Справа № 260/1424/25
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/1424/25 пров. № А/857/10921/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Пліша М.А.,

за участю секретаря судового засідання Хомин Ю.Є.,

за участю представника позивача Гончарова В.В.,

за участю представника відповідача Куцкір Е.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 березня 2025 року про відмову у вжитті заходів забезпечення позову, прийняту суддею Дору Ю.Ю. у м. Ужгороді, у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу містобудування та архітектури Свалявської міської ради Закарпатської області про визнання протиправним та скасування рішення,-

встановив:

ФОП ОСОБА_1 звернулася до Відділу містобудування та архітектури Свалявської міської ради Закарпатської області про визнання протиправним та скасування рішення, оформлене листом від 28.01.2025 за №7/01-22 про відмову у продовженні їй строку дії виданого 24 вересня 2020 паспорту прив`язки тимчасової споруди торгівельного призначення для здійснення підприємницької діяльності по АДРЕСА_1 та просить зобов`язати вказаний Відділ продовжити строк дії такого паспорту шляхом зазначення нової дати, підпису та печатки у ньому.

Разом із позовною заявою було подано заяву про забезпечення позову, в якій заявниця просила забезпечити позов шляхом заборони Свалявській міській раді та будь-яким іншим юридичним і фізичним особам вчиняти дії щодо демонтажу або знесення належної позивачці тимчасової споруди по АДРЕСА_1 , встановленої на прилеглій до Свалявського районного будинку культури території на підставі паспорту прив`язки від 24.09.2020.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 березня 2025 в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано до суду належних доказів на підтвердження того, в чому саме полягає існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або про те, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Окрім цього, позовними вимогами в даній справі є визнання протиправним та скасування рішення, оформлене листом про відмову у продовженні строку дії виданого ФОП ОСОБА_1 24 вересня 2020 паспорту прив`язки тимчасової споруди торгівельного призначення для здійснення підприємницької діяльності із зобов`язанням продовжити строк дії такого. Отже, жодних приписів щодо знесення тимчасової споруди належної ОСОБА_1 позивачкою не оскаржується в межах даної справи.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ФОП ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що строк дії паспорту прив`язки не продовжено, Свалявська міська рада у листі від 29.01.2025 №02-13/323 вимагає від позивачки здійснення демонтажу тимчасової споруди по АДРЕСА_1 протягом 30-ти календарних днів. У випадку невиконання цієї вимоги, Свалявська міська рада залишила за собою право діяти відповідно до чинного законодавства, тобто може самостійно знести тимчасову споруду за допомогою комунального підприємства, що унеможливить ефективний і належних захист прав.

У разі можливого знесення чи демонтажу тимчасової споруди, захист прав та інтересів позивачки буде неможливий, а фактичне виконання рішення суду про можливе задоволення позову у цій справі і продовження строку дії паспорту прив`язки, не відновлюватиме порушених прав й інтересів позивачки.

При цьому, оскарження припису про демонтаж тимчасової споруди позивачки не є належним та ефективним способом захисту таких прав, оскільки прийняття цього рішення зумовлено саме відсутністю діючого паспорту прив`язки. Між тим, за наявності останнього, правових підстав для демонтажу і знесення тимчасової споруди не буде.

Просить скасувати ухвалу та винести судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що не зрозумілими є дії представника позивача щодо подачі заяви про забезпечення позову, оскільки позовні вимоги, які стосуються предмету розгляду справи №260/1424/25 не стосуються демонтажу або знесення належної позивачці тимчасової споруди, а стосуються лише питання обумовленим в листі Відділу містобудування та архітектури Свалявської міської ради №7/01-22 від 28.01.2025.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що предметом розгляду адміністративної справи №260/1424/25 є рішення Відділу містобудування та архітектури Свалявської міської ради Закарпатської області, оформлене листом від 28.01.2025 за №7/01-22 про відмову у продовженні строку дії виданого фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 24 вересня 2020 паспорту прив`язки тимчасової споруди торгівельного призначення для здійснення підприємницької діяльності по АДРЕСА_1 .

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до її вирішення по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо таке буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За змістом частини 1 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Колегія суддів зазначає, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, забезпечення позову - це свого роду надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили.

Також колегія суддів враховує, що згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта, а його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто інститут забезпечення позову, як і було зазначено вище, є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, покликаним забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

При цьому, заходи забезпечення повинні безпосередньо стосуватися предмета спору і позовних вимог, а також бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом, зокрема, зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Оскаржене рішення не передбачає здійснення демонтажу тимчасової споруди, а обумовлює дії, які відповідач уповноважений вчинити відповідно до законодавства.

Крім того, у даному випадку не оскаржується рішення про демонтаж та знесення тимчасової споруди.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Виходячи зі змісту наведених положень законодавства, ухвала про забезпечення позову має містити мотиви, за яких суд дійшов висновку про існування або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі; а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 у справі №826/8556/17, від 25 квітня 2019 у справі №826/10936/18, від 30 вересня 2019 у справі №420/5553/18, від 29 січня 2020 у справі №640/9167/19, від 20 травня 2021 у справі №640/29749/20, від 11 січня 2022 у справі №640/18852/21 та від 28 липня 2022 у справі №640/31850/20.

Відтак, колегія суддів зазначає, що позивачем у заяві та й в апеляційній скарзі не наведено та не надано жодного доказу на підтвердження того, що саме у цій справі - за заявленими позовними вимогами: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Крім того, необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.06.2018 у справі 826/9263/17.

Суд враховує також правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 15 листопада 2007 по справі «Бендерський проти України», в якому Високий Суд зазначив, що судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, базуються на припущеннях, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Крім того, мотивація апеляційної скарги зводиться до розгляду справи по суті позовних вимог, відтак апеляційний суд не вправі надавати оцінки, оскільки предметом перегляду є ухвала про відмову у забезпеченні позову.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи (питання).

Керуючись ст. ст. 308, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 березня 2025 року про відмову у вжитті заходів забезпечення позову у справі №260/1424/25 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 14.05.2025.