Справа № 638/7236/25
Суддя: Подус Г. С.
Дата ухвалення: 2025-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №638/7236/25
Провадження № 2-а/638/308/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді - Подус Г.С.,

за участю секретаря - Двойних А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Шевченківського районного суду м.Харкова в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

встановив:

До Шевченківського районного суду м. Харкова звернувся позивач з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що 10 квітня 2025 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00грн. Згідно до постанови по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП № 1006 від 10.04.2025р., при перевірці документів громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було встановлено факт порушення. останнім законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. ОСОБА_1 являючись військовозобов`язаним, без поважних на те причин не з`явився за викликом по повістці 17 січня 2025р. об 09.00 сформованій за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, яка була надіслана засобами поштового зв`язку 06.01.2025р. через відділення Укрпошти, рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомлення про вручення за адресою зареєстрованого місця проживання або фактичного місця проживання для уточнення даних з прибуттям до ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначене підтверджується повідомленням Укрпошти 14.01.2025р. за місцем обслуговування, підстава повернення повістки неотримання у зв`язку з відсутністю адресата. Приймаючи до уваги дані обставини, гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , був належним чином оповіщений, але за викликом по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_3 на визначений час і дату не з`явився, причини неприбуття не повідомив. Зазначене правопорушення вчинене під час дії особливого періоду, який настав з моменту оприлюднення Указу Президента України №303/2014 від 17.03.2014р. і діє до теперішнього часу. Враховуючи, що громадян ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП на нього було накладено штраф у сумі 1000 НМДГ, 17000,00 грн. (сімнадцять тисяц гривень). 10 квітня 2025р. ОСОБА_1 було затримано працівниками поліції при перевірці документів у переході станції метро близько 15.00 год., приблизно об 18.00 його було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 начебто через те, що він перебуває у розшуку. Протокол затримання складено не було. При затриманні працівниками поліції, ОСОБА_1 надав документи та повідомив, що він виключений з військового обліку та не являється військовозобов`язаним, на підтвердження надав оригінал тимчасового посвідчення № 4/832 від 25.03.2019р., відповідно до якого він визнаний непридатним до військової служби за станом здоров`я з виключенням з військового обліку за ст. 2а гр.ІІ Наказу МОЗ №402 від 14.08.2008. Повторному медичному пересвідченню не підлягає. Після незаконного затримання та доставлення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 останньому відмовлено в правничій допомозі та залучення адвоката, не заважаючи на те, що він постійно на ній наполягав. Розгляд справи призначено не було, справа фактично не розглядалась. З 18.00 год. 10.04.2025. до 08.00 11.04.2025р. ОСОБА_1 незаконно тримали у ІНФОРМАЦІЯ_3 без можливості скористатись правничою допомогою. Ввечері 10.04.2025р. ОСОБА_1 було вручено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності та лише вранці 11.04.2025р. його випустили піcля незаконного затримання з ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 25.03.2019р. визнаний непридатним до військової служби за станом здоров`я з виключенням з військового обліку за ст. 2а гр.ІІ Наказу МОЗ №402 від 14.08.2008. 25.03.2019р. виключений з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_5 згідно ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» ст. 37 ч.6 п.3 ЗУ «ПВОІВС» та не являється військовозобов`язаним, що підтверджується тимчасовим посвідченням № 4/832 від 25.03.2019р. Оскільки ОСОБА_1 не є військовозобов`язаним, при зміні місця проживання та реєстрації нового місця проживання ставати на облік він не зобов`язаний. Вся інформація щодо громадянина ОСОБА_2 наявна в органах ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно, посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_3 були зобов`язані це перевірити. Отже, зазначив, що в його діях не має складу адміністративного правопорушення, а тому постанова підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 23.04.2025 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін у судове засідання.

Відповідач 01.05.2025 року надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив що, засобами поштового зв`язку позивачу була направлена повістка, з вимогою прибуття для уточнення даних до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до інформації Укрпошти (довідка про причини повернення Ф20) Повідомлення з вимогою отримати рекомендований лист було опущене в поштову скриньку 10.01.2025 року, але не отримано за відсутності адресата за вказаною адресою, та повернуто за місцем обслуговування 14.01.2025 року. Поважних причин неприбуття по повісці гр. ОСОБА_1 не надав, тому був поданий у розшук до ХРУП №3 ГУНП в Харківскій області. Таким чином, гр. ОСОБА_1 порушив вимоги законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (вищевказані норми), та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП. На підставі статті 259 КУпАП, до НП направлено звернення з вимогою, щодо доставки порушника для притягнення до адміністративної відповідальності. 10.04.2025 року гр. ОСОБА_1 особисто звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 , в той же день була винесена постанова №1006 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Відповідно до абз. 5 ст. 258 КУпАП, Протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику. 10.04.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_3 в присутності гр. ОСОБА_1 була винесена Постанова № 1006 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП. Копію Постанови № 1006 гр. ОСОБА_1 отримав на руки особисто 10.04.2025 року.

Учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи (ч. 1 ст. 159 КАС України). В цій категорії справ (ст. 286 КАС України) для позивача заявою по суті спору є позовна заява, для відповідача - відзив на позовну заяву (ч. 1 ст. 269 КАС України).

Суд встановив такі фактичні обставини.

Так встановлено, що постановою №1006 по справі про адміністративне правопорушення від 10.04.2025 року накладено на ОСОБА_1 штраф у сумі 17000 грн. Постанова складена начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_3 та мотивована тим, що при перевірці документів громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було встановлено факт порушення. останнім законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. ОСОБА_1 являючись військовозобов`язаним, без поважних на те причин не з`явився за викликом по повістці 17 січня 2025р. об 09.00 сформованій за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, яка була надіслана засобами поштового зв`язку 06.01.2025р. через відділення Укрпошти, рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомлення про вручення за адресою зареєстрованого місця проживання або фактичного місця проживання для уточнення даних з прибуттям до ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначене підтверджується повідомленням Укрпошти 14.01.2025р. за місцем обслуговування, підстава повернення повістки неотримання у зв`язку з відсутністю адресата. Приймаючи до уваги дані обставини, гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , був належним чином оповіщений, але за викликом по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_3 на визначений час і дату не з`явився, причини неприбуття не повідомив. Зазначене правопорушення вчинене під час дії особливого періоду, який настав з моменту оприлюднення Указу Президента України №303/2014 від 17.03.2014р. і діє до теперішнього часу.

Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина третя статті 210-1 КУпАП).

За приписами ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення:

про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку,

про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

У даному випадку постанова винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 отже, тобто уповноваженою на те посадовою особою, згідно з положеннями ст. 235 КУпАП.

При цьому позивач зазначає, що ним 25.03.2019 року пройдена військово-лікарська комісія, за результатами якої його визнано непридатним до військової служби та виключено з військового обліку.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення, яка надана суду відповідачем, встановлено, що конверт з повісткою повернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 з відміткою «за відсутності адресата», що не є належним повідомленням.

Згідно Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року, який триває по теперішній час.

Отже, з 24.02.2022 на території України діє особливий період.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 210-1 КУпАП встановлює відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію

Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію -

тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період -

тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зокрема, частина 3 статті 210-1 КУпАП встановлює відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї 17000грн до 25000грн.

Об`єктом адміністративного проступку за ст. 210-1 КУпАП є суспільні відносини у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні законодавства України про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (формальний склад).

Суб`єкт адміністративного проступку як громадяни, так і посадові особи.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.04.2025 №1006 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, накладено штраф у сумі 17000грн.

Водночас, суд бере до уваги, що згідно паперової копії тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 : виключено; непридатний з виключенням з військового обліку, дата ВЛК 25.03.2019.

Аналіз даних вказаного дає підстави для висновку, що вказана особа не є військовозобов`язаним та виключена з військового обліку.

Дії позивача кваліфіковані за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, як порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

При цьому позивач зазначає, що він не є військовозобов`язаним, та повістку не отримував.

Надаючи оцінку зазначеним правовідносинам, суд зазначає, що Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 30.12.2022 р. № 1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», якою затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Цей Порядок визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном.

Отже, вказаний Порядок визначає механізм організації та ведення військового обліку саме призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач не є військовозобов`язаним а повістку не у встановленому законом порядку не отримував.

За змістом ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано суду належних доказів щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП, а тому суд доходить висновку про протиправність оскаржуваної постанови.

Щодо вимог позивача в частині визнання постанови протиправною, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у частині задоволення вказаної позовної вимоги.

Так, ч.3 ст. 286 КАС України містить вичерпний перелік дій суду за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності зокрема суд має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення судових на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

4. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

5. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Всупереч вищевказаним вимогам, позивачем та його представником не надано до суду жодного доказу понесених витрат, зокрема актів виконаних робіт із детальним розписом всіх наданих послуг у справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу виходячи з принципу розумності та співмірності.

Беручи до уваги складність справи та той факт, що провадження у справі здійснювалось без виклику сторін у судові засідання, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем, в розмірі 3000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з метою відновлення законності належить скасувати постанову №1006 від 10,04.2025, складену відносно ОСОБА_1 , та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору позивачу відшкодовуються за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_6 .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 8, 9, 72-77, 78,139,205, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Постанову № 1006 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 10.04.2025 складену начальником ІНФОРМАЦІЯ_7 підполковника ОСОБА_4 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_8 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: