Справа № 947/1381/25
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2025-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 947/1381/25

Перша інстанція: суддя Петренко В.С.,

повний текст судового рішення

складено 31.03.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,
при секретарі Марченко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 березня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області, рядового поліції 2 взводу, 6 роти, 2 батальону УПП в Одеській області Павлюк Ігоря Дмитровича про визнання дій протиправними та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області (далі відповідач, УПП), рядового поліції 2 взводу, 6 роти, 2 батальону УПП в Одеській області Павлюк І.Д. в якому просив:

- визнати дії рядового поліції 2 взводу, 6 роти, 2 батальону УПП в Одеській області Павлюк Ігоря Дмитровича, щодо складання постанови серії ЕНА №3765189 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП протиправними;

- скасувати постанови серії ЕНА №3765189 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що з оскаржуваною постановою позивач не згоден, оскільки факт адміністративного правопорушення, щодо перевищення швидкості руху фіксувалось не тією посадовою особою, яка здійснила розгляд справи про адміністративне правопорушення. Крім цього на прохання позивача, працівниками поліції не було надано відповідних документів на прилад, яким здійснювалось вимірювання швидкості руху т.з., що на думку позивача свідчить про те, що показники швидкості автомобіля були отримані приладом TruCam 000346 який не повірений, а тому ці показники не є належним доказом, а факт порушення ним вимог правил дорожнього руху не доведений об`єктивними та беззаперечними доказами.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31.03.2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 31.12.2024 року рядовим поліції 2 взводу, 6 роти, 2 батальону УПП в Одеській області Павлюк І.Д. було винесено оскаржувану постанову серії ЕНА №3765189 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1ст.122 КУпАП та накладено на позивача штраф в розмірі 340,00 грн..

Згідно оскаржуваної постанови, 31.12.2024 року о 14 годині 54 хвилин позивач керуючи транспортним засобом Toyota Venza, державний номерний знак НОМЕР_1 , за адресою: 26 км траси М-15 «Одеса-Рені», що в с-щі Розселенець, Одеської області, рухався зі швидкістю 91 км/год. у населеному пункті, де дозволяється рух зі швидкістю не більше 50 км/год., чим порушив п.12.4 ПДР України, за що передбачено адміністративну відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП.

Факт вчинення правопорушення зафіксовано на прилад TruCam №ТС000346.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рядовий поліції 2 взводу, 6 роти, 2 батальону УПП в Одеській області правомірно здійснив вимірювання швидкості руху т.з. позивача лазерним вимірювачем швидкості руху TruCAM LTI 20/20 ТС000346, оскільки на вказаний прилад мається свідоцтво про повірку №22-01/31956 від 04.10.2024 року, а показання такого приладу є належним та допустимим доказом. В свою чергу позивачем в обґрунтування власної позиції не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували факт перевищення ним встановленого Правилами дорожнього руху обмеження швидкості руху та, відповідно вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а також доказів того, що показання приладу TruCam LTI 20/20 з серійним номером ТС000346 не є належним та допустимим доказом.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух; та інше.

Пунктом 1.3 ПДР України визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Положеннями п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 року за №1395 (далі - Інструкція).

Згідно п.4 розділ 1 Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з п.2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами 1, 2 і 3 статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пунктів 9, 10 розділу ІІІ Інструкції розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, перевіривши матеріали справи та докази надані відповідачем суду, колегія суддів робить висновок, що процедура притягнення позивача до адміністративної відповідальності порушена не була. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу. Позивач не скаржився на те, що йому не були роз`ясненні права, обов`язки, процедура та строки оскарження.

Відповідно до ч.3 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, а саме з пункту 5: швидкість руху вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості TruCam TС 000346.

Отже, враховуючи зазначені в наведених вище нормах вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п.8.1 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п.12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год..

Відповідно до пп.б п.12.9 ПДР України водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

За приписами п.1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В розумінні ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

З матеріалів справи вбачається, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення був зафіксований лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів ТгuСАМ ІІ LTI 20/20 ТС000346.

Ухвалою суду першої інстанції від 29.01.2025 року було витребувано у УПП відеозапис з бодікамер поліцейського ОСОБА_2 та поліцейського Тімановського О., щодо вчинення 31.12.2024 року позивачем адміністративного правопорушення та обставин складення відносно нього оскаржуваної постанови.

Однак, витребувані відеозаписи відповідачем надані не були, а у відзиві на позов та заяві від 10.03.2025 року відповідач повідомив суд першої інстанції, що відповідно до пп.1 п.3 Розділу VIII «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом Міністерством внутрішніх справ України від 18.12.2018 року №1026, строк зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів становить 30 діб.

Адміністративне правопорушення гр. ОСОБА_1 було вчинено 31.12.2024 року. Строк зберігання відеозапису, який вівся під час фіксації адміністративного правопорушення, розгляду справи та накладення на гр. ОСОБА_1 адміністративного стягнення становить 30 діб, тобто до 31 січня 2025 року включно. Копія ухвали Київського районного суду міста Одеси від 29.01.2025, надійшла рекомендованим листом (№804) до УПП в Одеській області ДПП 14.02.2025 (вх. №1902). Таким чином, станом на 14.02.2025 року (дата ознайомлення з позовною заявою та ухвалою суду) відеозаписи з портативних відео реєстраторів інспекторів за даним фактом відсутні у зв`язку із закінченням строку їх зберігання. Відтак, надати вищезазначені відеозаписи не надається можливим у зв`язку із закінчення року їх зберігання.

Разом з цим, відповідачем до матеріалів справи було додано пакет документів, а саме: копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/31956 від 04.10.024 року, чинне до 04.10.2025 року; копію сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/1-2903-2012 від 29.08.2012 року; відповідь Міністерства економічного розвитку і торгівлі України за вих. №3423-08/3679-09 від 28.01.2019 року; посібник користувача TruCam; копію наказу №2668 від 29.11.2024 року про внесення змін до наказу ДПП від 08.07.2024 року №1396.

З наданих відповідачем документів вбачається, що «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM ІІ ТС000346» отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/1-2903-2012 від 29.08.2012 року.

Згідно з експертним висновком Адміністрації державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 15.12.2023 року, виданого Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, на підставі рішення Експертної комісії з питань проведення державної експертизи в сфері криптографічного захисту інформації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, протокол від 15.12.2023 року №599, об`єкт експертизи: лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCAM ІІ, розроблений компанією «LaserTechnologyInc», США. Висновок: в об`єкті експертизи правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування AES, визначений п.5.2 ДСТУ ISO/IEC 18033-3:2015 (в режимі ЕСВ, визначеному ДСТУ ISO/IEC 10116:2019, із довжиною ключа 128 біт). Термін дії експертного висновку протягом дії правового режиму воєнного стану в Українф та шести місяців після його припинення чи скасування.

Тобто, механізми технічного захисту інформації лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM ІІ LTI 20/20, виробництва LaserTechnologyInc, США, які надано на експертизу, відповідають вимогам нормативних документів системи технічного захисту інформації в Україні в обсязі функцій, зазначених у документі «Лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів «TruCAM ІІ LTI 20/20». Вимоги з технічного захисту інформації».

Також згідно свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/31956 від 04.10.2024 року, чине до 04.10.2025 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM ІІ LTI 20/20 №ТС000346 пройшов повірку в діапазоні вимірювань швидкості від 2 км/год до 320 км/год. з максимально допустимою похибкою при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах: ± 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; ± 1% в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год. За результатами повірки, відповідає вимогам технічної документації на вимірювач.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Враховуючи викладене, лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 зареєстрований в Державному реєстрі транспортних засобів вимірювальної техніки та дозволений для використання на території України, а прилад TruCam LTI 20/20 з серійним номером ТС000346 мав сертифікат який був чинним станом на дату винесення оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що свідоцтво про повірку №22-01/31956 від 04.10.2024 року є свідченням належної повірки того приладу, яким зафіксований рух автомобіля позивача 31.12.2024 року, та вважає, що показання приладу TruCam LTI 20/20 з серійним номером ТС000346 є належним та допустимим доказом у справі.

Таким чином, можливість використання виробу TruCам LTI 20/20 ТС000346 виробництва Laser Technology Inc. підтверджена свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/31956 від 04.10.024 року яке чинне до 04.10.2025 року, та іншими наведеними вище документами, що спростовує доводи позивача в позовній заяві та в апеляційній скарзі про те, що показники швидкості автомобіля були отримані приладом TruCam 000346 який не повірений, а тому ці показники не є належним доказом, а факт порушення ним вимог правил дорожнього руху не доведений об`єктивними та беззаперечними доказами.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що рядовий поліції 2 взводу, 6 роти, 2 батальйону УПП в Одеській області Павлюк І.Д не надав позивачу, на його вимогу, можливість пересвідчитись що він перевищив швидкість та відповідні документи, які б свідчили про належну повірку TruCam LTI 20/20 з серійним номером ТС000346, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем не надано суду будь яких доказів на підтвердження таких обставин.

Колегія суддів враховує, що ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі позивач не вказує на те, що встановлені обмеження швидкості руху він не порушував, а його позиція полягає в тому, що відсутні належні та допустимі докази, які фіксують факт вчинення ним такого порушення.

Отже, з огляду на викладене вище, враховуючи встановлені обставини даної справи, колегія суддів приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕНА №3765189 від 31.12.2024 року, відповідачем не було порушено норм чинного законодавства, а тому оскаржувана постанова є правомірною та такою, що винесеною з дотриманням вимог встановлених КУпАП та скасуванню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Статтею 286 КАС України встановленні особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.3 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.272, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді Н.В. Вербицька О.В. Джабурія