Справа № 420/24011/24
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2025-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/24011/24

Перша інстанція: суддя Попов В.Ф.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Єщенка О.В.,

Турецької І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 7 січня 2025р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2024р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом ГУ ПФУ в Херсонській області, у якому просив:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Херсонській області щодо відмови зробити перерахунок пенсії ОСОБА_1 за віком, а саме щодо відмови зарахувати період його роботи на посаді лікаря анестезіолога з 13.06.1995р. по 18.08.1998р. та на посаді лікаря-анестезіолога реанімаційного відділення та відділення анестезіології з 3.07.2003р. по 31.03.2024р. до його стажу у подвійному розмірі відповідно до ст.60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області, провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 за віком, а саме зарахувати період його роботи на посаді лікаря анестезіолога з 13.06.1995р. по 18.08.1998р. та на посаді лікаря-анестезіолога реанімаційного відділення та відділення анестезіології з 3.07.2003р. по 31.03.2024р. до його стажу у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та провести виплату перерахованої пенсії з дати її призначення, а саме з 10.05.2024р..

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Херсонській області та з 10.05.2024р. отримує пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

17 травня 2024р. позивач звернувся із заявою до пенсійного органу про зарахування періодів його трудової діяльності з 13.06.1995р. по 18.08.1998р. на посаді лікаря-анестезіолога реанімаційного відділення та відділення анестезіології з 3.07.2003р. по 31.03.2024р. до його стажу у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону №1788.

Листом від 19.06.2024р. ГУ ПФУ в Херсонській області повідомило позивача про те, що при розрахунку страхового стажу періоди роботи з 3.07.2003р. по 31.12.2003р. обчислено у подвійному розмірі. Разом з тим, період з 13.06.1995р. по 18.08.1998р. зараховано в одинарному розмірі, оскільки ні в трудовій книжці, ні в довідці не зазначено відділення (структурний підрозділ), відповідно до вимог ст.60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Окрім того, УПФ зазначило, що відсутні правові підстави для зарахування до страхового стажу періоди роботи з 1.01.2004р. по 31.03.2004р. у подвійному розмірі.

Позивач, вважаючи такі дії пенсійного органу протиправними, звернувся до суд з цим позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 7 січня 2025р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги, скасування рішення суду та прийняття нової постанови про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ані записи у трудовій, ані записи з уточнюючої довідки не містять посилання на роботу позивача у період з 13.06.1995р. по 18.08.1998р. у реанімаційному відділенні, що є визначальним для пільгового обчислення стажу відповідно до ст.60 Закону №1788.

Щодо періоду з 3.07.2003р. по 31.12.2003р. суд вказав, що такий період зарахований відповідачем у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону № 1788, тому позовні вимоги у цій частині є безпідставними.

Окрім того, суд зазначив, що вимоги щодо періоду роботи позивача починаючи з 1.01.2004р. на підставі ч.4 ст.24 Закону №1058 задоволенню також не підлягають, оскільки починаючи з 1.01.2004р. пільгове обчислення стажу можливе виключно за умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років, а позивачеві призначено пенсію за віком.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі та належної оцінки доказів, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушив норми процесуального права.

За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.315 КАС України, рішення суду скасовує та приймає нову постанову про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що з 10.05.2024р. ОСОБА_1 отримує пенсію за віком згідно із ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

17.05.2024р. позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив зарахувати періоди його роботи на посаді лікаря анестезіолога з 13.06.1995р. по 18.08.1998р. та на посаді лікаря-анестезіолога реанімаційного відділення та відділення анестезіології з 3.07.2003р. по 31.03.2024р. до його стажу у подвійному розмірі відповідно до ст.60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та провести виплату перерахованої пенсії з дати її призначення, а саме з 10.05.2024р..

Натомість, листом від 19.06.2024р. ГУ ПФУ в Херсонській області повідомило позивача про зарахування періоду роботи 3.07.2003р. по 31.12.2003р. на посаді лікаря-анестезіолога реанімаційного відділення Бериславського Територіального медичного об`єднання у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону №1788.

Щодо зарахування періоду з 13.06.1995р. по 18.08.1998р. у подвійному розмірі, то пенсійний орган зазначив про відсутність підстав, оскільки ні в трудовій книжці, ні в довідці не зазначено відділення (структурний підрозділ) установи, визначений ст.60 Закону № 1788, де позивач працював лікарем-анестезіологом.

Період з 3.07.2003р. по 31.03.2024р. також зараховано в одинарному розмірі відповідно до ч.4 ст.24 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивач отримує пенсію за віком, а не пільгову.

Не погодившись із таким розрахунком страхового стажу та не зарахуванням у подвійному розмірі відповідних періодів роботи, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Перевіряючи правомірність та законність дій пенсійного органу у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 4 ст.24 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах передбачені ст.60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII), згідно до якої робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Таким чином, Закон України №1058-IV не встановлює обмежень щодо застосування положень ст.60 Закону України №1788-XII щодо обчислення пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, а сама редакція ст.60 Закону №1788-XII є чинною на теперішній час.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я СРСР «Про подальше вдосконалення анестезіолого-реанімаційної допомоги населенню» №841 від 11.06.1986р. затверджено Положення про відділення (групу) анестезіології-реанімації лікувально-профілактичного закладу, за приписами якого у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували: відділення (групи) анестезіології - реанімації, відділення реанімації та інтенсивної терапії, палати для реанімації та інтенсивної терапії.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України №303 від 8 жовтня 1997р. (далі - Наказ МОЗ №303) проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.

Пунктом 1 Рекомендацій щодо структури служби анестезіології та інтенсивної терапії в лікувально-профілактичних закладах України, затверджених вищезазначеним Наказом, передбачено організацію анестезіологічних груп в лікувально-профілактичних закладах, де за штатними нормативами повинно бути не більше 3-х лікарів-анестезіологів, разом з відповідною кількістю сестер-анестезисток.

Пунктами 1,4 Положення про відділення анестезіології з ліжками та без ліжок для інтенсивної терапії, анестезіологічну групу, відділення інтенсивної терапії лікувально-профілактичних закладів, яке також затверджено Наказом МОЗ №303, передбачено створення в лікувально-профілактичних закладах різних підрозділів служби анестезіології, в тому числі анестезіологічні групи.

Таким чином, згідно вищевказаного Наказу МОЗ України відділення реанімації, які існували до його введення, перейменовані у відділення (групи) анестезіології та інтенсивної терапії і відділення інтенсивної терапії відповідно до переліку медичних спеціальностей, зареєстрованих Всесвітньою організацією охорони здоров`я із збереженням функціональних повноважень відділень реанімації.

Згідно роз`яснень, наданих Міністерством охорони здоров`я і Міністерством праці та соціальної політики України у листах від 10 вересня 2002р. №10.03.67/100, від 28 травня 2002р. №10.02.11/450 та від 21 червня 2002р. №02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено ст.60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №462/1713/17.

Колегія суддів також враховує, що у листі МОЗ України на адресу Пенсійного фонду України від 8.12.2006р. №10.01.09/2209 щодо віднесення окремих структурних підрозділів охорони здоров`я до відділень реанімації, робота в яких відповідно до ст.60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, вказав що відповідно до наказу МОЗ України від 8.10.1997р. №303 «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України» проведено реорганізацію анестезіологічної служби, у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я повинні створюватися відділення анестезіологічного відділення або відділення анестезіології організовуються у лікувально-профілактичних закладах, в яких за штатними нормативами передбачено більше 4 посад лікарів - анестезіологів з відповідною кількістю посад медичних сестер - анестезистів. Та що у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували такі відділення: відділення (групи) анестезіології реанімації створювалися в лікарнях, які мали до 80% ліжок хірургічного профілю. В закладках, де кількість хірургічних ліжок менша і таке відділення не може бути створено за встановленими нормативами (пологові будинки з числом ліжок хірургічного профілю 75 і т.д.), організовувалися палати для реанімації і інтенсивної терапії з введенням посад лікарів анестезіологів реаніматологів та медичних сестер анестезіологів (наказ МОЗ СРСР від 19.08.1969 №605 «Про поліпшення анестезіолого реанімаційної служби в державі») та відділення реанімації і інтенсивної терапії.

Окрім того, у листі Міністерства охорони здоров`я України від 30.05.2006р. №10.03.68/936 зазначено, що періоди роботи на посадах медичних працівників у відділеннях анестезіології, у тому числі у палатах інтенсивної терапії, повинні зараховуватись до стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Як вбачається із записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , позивач у період з 13.06.1995р. по 18.08.1998р. працював лікарем-анестезіологом Бериславського ТМО; у період з 3.07.2003р. по теперішній час працює на посаді лікаря-анестезіолога реанімаційного відділення Бериславського ТМО (з 1.09.2008р. посада лікар - анестезіолог реанімаційного відділення змінена на лікар анестезіолог відділення анестезіології) (а.с.9-15).

Вказане також підтверджується довідкою за №11 від 22.02.2024р., виданою КНП «Бериславська центральна районна лікарня» Бериславської міської ради Херсонської області (а.с.16).

Колегія суддів зазначає, що робота на посаді лікаря-анестезіолога згідно з функціональних обов`язків фактично прирівняна до роботи в реанімаційних відділеннях, а відсутність назви відділення не спростовує факту виконання позивачем роботи лікаря-анестезіолога.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що згідно із довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників системи охорони здоров`я, лікар-анестезіолог, зокрема, забезпечує кваліфіковане проведення інтенсивної терапії і реанімації при невідкладних станах.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в цій частині дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для зарахування періоду роботи позивача з 13.06.1995р. по 18.08.1998р. у подвійному розмірі.

Щодо періоду трудової діяльності позивача на посаді лікаря-анестезіолога реанімаційного відділення та відділення анестезіології з 3.07.2003р. по 31.03.2024р., колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, при розрахунку страхового стажу відповідачем обчислено у подвійному розмірі період роботи позивача з 3.07.2003р. по 31.12.2003р..

Таким чином, в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що також правильно зазначив суд першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для зарахування у подвійному розмірі періоду роботи з 1.01.2004р. з огляду на наступне.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV визначено, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

При цьому, зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене ст.60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», не пов`язано із набранням чинності Закону №1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 1.01.2004р..

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 4.12.2019р. у справі №689/872/17.

У постанові від 3.11.2021р. у справі №360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Законом України «Про пенсійне забезпечення», вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон України «Про пенсійне забезпечення» був прийнятий раніше за Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якщо б законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», то він мав би виключити із Закону України «Про пенсійне забезпечення» усі інші положення, чого зроблено не було.

З наведеного слідує, що оскільки ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час, а положення ст.24 Закону №1058-IV не скасовують та не зупиняють її дію, дії відповідача щодо незарахування у подвійному розмірі стажу роботи позивача з 1.01.2004р. є протиправними.

Між тим, судова колегія зазначає, що у матеріалах справи відсутнє рішення пенсійного органу про відмову у здійсненні перерахунку пенсії позивача.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Херсонській області, які полягають у незарахуванні в подвійному розмірі періодів роботи позивача на посаді лікаря анестезіолога з 13.06.1995р. по 18.08.1998р. та на посаді лікаря-анестезіолога реанімаційного відділення та відділення анестезіології з 1.01.2004р. по 31.03.2024р. відповідно до вимог ст.60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Окрім того, апеляційний суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи, що пенсія призначається на підставі розрахунку стажу, то саме з дати її призначення відповідач порушив право позивача на належне пенсійне забезпечення.

Також колегія суддів вказує, що зобов`язуючи орган державної влади виконати свої дискреційні повноваження, суд встановлює справедливість та відновлює баланс взаємодії між суб`єктами владних повноважень та фізичними особами. Крім того, суд унеможливлює виникнення вільного трактування та зловживання органами державної влади своїми дискреційними повноваженнями.

Так, з практики Європейського суду слідує, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 за віком, а саме зарахувати періоди його роботи на посаді лікаря анестезіолога з 13.06.1995р. по 18.08.1998р. та на посаді лікаря-анестезіолога реанімаційного відділення та відділення анестезіології з 1.01.2004р. по 31.03.2024р. до його стажу у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та провести виплату перерахованої пенсії з дати її призначення, а саме з 10.05.2024р..

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку, що вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, належної оцінки не дав, та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог з вищенаведених підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139,246,315,317,325 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 7 січня 2025р. скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (Херсонська обл., місто Херсон, вулиця Крицак Валентини, будинок, 6, ), які полягають у незарахуванні в подвійному розмірі періодів роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на посаді лікаря анестезіолога з 13.06.1995р. по 18.08.1998р. та на посаді лікаря-анестезіолога реанімаційного відділення та відділення анестезіології з 1.01.2004р. по 31.03.2024р. відповідно до вимог ст.60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 за віком, а саме зарахувати періоди його роботи на посаді лікаря анестезіолога з 13.06.1995р. по 18.08.1998р. та на посаді лікаря-анестезіолога реанімаційного відділення та відділення анестезіології з 1.01.2004р. по 31.03.2024р. до стажу у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та провести виплату перерахованої пенсії з дати її призначення, а саме з 10.05.2024р.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у розмірі 3 028грн. (три тисячі двадцять вісім гривень).

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: О.В. Єщенко

І.О. Турецька