доводам апеляційної скарги ГУ ПФУ в Одеській області, в якій взагалі заперечується право ОСОБА_1 на зарахування спірного стажу роботи у подвійному розмірі, із посилання на норму статті 24 Закону №1058- IV.

Відповідаючи на цей довід апеляції, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі і вище -Закон № 1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі і вище -Закон №1058-IV).

Згідно частини 1 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частина 2 статті 24 Закону №1058 ІV передбачає, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно частини 4 статті 24 Закону №1058ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

До набрання чинності Законом № 1058ІV умови обчислення стажу роботи, в тому числі для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років, визначав Закон № 1788.

Прикінцеві положення Закону № 1058-IV визначають, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками № 1 і 2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом №1788-ХІІ.

Положення статті 60 Закону №1788-ХІІ закріплюють, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не заперечує наявність у позивачки стажу роботи у медичних закладах на посаді палатної медичної сестри, а заперечує проти подвійного зарахування стажу з підстав набрання чинності 01.01.2004 Закону № 1058ІV, який не містить положень аналогічних тим, що указані у статті 60 Закону 1788-ХІІ.

Слід зазначити, що на час виникнення спірних правовідносин стаття 60 Закону 1788-ХІІ є чинною, та стаття 24 Закону №1058 ІV не скасовує та не зупиняє дію статті 60 Закону №1788-ХІІ.

З цього приводу слід зазначити, що відповідно до статті 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.02.2020 по справі № 462/1713/17, від 23.01.2019 по справі № 485/103/17, від 04.12.2019 року по справі № 689/872/17.

Також колегія суддів враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20, визначаючи співвідношення між Законом № 1058-IV та Законом № 1788-ХІІ указала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини.

Водночас колегія суддів враховує, що у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Колегія суддів враховує, що редакція статті 6 Закону №1788-ХІІ є чинною на теперішній час.

При цьому, стаття 24 Закону №1058-IV не скасовує дію статті 60 Закону №1788-ХІІ та не зупиняє її дію.

Водночас, норми Прикінцевих положень Закону №1058-IV передбачають, що положення Закону №1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що застосуванню підлягають саме норми статті 60 Закону №1788-ХІІ щодо зарахування стажу в подвійному розмірі.

Відповідаючи на доводи скаржника що період роботи позивачки не зарахований в подвійному розмірі у зв`язку з тим, що згідно положень статті 60 Закону №1788-ХІІ робота у приймальних відділеннях медичних закладів не може бути зарахована у подвійному розмірі, колегія суддів виходить з такого.

Як мовилося вище, згідно частин 1 та 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 затверджений «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за № 637 (надалі по тексту також Порядок №637).

Згідно пункту 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Вказана норма перекликається із положеннями статті 62 Закону №1788-ХІІ, яка також передбачає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пункт 3 Порядку № 637 передбачає, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пункт 20 Порядку №637 передбачає, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Також слід зазначити, що чинним законодавством встановлена пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про періоди роботи, що можуть міститися в інших документах, а необхідність надання уточнюючих довідок та інших відомостей для підтвердження певного стажу є необхідним, лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості або містяться неправильні чи неточні записи.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції слушно зауважив, що стаж роботи позивачки на посаді палатної медичної сестри у спірний період підтверджується достовірними доказами.

Насамперед, це записи у трудовій книжці ОСОБА_2 із посиланням на дату та номер наказів про прийняття, переведення та звільнення.

Як мовилося вище, відповідач не заперечує наявність у позивачки стажу роботи у медичних закладах на посаді палатної медичної сестри у приймально-діагностичному відділенні Одеської обласної дитячої лікарні з 10-ма інфекційно-боксованими ліжками.

Скаржник зазначає, що обчислення страхового стажу у приймальних відділеннях в подвійному розмірі не передбачено.

З цього приводу, на думку колегії суддів суд першої інстанції доречно послався на роз`яснення Міністерства охорони здоров`я України №05.03-18-54/973 від 27.01.2010, згідно яких «інфекційний заклад (відділення)» це заклад (відділення), де надають медичну допомогу хворим на інфекційні хвороби (тобто інфекційна лікарня або інфекційне відділення, протитуберкульозний заклад або відділення тощо) або працюють з матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб (тобто бактеріологічна лабораторія).

Наведене свідчить про те, що ГУ ПФУ в Одеській області протиправно відмовило зарахувати ОСОБА_2 до страхового стажу у подвійному розмірі стаж роботи на посаді палатної медичної сестри у приймально-діагностичному відділенні Одеської обласної дитячої лікарні з 10-ма інфекційно-боксованими ліжками.

З огляду на викладене, доводи ГУ ПФУ в Одеській області стосовно того, що відсутні підстави для зарахування в подвійному розмірі до страхового стажу позивачки спірний період роботи є необґрунтованими.

Відповідаючи на доводи скаржника, стосовно того що суд перейняв на себе функцію суб`єкта владних повноважень, тобто втрутився у дискреційні повноваження територіального органу Пенсійного фонду, колегія суддів зазначає таке.

Положення частини 1 статті 2 КАС України визначають, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 245 КАС України, адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин у випадку, якщо своїми незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкт владних повноважень порушує такі права, свободи та інтереси осіб.

Згідно частини 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Як слідує зі змісту Рекомендації №К (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Також варто зауважити, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що з метою належного захисту права позивачки на соціальний захист слід погодитись із судом першої інстанції про необхідність зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_2 період роботи на посаді палатної медичної сестри у приймально-діагностичному відділенні Одеської обласної дитячої лікарні з 10-ма інфекційно-боксованими ліжками та здійснити відповідний перерахунок та виплату пенсії.

Стосовно доводів ГУПФУ в Одеській області, в яких скаржник не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з ГУ ПФУ в Одеській області сплаченого позивачем судового збору , колегія суддів зазначає таке.

Так, відповідно до приписів частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких підстав, відшкодування на користь позивача сплаченого судового збору у зв`язку із задоволенням позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань Управління, яке виступало відповідачем у справі є правомірним.

Таким чином, слід констатувати, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Колегія суддів вважає, що надала відповідь на ключові доводи апеляційної скарги.

Отже, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не передбачений.

Керуючись статтями 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року у справі за позовом адвоката Дзіся Андрія Романовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 15.05.2025.