Справа № 634/180/25
Суддя: Єрьоміна О. В.
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 634/180/25
Провадження № 2-а/634/13/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2025 року

Сахновщинський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Єрьоміної О.В.,

при секретарі судового засідання Литвиненко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Сахновщина Харківської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:

- скасувати постанову №55 від 19.02.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ч. 3 ст. 210-1 КУпАП ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 ;

- провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , у рахунок відшкодування сплачений судовий збір.

В обгрунтування позовних вимог вказує, що 19.02.2025 року позивач дізнався про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 19.02.2025 року складено відносно нього постанову № 55 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Так, протокол №55 від 06.02.2024 року за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП складався за відсутності ОСОБА_1 , якого не було ознайомлено з правами та обов`язками, оскільки відповідачем не було вжито всіх можливих заходів для повідомлення позивача про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідач мав та має можливість отримати персональні дані позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами), яких є державні органи.

Відповідно даним Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів внесено відомості (персональні та службові дані) військовозобов`язаного ОСОБА_1 та отримано VIN код * НОМЕР_2 .

Згідно РЕЗЕРВ + від 30.01.2025 року військовозобов`язаному ОСОБА_1 надано відстрочку (бронювання) до 10.01.2026 року.

Отже, вважає, що вказана постанова є протиправною, а тому її слід скасувати.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Відповідач у судове засідання не з явився, у встановлений законом строк надав відзив, з якого вбачається, що солдат запасу ОСОБА_1 , який перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 в особливий період у порушення вимог законодавства не уточнив протягом 60 днів з дня набрання чинності Законом 3633 свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Так, по прибуттю ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 06.02.2025 року уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно нього у його присутності було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. ОСОБА_1 було роз`яснено права та обов`язки, передбачені чинним законодавством, повідомлено про час розгляду справи про адміністративне правопорушення, що підтверджується його підписом у протоколі.

19.02.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянуто матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн.

Щодо посилання позивача на той факт, що відповідач мав можливість отримати персональні дані позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами), яких є державні органи, то жодна із цих баз даних не містить інформації про фактичне місце проживання, номер засобів зв`язку, адреси електронної пошти. Таким чином, позовні вимоги є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Суд, заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 12-23).

06.02.2025 року ст. офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 було складено протокол № 55 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. (а.с.10).

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 55 від 19.02.2025 року ОСОБА_1 було притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн (а.с. 9).

Відповідно даним Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, 30.01.2025 року уточнено відомості (персональні та службові дані) військовозобов`язаного ОСОБА_1 та отримано VIN код * НОМЕР_2 ( а.с. 11).

Згідно довідки Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», яке має статус критично важливого підприємства для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, від 02.04.2025 року ОСОБА_1 дійсно працює у Харківській філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» слюсарем з аварійно відбудовних робіт у газовому господарстві 4 розряду аварійно- диспетчерської служби Сахновщинської дільниці Красноградського управління експлуатації газового господарства з 03.07.2023 року до теперішнього часу (а.с. 72).

Згідно Витягу з наказу Міністерства економіки України військовозобов`язаному ОСОБА_1 продовжено бронювання та надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та на воєнний час АТ «Харківгаз» (а.с. 71 зворотна сторона).

Згідно інформаційної довідки Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» від 23.04.2024 року ОСОБА_1 надано відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час, затвердженого постановою КМУ від 27.01.2023 року № 76, строком до 10.01.2026 року (а.с.84 зворотна сторона).

Згідно інформації Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» від 30.04.2025 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу 21.12.2012 року на посаду слюсаря з аварійно-відбудовних робіт у газовому господарстві 4 розряду аварійно- диспетчерської служби центрального диспетчерського управління та звільнений з посади 30.06.2023 року. У період з 24.02.2022 року до 03.07.2023 року був двічі заброньований за поданням підприємства:

згідно наказу Міністерства економіки України № 896-22 від 15.04.2022 року «Про бронювання військовозобов`язаних за суб`єктами господарювання паливно- енергетичного комплексу» строком на 6 місяців;

згідно наказу Міністерства економіки України № 5216 від 14.12.2022 року «Про бронювання військовозобов`язаних за суб`єктами господарювання паливно- енергетичного комплексу» строком на 6 місяців (а.с 89).

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Стаття 210 КУпАП регулює порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Відповідно до статті 210-1 КпАП України адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Згідно Примітки, яку містить стаття 210 КУпАП положення статей 210, 2101 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 3633-ІХ від 11.04.2024 року встановлено, що: під час дії Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24 лютого 2022 року N 65/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 3 березня 2022 року N 2105-IX: громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Зі змісту ст. 247 КпАП України вбачається, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (надалі- Порядок).

Цей Порядок визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном.

Порядок ведення та форма відомості оперативного обліку визначені п. п. 33, 39-44 Порядку.

Так, відповідно до п. 33 Порядку персональний військовий облік в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях ведеться за списками персонального військового обліку (додаток 5).

Інформація про чисельність призовників, військовозобов`язаних та резервістів вноситься до відомості оперативного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 12), яка зберігається разом із списками персонального військового обліку.

Згідно з п.39 Порядку списки персонального військового обліку, а також відомості оперативного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведуться в електронних та/або паперових формах.

За правилами п. 40 Порядку в редакції Постанови КМУ № 563 від 16.05.2024 щороку до 25 січня (станом на 1 січня) списки персонального військового обліку та відомості оперативного обліку підписуються керівником державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, а також особою, відповідальною за ведення військового обліку, та реєструються в установленому порядку в службі діловодства таких органів, підприємств, установ, організацій.

У разі прийняття на роботу (навчання) призовників, військовозобов`язаних або резервістів інформація про них у п`ятиденний строк вноситься до списків персонального військового обліку та відомості оперативного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів. У разі звільнення з роботи, завершення навчання (відрахування із закладу освіти) призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформація про їх звільнення у п`ятиденний строк вноситься до списків персонального військового обліку, а також до відомості оперативного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (п. п. 41, 42 Порядку).

Відповідно до пункту 87 Порядку посадові особи державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зокрема за неподання до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки списків громадян, які підлягають приписці до призовних дільниць, за прийняття на роботу призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які не перебувають на військовому обліку, незабезпечення оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу, перешкоду їх своєчасній явці на збірні пункти, призовні дільниці, несвоєчасне подання документів, необхідних для ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, та неподання відомостей про таких осіб несуть відповідальність згідно із законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 офіційно працевлаштований на підприємстві, що має статус критично важливого для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, має відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час, на підприємстві, де працює позивач, Харківська філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» проводиться звірка обліково-військових даних у відповідності до вимог законодавства, що свідчить про фактичне оновлення даних у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку.

При цьому суд зазначає, що для досягнення цілей, визначених Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" не має значення, у який саме спосіб військовозобов`язаний оновив свої персональні дані, особисто або через свого роботодавця.

Тобто відповідач фактично володів обліковими даними позивача, отже обов`язок з приводу оновлення даних, який визначений ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу", позивачем порушено не було.

Згідно зі ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, в адміністративних справах щодо оскарження рішень та дій суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Недоведена вина прирівнюється до невинуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем шляхом надання належних та допустимих доказів не доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а відтак притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення за відсутності доказів вчинення адміністративного правопорушення є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах у справі про адміністративне правопорушення місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1)залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4)змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням викладених обставин, враховуючи відсутність доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова №55 від 19.02.2025 року у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП підлягає скасуванню із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

До того ж, у пункті 34 рішення у справі «Шкіря проти України» (заява № 30850/11) ЄСПЛ повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення.

Це зобов`язання не можна розуміти як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а питання дотримання цього зобов`язання має вирішуватися виключно з огляду на обставини справи (див., наприклад, рішення у справах «Гарсія Руіз проти Іспанії» [ВП] (Garcia Ruiz v. Spain) [GC], заява № 30544/96, пункт 26, ЄСПЛ 1999-I, «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, пункт 25, від 18 липня 2006 року, «Бендерський проти України» (Benderskiy v. Ukraine), заява №22750/02, пункти 42-47, від 15 листопада 2007року, та «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine), заява №5231/04, пункти 18 і 19, від 07 жовтня 2010 року).

В частині відшкодування судового збору Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17 дійшла наступного висновку: «За системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.»

Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України в постанові від 13 грудня 2016 року (провадження № 21-1410а16) , вказавши, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у порядку ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, ураховуючи задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись: ст.ст. 286, 72-77, 139, 271, 272 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову №55 від 19. 02. 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ч. 3 ст. 210-1 КУпАП ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 .

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , у рахунок відшкодування судових витрат 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 15.05.2025 року.

Суддя: