Справа № 240/21026/24
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2025-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/21026/24

Головуючий у 1-й інстанції: Лавренчук Ольга Володимирівна

Суддя-доповідач: Капустинський М.М.

15 травня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Шидловського В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2022 по 31.07.2023 з урахування норм абзаців 3,4,5 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійсити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2022 по 31.07.2023 з урахування норм абзаців 3,4,5 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

В обґрунтування позову зазначав, що відповідач не вірно нарахував індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2022 по 31.07.2023.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, відмовлено.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням Позивачем у справі подано до суду апеляційну скаргу в якій з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права просив скасувати оскаржене рішення прийняти нове - про задоволення позову.

На обгрунтування заявленого апелянтом зазначено, що Відповідач протиправно неврахував вимог абзаців 4-6 п.5 Порядку проведення індексації, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078 при нарахуванні індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2022 по 31.07.2023.

З приводу ж відсутності в матеріалах справи документальних доказів про розмір належного позивачу грошового забезпечення в лютому-березні 2018 року, у зв"язку з чим суд позбавлений можливості перевірити розмір підвищення його доходу у березні 2018 року, апелянт зазначив, що в період лютий-березень 2018 рок він проходив військову службу та тільки 01 липня 2021 року був остаточно звільненим з військової служби;

за цей період здійснювалось тільки переміщення по службі без звільнення з неї;

при переміщенні по службі військовослужбовцю видається грошовий атестат, який він при прибутті для проходження військової служби до нового місця передає до фінансового органу військової частини для нарахування та виплати грошового забезпечення;

в грошовому атестаті зазначаються всі складові грошового забезпечення, які необхідні для правильного нарахування та виплати грошового забезпечення.

Відповідачем на апеляційну скаргу подано відзив відповідно до якого просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржене рішення - залишити без змін. На обгрунтування заявленого Відповідач зазначив, що відповідно до довідки про грошове забезпечення Позивача під час проходження ним військової служби при військовій частині НОМЕР_4 , йому було виплачено в повному обсязі індексацію за період з 01.07.2022 року по 31.12.2022 року, тобто за весь період перебування військової частини НОМЕР_4 на фінансовому забезпеченні при військовій частині НОМЕР_1 .

Крім того, Відповідач звертає увагу суду, що оскільки військова частина НОМЕР_1 знаходилась у підпорядкуванні військової частини НОМЕР_4 , де проходив службу апелянт, відповідно до Статутів Збройних Сил України, військова частина не в змозі здійснювати та реалізовувати накази щодо військовослужбовців військових частин, яким підпорядковується.

Справа судом апеляційної інстанції переглядається в порядку письмового провадження.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступних висновків.

Позивач проходив службу у в/ч НОМЕР_4 , яка у період з 01.08.2022 по 31.07.2023 перебувала на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 .

Під час проходження військової служби позивачу не нараховувалась індексація грошового забезпечення за період з 01.08.2022 по 31.07.2023 з урахуванням норм абзаців 3,4,5 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

На звернення позивача з приводу виплатити індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2022 по 31.07.2023, з урахуванням норм абзаців 3,4,5 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, відповідач листом від 27.08.2024 повідомив про те, що військова частина НОМЕР_1 є підпорядкованою військовій частині НОМЕР_4 , та не в змозі здійснювати та реалізовувати накази щодо військовослужбовців (колишніх) військових частин яким підпорядковується за порядком підпорядкування та загалом визначені ним дії не регламентовані чинним законодавством, в частині, що стосується здійснення перерахунку та виплати грошового забезпечення та інших грошових коштів, нарахованих та виплачених ОСОБА_1 за час перебування на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 та загалом не є правомірним.

Не погоджуючись з таким Позивач рішенням звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач з 01.08.2020 по 31.07.2023 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 , яка перебувала на фінансовому забезпеченні у відповідача (військовій частині НОМЕР_1 ).

Враховуючи, що станом на 2018 рік позивач не проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 , яка перебувала на фінансовому забезпеченні у відповідача та відсутість в матеріалах справи документальних доказів про розмір грошового забезпечення позивача в лютому-березні 2018 року, суд позбавлений можливості перевірити розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року, який має дорівнювати або бути меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року, а тому, дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням проте не погоджується з доводами покладеними в основу такого рішення, та, вважає за необхідне навести інше обгрунтування, як підставність для відмови у задоволенні позовних вимог.

Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції з урахуванням доводів апелянта колегія суддів виходить з наступного.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.2001 року №1282-ХІІ визначені правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Приписами ч.2 ст.5 Закону №1282-XII передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюються на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначаються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078 (далі - Порядок №1078).

Як встановлено п.6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Отже, на підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

З викладеного слідує, що саме на військову частину, у розпорядженні якої перебуває позивач, покладено обов`язок своєчасно нараховувати та виплачувати грошове забезпечення (індексацію грошового забезпечення).

Разом з тим, розглядаючи цей спір по суті у такому суб`єктному складі учасників справи, суд першої інстанції не врахував такого.

Згідно обставин даної справи, позивач проходив військову службу у спірний період у військовій частині НОМЕР_4 , яка знаходилась на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 , що визнається сторонами і підтверджується матеріалами справи.

Згідно з абз.5 п.8 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197, грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

Правила організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту затверджені наказом Міністерства оборони України від 22 травня 2017 року № 280 (далі Правила №280).

Відповідно до п.1.1 розділу І Правил №280 ці Правила визначають механізм фінансового забезпечення військових частин, кораблів, військових навчальних закладів, військових комісаріатів (територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (далі військова частина), що утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

За визначенням, наведеним в п.1.2 розділу І Правил №280, фінансове забезпечення система заходів, що включає фінансове планування, отримання, зберігання, економне, ефективне і цільове використання коштів відповідно до вимог законодавства, організацію обліку та звітності з метою виконання військовою частиною покладених на неї завдань.

Відповідно до п.1.3 Правил №280 розпорядниками бюджетних коштів за кошторисом Міністерства оборони України є:

- Міністр оборони України головний розпорядник;

- командувачі (начальники) видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, інших органів військового управління (крім військових комісаріатів (територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки)), Голова Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, які включені до мережі головного розпорядника коштів, розпорядники коштів нижчого рівня (далі розпорядники коштів другого рівня);

- командири військових частин, які включені до мережі головного розпорядника коштів або розпорядника коштів другого рівня, розпорядники коштів нижчого рівня (для - розпорядники коштів третього рівня).

Розпорядники бюджетних коштів реалізують свої функції таким чином:

- головний розпорядник через Департамент фінансів Міністерства оборони України;

- розпорядники коштів другого рівня через фінансово-економічні управління командувань видів Збройних Сил України, інших органів військового управління, управління фінансово-економічної діяльності Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту;

- розпорядники коштів третього рівня через фінансові органи військових частин.

Згідно з п.1.4 розділу І Правил №280 забезпечувальний фінансовий орган згідно зі своїми повноваженнями здійснює координацію діяльності структурних підрозділів Міністерства оборони України, Апарату Головнокомандувача Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України, видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, органів військового управління, які в установленому законодавством порядку визначені відповідальними виконавцями (співвиконавцями) бюджетних програм (підпрограм) (далі служби забезпечення) щодо забезпечення військових частин бюджетними асигнуваннями та коштами за напрямами відповідальності цих служб забезпечення.

Військова частина має право отримувати бюджетні асигнування на утримання тільки від одного забезпечувального фінансового органу.

До основних завдань фінансового забезпечення військової частини, з-поміж іншого, належить своєчасна та повна виплата грошового забезпечення військовослужбовцям та заробітної плати працівникам та інших передбачених законодавством виплат.

Забезпечувальний фінансовий орган стосовно військових частин, які зараховані на його фінансове забезпечення, серед іншого, зобов`язаний надавати бюджетні асигнування та здійснювати фінансування військових частин у порядку, визначеному законодавством.

Пунктом 1.5 розділу І Правил №280 установлено, військова частина, не включена до мережі розпорядників бюджетних коштів, зараховується на фінансове забезпечення до військової частини розпорядника коштів третього рівня на підставі відповідних директив (рішень).

У разі зарахування військової частини на фінансове забезпечення до військової частини розпорядника коштів не за підпорядкованістю, рішення про таке зарахування приймається фінансовим органом головного розпорядника бюджетних коштів на підставі клопотання керівника органу військового управління (структурного підрозділу органу військового управління).

Командир військової частини, зарахованої на фінансове забезпечення до військової частини розпорядника коштів третього рівня, організовує своєчасне оформлення та подання розпоряднику коштів усіх документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення військової частини.

Начальник фінансового органу військової частини розпорядника коштів третього рівня, до якої на фінансове забезпечення зараховані інші військові частини, розробляє положення про спільне фінансове господарство, в якому зазначаються права, обов`язки, порядок взаємодії, розмежування повноважень та відповідальності посадових осіб військової частини розпорядника коштів третього рівня та військових частин, які зараховані до неї на фінансове забезпечення, щодо здійснення фінансового забезпечення таких військових частин, у тому числі щодо своєчасного оформлення та подання до фінансового органу військової частини розпорядника коштів необхідних документів (розпорядчих, розрахункових, фінансово-планових тощо). Зазначене положення затверджується командиром військової частини розпорядника коштів третього рівня, погоджується забезпечувальним фінансовим органом та доводиться до військових частин, які зараховані на фінансове забезпечення.

Первинні документи, розрахунки фондів оплати праці, заявки на кошти, платіжні доручення, грошові атестати військовослужбовців, розрахунково-платіжні відомості на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, заробітної плати працівникам та інші виплати підписують посадові особи розпорядника коштів та посадові особи (командир та інша, визначена командиром, відповідальна посадова особа) військової частини, яка знаходиться на фінансовому забезпеченні.

Пунктом 4.3 Правил №280 передбачено, що виплата грошового забезпечення, заробітної плати та інші виплати (індексація, грошова компенсація за речове майно, харчування, піднайом житла тощо) особовому складу здійснюються за місцем штатної служби (перебування на фінансовому та інших видах забезпечення).

Відповідальність за правильність нарахування та своєчасність виплати грошового забезпечення (заробітної плати), проведення та перерахування за належністю в установлені терміни утримань і нарахувань покладається на командира військової частини та начальника фінансового органу.

Враховуючи вищевикладені положення Правил №280, колегія суддів наголошує, що саме на військову частину НОМЕР_4 , покладена організація своєчасного оформлення та подання розпоряднику коштів усіх документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення військової частини.

В свою чергу, військова частина НОМЕР_1 , як розпорядник коштів вищого рівня, вже проводить відповідні нарахування, на підставі розрахунково-платіжних відомостей на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, які подає В/Ч НОМЕР_4 .

Оцінюючи правильність способу захисту порушеного права позивача, суд виходить з такого.

Насамперед, колегія суддів звертає увагу на те, що нарахування суми грошового забезпечення належить до безпосередніх повноважень В/Ч НОМЕР_4 , як роботодавця.

Без належним чином оформлених В/Ч НОМЕР_4 розрахунково-платіжних відомостей на виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_1 не виникає і не може виникнути обов`язку виплати грошового забезпечення позивачу.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи (оскарженого рішення), ані позивач, ані суд першої інстанції не залучили військову частину НОМЕР_4 , в якій позивач проходив службу і яка нараховувала йому грошове забезпечення.

Положення ст.48 КАС України передбачають, що суд першої інстанції, встановивши, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, а у випадку його незгоди - залучає як другого відповідача, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому, обов`язком суду є встановлення належності відповідачів, та їх заміна у разі необхідності.

З наведеного вбачається, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Водночас колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.

Суд першої інстанції при розгляді справи не дотримався вимог процесуального закону про заміну відповідача чи про залучення другого відповідача.

При цьому колегія суддів враховує висновки щодо застосування норм права, викладені зокрема у постанові Верховного Суду від 24.09.2019 року по справі № 344/19007/18, відповідно до яких заміна неналежного відповідача або залучення до справи співвідповідача може проводитися виключно судом першої інстанції, оскільки як наслідок заміни неналежного відповідача чи залучення належного відповідача як другого відповідача справа має розглядатися спочатку.

Частиною 7 ст.48 КАС України визначено, що заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції. Іншого процесуальним законодавством не передбачено. Тобто на стадії апеляційного перегляду суд позбавлений можливості залучити належного відповідача у справі.

Отже, у задоволенні позовних вимог до неналежного відповідача слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові по справі №162/445/16-а від 02.09.2020 року.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача.

Аналогічний за змістом правовий висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18.09.2020 у справі №813/791/17, від 19.04.2022 у справі №400/3989/19.

Щодо аргументів апеляційної скарги про необґрунтованість висновків суду першої інстанції по суті позовних вимог, то колегія суддів зазначає, що за встановлених обставин розгляду цієї справи за неналежного суб`єктного складу надання оцінки наявності або відсутності права позивача на виплату індексації суд не надає.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції розглянув позовні вимоги позивача, заявлені до неналежного відповідача та не здійснив його заміни з власної ініціативи та не залучив другого відповідача до розгляду справи, що є порушенням норм процесуального права, рішення суду першої інстанції підлягає зміні у частині мотивів його ухвалення з урахуванням висновків даної постанови.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - змінити у частині мотивів його ухвалення з урахуванням висновків даної постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Шидловський В.Б.