Справа № 260/1186/24
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2025-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/1186/24 пров. № А/857/2203/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Гуляка В. В., Кузьмича С. М.;

за участю секретаря судового засідання Демидюк О. В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі № 260/1186/24 (головуючий суддя Гебеш С. А., м. Ужгород, повний текст судового рішення складено 06.12.2024) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2024 року Закарпатським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про (з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог) визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу у повному обсязі додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168 за час участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після тяжкого поранення у період з 13.12.2022 року по 28.04.2023 року у розмірі 100000 грн. пропорційно із розрахунку на місяць; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168 за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустках для лікування після тяжкого поранення у період з 13.12.2022 року по 28.04.2023 року у розмірі по 100000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць з урахуванням попередньо виплачених сум; стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.06.2023 року по 08.12.2023 року у розмірі 547363,20 грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог зазначено, що позивачу загалом за 2022 та 2023 роки не була нарахована та відповідно не виплачена належна йому додаткова винагорода у розмірі 250645,16 грн. за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустках для лікування після тяжкого поранення, у зв`язку з чим позивач має право на отримання компенсації (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивачем - ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано ті самі доводи, що і в обгрунтування позовних вимог. Крім того, апелянт зазначає, що за період 2022-2023 років ОСОБА_2 не була нарахована та, відповідно, не виплачена належну йому додаткова винагорода у розмірі 230 645,16 грн. На думку апелянта, за змістом п.7 Окремого доручення Міністра оборони №912/з/29 підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. є довідка про отримання поранення (травми, контузії), видана командиром військової частини де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець. З наведеного апелянт робить висновок, що суд першої інстанції помилково трактував положення Окремого доручення Міністра оборони в частині визначення підстави для виплати додаткової винагороди.

Крім того, в апеляційній скарзі висловлено прохання про стягнення з відповідача понесених судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу.

Відповідачем надіслано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в якому висловлено прохання відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Представник апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Інші учасники справи явки уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча були належно повідомлені про дату, місце і час судового засідання.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що з 23.09.2022 року по 15.10.2022 року ОСОБА_1 , військовослужбовець, солдат військової частини НОМЕР_1 , брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи на територіях Запорізької, Херсонської, Донецької областей (а.с. 11).

15.10.2022 р. позивач під час виконання бойового завдання в складі зведеної оперативно-тактичної штурмової групи, приймаючи безпосередньо участь в бойових діях під час захисту Батьківщини та у зв`язку із виконанням конституційного обов`язку щодо оборони України, захисту її суверенітету та територіальної цілісності і недоторканості, виконуючи заходи щодо звільнення від окупаційних військ території України, під час здійснення штурмових дій у визначеному бойовому порядку попав під вогневе ураження зі сторони противника та внаслідок розриву боєприпасів отримав поранення.

У зв`язку із отриманням зазначеного вище поранення позивач перебував на стаціонарному лікуванні: з 15.10.22 р. по 20.10.22 р. у Комунальному підприємстві «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» (а.с. 13); з 21.10.22 р. по 29.10.22 р. у Комунальному некомерційному підприємстві «ВОКЛ ім. М.І. Пирогова» Вінницької обласної ради (а.с. 14); з 29.10.22 р. по 01.11.22 р. у Військово-медичному клінічному центрі західного регіону (а.с. 15); з 01.11.22 р. по 07.11.22 р. у військовій частині НОМЕР_2 (а.с. 17); з 07.11.22 р. по 11.11.22 р. у Комунальному некомерційному підприємстві «Іршавська МЛ» (а.с. 17, на звороті); з 11.11.22 р. по 16.11.22 р. у Комунальному некомерційному підприємстві «Перечинська лікарня» Перечинської міської ради Закарпатської області (а.с. 19); з 16.11.22 р. по 08.12.22 р. у Комунальному некомерційному підприємстві «Свалявська міська лікарня» (а.с. 20); з 08.12.22 р. по 13.12.22 р. у військовій частині НОМЕР_2 (а.с. 21); з 02.02.23 р. надано відпустку за станом здоров`я на 30 календарних днів; з 20.02.23р. по 24.02.22р. у Комунальному некомерційному підприємстві «Обласний клінічний центр нейрохірургії та неврології» Закарпатської обласної ради (а.с. 23, на звороті); з 24.02.23р. по 07.03.23р. у Комунальному некомерційному підприємстві «Обласний госпіталь ветеранів війни» Закарпатської обласної ради (а.с. 25); з 07.03.23 р. по 17.03.23 р. у військовій частині НОМЕР_2 (а.с. 25, на звороті); з 26.04.23 р. по 28.04.23 р. у військовій частині НОМЕР_2 , встановлено непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, звільнено від виконання службових обов`язків на термін необхідний для оформлення звільнення (а.с. 28); 08.06.2023 р. звільнено позивача з військової служби.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-ХІІ.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (ч. 4 ст. 9 цього Закону).

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінет Міністрів України 28.02.2022 року прийняв Постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168), п.1 якої (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми є Підтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

В абз. 4 п. 1 Постанови №168 (в редакції від 18.10.2022 року) встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

З аналізу наведених норм слід зробити висновок, що збільшена до 100 000 грн. додаткова винагорода виплачується у період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил України (в тому числі тим, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я) за умови безпосередньої їх участі у бойових діях.

Отже, необхідними умовами для виплати позивачу збільшеної до 100 000 грн. додаткової винагороди за період перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини є безпосередня його участь у бойових діях, документальне підтвердження факту поранення (контузії, травми, каліцтва) та пов`язаність цього поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини.

Відповідно до ч.10. ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення №402).

Пунктом 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення №402 закріплено, що постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях, зокрема, д) «захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, крім захворювань (поранень, контузій, каліцтв, травм), які виникли (одержані) в періоди служби, передбачені підпунктами «а», «ґ» цього пункту, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.

У п.п. ґ) п. 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення №402 визначено, що формулювання «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» приймається ВЛК, якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, що входили до складу діючої армії в період громадянської та Другої світової воєн, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції (операції об`єднаних сил), забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції (операції об`єднаних сил) у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України, або коли захворювання, яке виникло до цього, у зазначені періоди служби досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби.

Пунктом 2.17 вказаного положення визначено, що постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року № 36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360 (зі змінами)), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва).

Отже, Положенням №402 визначено порядок встановлення ВЛК причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців зі службою у Збройних Силах України, а також умови, за яких таке поранення (контузія, травма) визнається пов`язаним із захистом Батьківщини, а за яких - пов`язаним з виконанням військової служби.

Тобто, поняття «пов`язане з проходженням військової служби» та «пов`язане із захистом Батьківщини» є різними за значенням.

Разом із цим, колегія суддів наголошує, що постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймається у формулюванні: «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» на підставі довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).

Отже, єдиною підставою для включення позивача до наказу командира військової частини на виплату оспорюваної додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100 000 гривень за періоди відпустки та відповідно набуття права на її нарахування/виплату є виключно довідка ВЛК відповідного змісту.

Відповідно до довідки ВЛК від 13.12.202 року №1106/4064 та довідки ВЛК від 02.02.2023 року №369/768 позивачу встановлено потребу у відпустці за станом здоров`я на 30 календарних днів та зазначено, що «травма, ТАК, пов`язана з проходженням служби», а не так як того вимагає Постанова КМУ «травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини».

Апелянт вказує про невірне оформлення ВЛК змісту цих довідок, однак такі довідки ним не було оскаржено. На час розгляду даної справи як в суді першої, так і апеляційної інстанції довідки ВЛК від 13.12.202 року №1106/4064 та від 02.02.2023 року №369/768 є чинними, а тому не можуть не братись до уваги судом.

Нарахування додаткової винагороди позивачу за грудень 2022 року у січні 2023 року здійснено на підставі наказу №25 від 04.01.23 в загальній сумі 59 354,84 грн., а саме: за період перебування на стаціонарному лікуванні з 01.12.22 по 13.12.22 в розмірі 41 935, 48 грн.; за період перебування у відпустці за станом здоров`я на підставі висновку ВЛК (довідка ВЛК №1106/4064 від 13.12.2022 року) з розрахунку 30 000 грн. пропорційно в загальній сумі 17419,35 грн.

Факт нарахування сум додаткової винагороди в загальній сумі 59 354,84 підтверджується карткою особового рахунку військовослужбовця №6741 за 2023 рік (далі картка №6741) відповідно до якої: ряд №1 колонка ГВ за АТО нарахування двома частинами в розмірі сум 30000 грн. та 29 354,84 грн. у січні 2023 року за грудень 2022 року.

Нарахування додаткової винагороди позивачу за січень 2023 року у лютому 2023 року здійснено на підставі наказу №489/кп від 03.02.23 в сумі 30 000.

Факт нарахування такої суми додаткової винагороди підтверджено карткою № НОМЕР_3 відповідно до якої: ряд №2 колонка ГВ за АТО нарахування в розмірі 30 000 грн. у лютому 2023 року за січень 2023 року. Факт зарахування (виплати) сум додаткової винагороди підтверджується відомістю зарахувань №2, відповідно до якої позивач отримав 46 776,91 грн. разом із грошовим забезпеченням.

Таким чином, позивачу за період з грудня 2022 року по квітень 2023 року включно відповідачем нараховано та виплачено додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ №168 у розмірі збільшеному до 100000 грн. з розрахунку на місяць пропорційно в повному обсязі відповідно до вимог чинного законодавства.

Вказане підтверджується довідкою №141/53/1415 від 26.03.2024 року виданою позивачу про виплату додаткової грошової винагороди за травень 2022 року - березень 2024 року.

За періоди стаціонарного лікування з 20.02.2023 року по 28.02.2023 року та з 26.04.2023 року по 28.04.2023 року відповідач нараховував позивачу додаткову винагороду на підставі медичних документів, які надійшли на адресу військової частини.

Враховуючи наведене, зобов`язання військової частини перед позивачем виконано, що підтверджується довідкою №141/53/1415 від 26.03.2024 року, платіжною інструкцією від 02.05.2024 року, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Наведене також стосується похідних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та про стягнення витрат на правничу допомогу.

Враховуючи дані обставини колегія суддів вважає, що винесене судом першої інстанції рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог, законне та обгрунтоване.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо заявленого в апеляційній скарзі клопотання про стягнення з відповідача понесених судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, слід зазначити наступне.

Згідно ч.ч. 1, 3, 6 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що по суті розгляду вказаної справи відмовлено в позові повністю, то відповідно до ст.139 КАС України у задоволенні клопотання про стягнення з відповідача понесених судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, також слід відмовити.

Керуючись статтями 241, 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі № 260/1186/24 залишити без змін.

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 понесених судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді В. В. Гуляк
С. М. Кузьмич
Повне судове рішення складено 13.05.2025