Справа № 420/27291/24
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2025-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/27291/24

Перша інстанція: суддя Юхтенко Л.Р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Турецької І.О.,

Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_2 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2024р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону (ВЧ НОМЕР_2 ), у якому просив:

- визнати протиправними дії НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону (ВЧ НОМЕР_2 ) щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі абз.13 п.3 ч.12 ст.26 та п. п. «Г» п.3 ч.5 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю I групи та, через відсутність інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення у такої особи;

- зобов`язати НОМЕР_1 мобільний прикордонний загін (ВЧ НОМЕР_2 ) прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі на підставі абз.13 п.3 ч.12 ст.26 та п. п. «Г» п.3 ч.5 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він проходить військову службу та він направив рапорт командиру НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону про його звільнення з військової служби у запас, на підставі пп.Г п.3 ч.5 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Представник позивача зазначає, що зазначена підстава пп.Г п.3 ч.5 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» є наслідком того, що позивач є онуком ОСОБА_2 , яка в силу хвороби (інвалід) постійно знаходилась на утриманні свого сина ОСОБА_3 , проте, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (син та доглядач ОСОБА_2 ).

Відповідно до довідки до акту МСЕК серії 12ААГ№948285 ОСОБА_2 є інвалідом першої групи, яка потребує постійного стороннього догляду.

Донька ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце реєстрації особи: АДРЕСА_1 ) з 2015р. перебуває за межами території України, з вказаної дати зв`язку з зазначеною особою немає.

Таким чином, представник позивача зазначає, що єдиною особою, яка може здійснювати догляд за ОСОБА_2 є саме він.

На підставі вказаного, у червні 2024р. позивач подав рапорт заступнику начальника третьої прикордонної застави третього відділу прикордонної служби (Тип С) третьої прикордонної комендатури швидкого реагування лейтенанту ОСОБА_5 про його звільнення з військової служби у запас, на підставі пп.Г п.3 ч.5 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу». Також до рапорту було додано: копія акту встановлення факту здійснення догляду; копія довідки до акту огляду МСЕК, копія військового квитка, копія ідентифікаційного коду.

Проте, представник позивача зазначив, що розглянувши вищезазначений рапорт позивача, начальником НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону було відмовлено у задоволенні рапорту позивача.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки згідно із абз.13 п.3 ч.12 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько- консультативної комісії закладу охорони здоров`я, є підставою для звільнення з військової служби.

Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону (ВЧ НОМЕР_2 ) щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі абз.13 п.3 ч.12 ст.26 та п. п. «Г» п.3 ч.5 ст.26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю I групи та, через відсутність інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення у такої особи, на підставі рапорту від 11 червня 2024р..

Зобов`язано НОМЕР_1 мобільний прикордонний загін (ВЧ НОМЕР_2 ) звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі абз.13 п.3 ч.12 ст.26 та пп.«Г» п.3 ч.5 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» на підставі рапорту від 11 червня 2024р..

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв протиправно відмовляючи позивачу у звільненні з військової служби відповідно до абз.13 п.3 ч.12 ст.26 та пп.«Г» п.3 ч.5 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки позивачем було надано достатньо відповідних документів для звільнення з військової служби на підставі вказаних норм законодавства.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалам справи під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено паспортом громадянина України.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 Серія НОМЕР_3 , його батько: ОСОБА_6 , мати: ОСОБА_4 (а.с.24).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач проходить військову службу у Державній прикордонній службі України, що підтверджено службовим посвідченням НОМЕР_4 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджено паспортом громадянина України.

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та її батько - ОСОБА_8 , Мати - ОСОБА_2 .

17.11.2023р. комісією у складі спеціалістів: Караяні Т.О., Матвєєвої А.О., Волошиної Ж.І. Ларжанського старостинського округу Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області складено акт обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_2 , в якому зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , пенсіонерка, не працює, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Сім`я ОСОБА_2 :

Донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , але з 2015р. знаходиться за межами країни, не приїздить та не допомагає матеріально.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , але машкає за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_11 за час проживання у селі зарекомендував себе з негативного боку, ніде не працює, зловживає спиртними напоями, постійно влаштовує скандали з мешканцями села, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_2 потребує постійного догляду та лікування у зв`язку зі станом здоров`я (хронічне порушення мозкового кровообігу, церебральний астеросклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст, стан після ампутації лівої н/к на рівні с/з стегна…).

ОСОБА_2 постійно знаходилась на утриманні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_6 .

Після смерті ОСОБА_3 онук ОСОБА_1 забрав її до свого місця проживання в с.Десантне, оскільки матеріально-побутові і психологічні умови не дозволяють мешкати за місцем реєстрації. Будинок знаходиться в аварійному стані, непридатному для життя, потрібен капітальний ремонт. Відсутня електроенергія, тверде паливо та скраплений газ.

Також комісія вважає, що наданий час здійснювати догляд за ОСОБА_2 не має кому окрім онука ОСОБА_1 (а.с.19).

Також встановлено, що комісією утвореною відповідно до рішення №159 від 30.11.2022р. Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області був складений акт встановлення факту здійснення догляду №113 від 20.11.2023р., відповідно до якого проведено обстеження за адресою: АДРЕСА_2 та встановлено, що ОСОБА_1 здійснює постійний догляд за ОСОБА_2 (а.с.20-21).

Соціальний статус особи, за якою здійснюється нагляд: літня особа, що потребує постійного догляду, родинні зв`язки - онук.

Судовою колегією встановлено, що відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААГ № 948285 ОСОБА_2 є особою з інвалідністю першої групи Б по зору, та відповідно до п.12 довідки потребує постійний сторонній догляд (а.с.23).

Відповідно до довідки №257/10-07 від 31.07.2024 р., виданої Виконавчим комітетом Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, позивач дійсно проживає в АДРЕСА_2 і до складу сім`ї останнього входить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є бабусею ОСОБА_1 (а.с.25).

В подальшому, 11.06.2024р. позивач подав рапорт заступнику начальника третьої прикордонної застави третього відділу прикордонної служби (Тип С) третьої прикордонної комендатури швидкого реагування лейтенанту ОСОБА_5 про його звільнення з військової служби у запас, на підставі пп.Г п.3 ч.5 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу». До рапорту було додано: копія акту встановлення факту здійснення догляду; копія довідки до акту огляду МСЕК, копія військового квитка, копія ідентифікаційного коду (а.с.56).

Відповідно до змісту рапорту, наявного в матеріалах справи, що заступник начальника третьої прикордонної застави третього відділу прикордонної служби (Тип С) третьої прикордонної комендатури швидкого реагування лейтенант ОСОБА_12 перед комендантом третьої прикордонної комендатури швидкого реагування підполковником ОСОБА_13 клопотав по суті рапорту молодшого сержанта ОСОБА_14 .

Проте, начальник НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону своїм листом за №08/32912/24-Вн від 17.06.2024р. повідомив коменданта третьої прикордонної комендатури швидкого реагування «Про результати розгляду рапорту» сержанта ОСОБА_14 , зазначивши, що по результату доданих до рапорту документів відсутні підстави для звільнення згідно з ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.58).

Позивач вважає вказані дії відповідача протиправними та такими, що порушують його права, у зв`язку із цим звернувся в суд із даним позовом.

Перевіряючи правомірність прийняття оскаржуваних рішень відповідача, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх протиправність та незаконність, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.1 Указу Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022р. за №2102-ІХ, із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022р. строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, який діє до теперішнього часу.

Приписами ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» за №2232-XII (надалі - Закон №2232-ХІІ) визначені підстави для звільнення з військової служби.

Так, у відповідності до пп. «г» п.3 ч.5 цієї статті Закону контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану: г) через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

За правилами п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІІ, військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що позивач подав рапорт від 11.06.2024р. заступнику начальника третьої прикордонної застави третього відділу прикордонної служби (Тип С) третьої прикордонної комендатури швидкого реагування лейтенанту ОСОБА_5 про його звільнення з військової служби у запас, на підставі пп.Г п.3 ч.5 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу». До рапорту було додано: копія акту встановлення факту здійснення догляду; копія довідки до акту огляду МСЕК, копія військового квитка, копія ідентифікаційного коду (а.с.56).

Проте, начальник НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону своїм листом за №08/32912/24-Вн від 17.06.2024р. повідомив коменданта третьої прикордонної комендатури швидкого реагування «Про результати розгляду рапорту» сержанта ОСОБА_14 , зазначивши, що по результату доданих до рапорту документів відсутні підстави для звільнення згідно з ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.58).

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що у листі №08/32912/24-Вн від 17.06.2024р. відсутнє мотивування та не зазначено, чому відсутні підстави для звільнення та які документи не були надані позивачем.

Надаючи оцінку доводам позивача, доказам наданим позивачем та відмові відповідача у звільненні позивача з військової служби, з урахуванням доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, судова колегія зазначає наступне.

Так, аналізуючи положення п.3 ч.12 ст.26 Закон №2232-ХІІ, судова колегія зазначає, що військовослужбовець має право на звільнення, при дотриманні та настанні відповідних умов, а саме:

1. є необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, 2. який є особою з інвалідністю I або II групи, 3. за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Досліджуючи матеріали справи, судова колегія зазначає, що позивач просить його звільнити з військової служби за сімейними обставинами, оскільки його літня бабуся потребує постійного стороннього догляду та відсутні інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи, які б мали їй надати належний постійний догляд.

На підтвердження того, що ОСОБА_2 є бабусею ОСОБА_14 в матеріалах справи наявні: копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 Серія НОМЕР_3 , відповідно до якого його батько: ОСОБА_6 , мати: ОСОБА_4 (а.с.24); копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якого її батько - ОСОБА_8 , Мати - ОСОБА_2 .

Приписами пп.14.1.263 п.14.1 ст.263 ПК України, членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені. Членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.

Отже, матеріалами справи достовірно встановлено, що ОСОБА_2 як бабуся ОСОБА_14 є фізичною особою другого ступеня споріднення.

На підтвердження того, що ОСОБА_2 потребує стороннього догляду позивачем надано суду: копію довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААГ № 948285 ОСОБА_2 є особою з інвалідністю першої групи Б по зору, та відповідно до п. 12 довідки потребує постійний сторонній догляд (а.с.23); копію акту обстеження матеріально- побутових умов ОСОБА_2 , в якому зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , пенсіонерка, не працює, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але мешкає за адресою: АДРЕСА_2 та потребує постійного стороннього догляду, також у акті зазначено, що на даний час здійснювати догляд за ОСОБА_2 не має кому окрім онука ОСОБА_1 (а.с.19); копія акту встановлення факту здійснення догляду №113 від 20.11.2023р., відповідно до якого проведено обстеження за адресою: АДРЕСА_2 та встановлено, що ОСОБА_1 здійснює постійний догляд за ОСОБА_2 (а.с.20-21).

Дослідивши вказані докази, судова колегія вважає, що вказані докази є належними та доводять факт необхідності постійного стороннього догляду за ОСОБА_2 .

На підтвердження факту відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи, позивач також надав копію акту обстеження матеріально- побутових умов ОСОБА_2 , копію свідоцтва про смерть її сина, який її доглядав.

Щодо доньки ОСОБА_2 - матері позивача - ОСОБА_4 , то судова колегія зазначає, що відсутні будь-які відомості щодо її місцезнаходження.

Враховуючи вищевказане, судова колегія вважає, що наданих позивачем документів достатньо для звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п.3 ч.5 та п.3 до ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІІ.

Отже, судова колегія вважає, що в даному випадку наявні підстави для звільнення позивача з військової служби за пп. «г» п.3 ч.5 та п.3 до ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІІ.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У контексті оцінки доводів позовної заяви та апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_8 (Військова частина НОМЕР_2 ) - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: І.О. Турецька

О.В. Єщенко