Справа № 320/12670/23
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Кобаля М.І., Штульман І.В.,

при секретарі судового засідання Шіндер Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування окремих пунктів наказу,

В С Т А Н О В И В:

10 лютого 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач/апелянт/ВЧ НОМЕР_1 ) з вимогами визнати протиправними та скасувати:

- підпункт 5.17 наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування, призначеного наказом від 30 серпня 2022 року № 443ад та від 30 вересня 2022 року №113» від 08 листопада 2022 року № 136;

- підпункт 6.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування, призначеного наказом від 30 серпня 2022 року № 443ад та від 30 вересня 2022 року № 113» від 08 листопада 2022 року № 136.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначив, що він належним чином виконував свої службові обов`язки та діяв відповідно до закону і складеної обстановки, відтак оспорювані ним підпункти наказу, якими його притягнуто до матеріальної та дисциплінарної відповідальності, є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки вони прийняті без встановлення необхідних підстав, тобто в порушення вимог частини другої статті 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03 жовтня 2019 року № 160-ІХ і статті 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. За результатами службового розслідування не встановлені час (період часу) і обставини, за яких була втрачена зброя. Крім того, командуванням військової частини НОМЕР_1 не враховані обставини збройної агресії та обставин у діяннях ОСОБА_1 ознак крайньої необхідності, а також не досліджено наявність чи відсутність бойового імунітету.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано підпункт 5.17 наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування призначеного наказом від 30 серпня 2022 року № 443ад та від 30 вересня 2022 року № 113» від 08 листопада 2022 року № 136.

Визнано протиправним та скасовано підпункт 6.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування призначеного наказом від 30 серпня 2022 року № 443ад та від 30 вересня 2022 року № 113» від 08 листопада 2022 року № 136.

Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 2 952, 40 грн (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят дві гривень сорок копійок).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з недоведеності відповідачем обставин того, коли (конкретний день) зникла зброя, а також, що призвело до її зникнення. Зокрема, не надано доказів про її викрадення, втрату чи знищення внаслідок бойових дій. Також, не вказано конкретних норм законодавчих актів чи посадової інструкції, які порушив позивач, а лише наявні посилання на порушення загальних положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Не вказано, якими діями (бездіяльністю) позивач здійснив порушення, та підстави накладення саме такого дисциплінарного стягнення. Наведене в сукупності свідчить про проведення службового розслідування неналежним чином, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Крім того, за наявності кримінального провадження, в якому за фактом втрати позивачем зброї здійснюється досудове розслідування, відповідач мав діяти відповідно до вимог частини п`ятої статті 10 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03 жовтня 2019 року № 160-ІХ, а не в порядку частини 1 цієї статті та подавати цивільний позов, або в окремому цивільному провадженні, саме до особи, вина якої встановлена вироком суду. Також при прийнятті оскаржуваного наказу в частині, яка стосується позивача, відповідачем не враховано приписи Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо визначення обставин, що виключають кримінальну протиправність діяння та забезпечують бойовий імунітет в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2124-IX, яким передбачено звільнення від підвищеної матеріальної відповідальності за втрату зброї, боєприпасів та спеціальних засобів.

В апеляційній скарзі ВЧ НОМЕР_1 просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Скарга обґрунтована посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Свою позицію обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не надав належну правову оцінку поданим доказам та не врахував норми наказу Міністра оборони України «Про затвердження Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України» від 29 червня 2005 року № 359. Посилання на те, що позивач діяв в стані крайньої необхідності є безпідставними, оскільки поняття «крайня необхідність» передбачає вимушене заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам з метою усунення загрозливої небезпеки, якщо вона в цій ситуації не могла бути усунена іншими засобами та якщо заподіяна шкода є рівнозначною або менш значною, ніж шкода відвернена. При цьому, відрядження не є тією загрозливою ситуацією, щоб діяти в стані крайньої необхідності. Окрім того, особиста зброя військовослужбовця - це невід`ємна частина його життя, володіння якою є запорука виживання на полі бою. Тому зброя, яка була видана позивачу під особистий підпис під час військового стану, та яка була ним втрачена внаслідок особистої недисциплінованості і безвідповідального ставлення до своїх службових обов`язків, має бути відшкодована за його рахунок.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 підтримав рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначив, що він здав зброю на підставі усного наказу майора ОСОБА_2 про передачу йому зброї на зберігання на період відрядження, а відтак він діяв в стані крайньої необхідності та виконував наказ. Зауважив про відсутність у його діях умислу та наявність на той момент бойового імунітету, введеного Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо визначення обставин, що виключають кримінальну протиправність діяння та забезпечують бойовий імунітет в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2124-IX, за яким військовослужбовець звільняється від будь-якої відповідальності, зокрема за втрату військового майна.

Від представника ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, оскільки ОСОБА_1 перебуває у відрядженні до військової частини НОМЕР_3 (в іншу місцевість), а його представник - адвокат Антенеску не може брати участь у розгляді справи у зв`язку з відсутністю відповідного доручення.

Також ВЧ НОМЕР_1 подано заяву про розгляд справи без участі її представника, оскільки останній з об`єктивних причин не може бути присутнім у судовому засіданні.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з частиною другою статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції викликав ОСОБА_1 на 13 травня 2025 року для надання пояснень, однак у зв`язку з перебуванням останнього у відрядженні до військової частини НОМЕР_3 , його участь у судовому засіданні є неможливою. Від нього не надійшла заява про перенесення розгляду справи.

Оскільки відповідач надав витребувані судом документи, необхідні для з`ясування обставин справи, які є достатніми для всебічного та об`єктивного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про можливість здійснення апеляційного перегляду справи без участі сторін.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.

Перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що згідно із витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25 лютого 2022 року № 38 майора ОСОБА_1 - командира авіаційної ланки ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 24 лютого 2022 року № 32/321/501/1 призначено у військову частину НОМЕР_1 .

Згідно з додатком 21 до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 «Про організацію служби військ і бойового навчання на 2022 рік» від 24 грудня 2021 року № 787ад затверджено список військовослужбовців, відповідальних за порядок, розміщення збереження і цілісність зброї та боєприпасів, а також облік, видачу в підрозділ і отримання зброї та боєприпасів на складі стрілецької зброї, зокрема в батальйоні зв`язку і радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 призначено підполковника ОСОБА_3 , капітана ОСОБА_4 , капітана ОСОБА_5 , капітана ОСОБА_6 , майстер-сержанта ОСОБА_7

25 лютого 2022 року майора ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення та прийнято вважати таким, що справи та посаду командира авіаційної ланки ІНФОРМАЦІЯ_3 військової частини НОМЕР_1 прийняв та приступив до виконання службових обов`язків з 25 лютого 2022 року.

25 лютого 2022 року в медичному пункті військової частини НОМЕР_1 начальником групи підготовки та регламенту бортових засобів системи державного розпізнавання ВЧ НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_8 була видана зброя майору ОСОБА_1 , а саме: автомат АК-74 5,45 мм заводський № НОМЕР_4, 4 магазини, підсумок, ремінь, 5,45 мм набої В-36-270-89 у кількості 120 шт. Автомат АК-74 заводський № НОМЕР_4 був виданий некомплектом.

В ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 під час перевірки фактичної наявності стрілецької зброї, боєприпасів та майна, яке рахується за службою ракетно- артилерійського озброєння, комісії не було надано для звірки Книгу обліку наявності та руху військового майна (склад, підрозділ) (додаток № 13) до наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України» від 17 серпня 2017 року № 440 (зі змінами), що в свою чергу унеможливило встановити фактичну наявність матеріальних засобів.

В результаті цього під час перевірки фактичної наявності стрілецької зброї, боєприпасів та майна, яке рахується за службою ракетно-артилерійського озброєння військової частини, на підставі інвентаризаційних описів виявлено нестачу стрілецької зброї, боєприпасів в підрозділах, у тому числі в ІНФОРМАЦІЯ_2, та виявлено надлишок боєприпасів в підрозділах ВЧ НОМЕР_1 .

З метою перевірки наявності зброї та боєприпасів, закріпленої за підрозділами ВЧ НОМЕР_1 , в період з 28 червня 2022 року по 26 серпня 2022 року інвентаризаційною комісією ВЧ НОМЕР_1 на підставі наказу командира цієї частини від 28 червня 2022 року № 316ад та наказу від 02 серпня 2022 року № 92 проведено позапланову інвентаризацію стрілецької зброї станом на 01 вересня 2022 року.

За наслідками інвентаризації складено та затверджено командиром ВЧ НОМЕР_1 акт № 10-14/1 позапланової інвентаризації стрілецької зброї у ВЧ НОМЕР_1 від 29 серпня 2022 року.

Встановлено, що фактична наявність стрілецької зброї, боєприпасів та майна, яке рахується за службою ракетно-артилерійського озброєння ВЧ НОМЕР_1 , не відповідає обліковим даним цієї служби. Зокрема висновками акта підсумовано, що дана розбіжність (нестача та надлишок) у 2022 році могла виникнути внаслідок порушень порядку видачі та закріплення стрілецької зброї та боєприпасів в підрозділах, а також внаслідок несвоєчасного списання з обліку боєприпасів, які були використані під час ведення бойових дій підрозділами протягом лютого-березня.

В якості пропозиції у зв`язку із виявленням невідповідності фактичної наявності стрілецької зброї та боєприпасів, які рахуються за службою ракетно-артилерійського озброєння логістики військової частини, та обліковими даними стрілецької зброї та боєприпасів у підрозділах ВЧ НОМЕР_1 (нестача стрілецької зброї та боєприпасів) комісія запропонувала призначити службове розслідування з метою встановлення причин виникнення завданої шкоди, її розміру, винних осіб, а також притягнення винних осіб до відповідальності.

У подальшому, відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, «Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за № 1503/31371, Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» та на підставі акта позапланової інвентаризації по службі ракетно-артилерійського озброєння логістики ВЧ НОМЕР_1 від 29 серпня 2022 року, на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30 серпня 2022 року № 443ад «Про призначення службового розслідування», наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30 вересня 2022 року № 113 «Про продовження службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30 серпня 2022 року № 443ад», з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини, було проведено службове розслідування по факту втрат і нестач стрілецької зброї та боєприпасів служби ракетно-артилерійського озброєння логістики ВЧ НОМЕР_1 .

Із витягу з акту службового розслідування від 29 жовтня 2022 року вбачається, що комісією у складі: голова комісії - заступник командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення-начальник відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_5 підполковник ОСОБА_9 ; члени комісії: начальник розвідки-начальник групи розвідки штабу військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_10 ; начальник служби радіаційного, хімічного, біологічного захисту-начальника служби екологічної безпеки військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_11 ; старший інженер інженерно-авіаційної служби військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_12 ; заступник командира з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_6 капітан військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_13 , встановлено наступні обставини:

24 лютого 2022 року начальник групи підготовки та регламенту бортових засобів системи державного розпізнавання військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_8 після ракетного обстрілу штабу військової частини НОМЕР_1 , зброя батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 була переміщена до медичного пункту для її зберігання та розміщена разом зі зброєю управління військової частини НОМЕР_1 . Представників батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 та відповідальних за зброю - не було. Зброя батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 на відповідальне зберігання капітану ОСОБА_8 - не передавалась. У зв`язку з тим, що у військову частину НОМЕР_5 прибував мобілізований особовий склад зброя, яка рахувалась за управлінням військової частини НОМЕР_1 була видана. Залишилась зброя, яка була привезена батальйоном зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 . Тимчасово виконуючим обов`язки заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_14 було прийнято рішення видавати зброю батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_5 через книгу видачі зброї. Наказ тимчасово виконуючого обов`язки заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_14 був виконаний капітаном ОСОБА_8 .. Капітан ОСОБА_8 видав зброю автомат АК-74 заводський № НОМЕР_4 та боєприпаси майору ОСОБА_1 під особистий підпис в книзі видачі зброї та боєприпасів.

06 березня 2022 року командир ланки другої авіаційної ескадрилі військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_1 вибув у відрядження з групою офіцерів. 06 березня 2022 року на стоянці авіаційної техніки ІНФОРМАЦІЯ_3 військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_1 передав 5,45 мм автомат АК-74 заводський № НОМЕР_4 , чотири магазини, підсумок та 5,45 мм набої у кількості 120 шт. майору ОСОБА_2 .

У зв`язку з чим 06 березня 2022 року майор ОСОБА_1 втратив зброю, боєприпаси та військове майно яке йому було передано підзвіт, а саме 5,45 мм автомат АК-74 заводський № НОМЕР_4 , чотири магазини, підсумок та 5,45 мм набої у кількості 120 шт.

Свідками передачі автомата АК-74, чотирьох магазинів, підсумка та набоїв були підполковник ОСОБА_15 та капітан ОСОБА_16 ..

08 березня 2022 року майор ОСОБА_2 при виконанні бойового вильоту на літаку МиГ -29 загинув.

Майор ОСОБА_1 після повернення з відрядження намагався знайти свою зброю та боєприпаси, але результату це - не дало.

06 березня 2022 року заступник командира другої авіаційної ескадриль - штурман військової частини НОМЕР_5 підполковник ОСОБА_15 та капітан ОСОБА_16 підтверджують, що стали свідками, коли майор ОСОБА_1 на стоянці другої ескадрильї військової частини НОМЕР_1 передав зброю та боєприпаси майору ОСОБА_2 без документального оформлення, що є порушенням вимог законодавства

Згідно з довідкою від 02 жовтня 2022 року № 1131 "Втрати стрілецької зброї та боєприпасів, по службі ракетно-артилерійського озброєння логістики в батальйоні зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 " є втрата 5,45 мм автомата АК-74 заводский № НОМЕР_4 та 5,45 мм набоїв з кулею В36-270-89 у кількості 120 шт.

З найменуванням втрачених боєприпасів в довідці від 02 жовтня 2022 року № 1131 «Втрати стрілецької зброї та боєприпасів, по службі ракетно-артилерійського озброєння логістики в батальйоні зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 », командир батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення підполковник ОСОБА_3 та майор ОСОБА_1 - ознайомлені, згодні та данні підтверджують:

Щодо батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 вбачається, що:

Майор ОСОБА_1 , командир авіаційної ланки ІНФОРМАЦІЯ_3 військової частини НОМЕР_1 втратив зброю та боєприпаси, які він отримав під особистий підпис в книзі видачі зброї батальйону зв`язку радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Вина військовослужбовця:

В діях командира авіаційної ланки ІНФОРМАЦІЯ_3 військової частини НОМЕР_5 майора ОСОБА_1 вбачається порушення вимог:

- статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; берегти державне майно;

- частини 3 статті 413 Кримінального кодексу України щодо втрати військового майна (зброї та боєприпасів) переданого йому під звіт, яке він віддав без документального оформлення і які станом на даний час втрачені;

- пункту 4 частини 1 статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, використання;

- пункту 4 частини 1 статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

- частини 3 статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» особа за шкоду, завдану втратою зброї та боєприпасів до неї, несе підвищену матеріальну відповідальність у кратному співвідношення до вартості такого майна, але не більше десятикратного розміру. Перелік озброєння, зброї та боєприпасів до неї, нестача або розкрадання яких відшкодовуються винними особами у кратному співвідношення до їх вартості, визначається Кабінетом Міністрів України; відповідно до Переліку озброєння, зброї та боєприпасів до неї, нестача або розкрадання яких відшкодовується винними особами у кратному співвідношення до їх вартості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 2020 року, № 604 Код згідно з ЄКПП (020:2016) 1005 у десятикратному розмірі уся вогнепальна зброя калібром до 30 мм; приладдя для чищення кулеметів та пістолетів; Код згідно з ЄКПП (020:2016) 1305 у десятикратному розмірі усі боєприпаси калібром до 30 мм; компоненти до них.

3.13.6. Батальйон зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_5 :

- згідно з довідкою від 08 жовтня 2022 року № 1303 «Шкоди, що підлягає відшкодуванню за нестачу стрілецької зброї та боєприпасів, по службі ракетно-артилерійського озброєння логістики військової частини НОМЕР_5 в батальйоні зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 », матеріально-відповідальна особа - майор ОСОБА_1 , сума з кратністю 29 461,50 грн.»

Згідно з пунктом 4.1. витягу з акта службового розслідування від 29 жовтня 2022 року за неналежне виконання вимог статті 11, статті 12, статті 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацу 1,5 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, внаслідок чого було завдано шкоду державі, командира авіаційної ланки ІНФОРМАЦІЯ_3 військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 , притягнути до дисциплінарної відповідальності з врахуванням вимог статті 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Пунктом 6.3. згаданого витягу із акта службового розслідування передбачено, що помічнику командира частини з фінансово-економічної роботи-начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 на командира авіаційної ланки ІНФОРМАЦІЯ_3 військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 внести в «Книгу обліку нестач військової частини НОМЕР_5 » суму у розмірі 2 946, 15 грн (дві тисячі дев`ятсот сорок шість гривень 15 копійок), що рахується за номенклатурою служби ракетно-артилерійського озброєння логістики втрату якого було виявлено; внести в «Книгу стягнень та нарахувань військової частини НОМЕР_1 » суму у розмірі 29 461, 50 грн. (двадцять шість тисяч чотириста шістдесят одна гривня 50 копійок), що рахується за номенклатурою служби ракетно-артилерійського озброєння логістики на командира авіаційної ланки ІНФОРМАЦІЯ_3 військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 .

За висновками службового розслідування, командиром цієї частини видано наказ від 08 листопада 2022 року № 136 «Про результати службового розслідування, призначеного наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 30 серпня 2022 року № 443ад та від 30 вересня 2022 року № 113», пунктом 5.18 якого за неналежне виконання вимог статей 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацу 1 та 5 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, внаслідок чого було завдано шкоду державні, на командира авіаційної ланки ІНФОРМАЦІЯ_3 ВЧ НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у виді догани.

Згідно з підпунктом 6.3 цього ж наказу за заподіяну шкоду державі щодо втрати військового майна, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03 жовтня 2019 року № 160-ІХ, «Переліку озброєння, зброї та боєприпасів до неї, нестача або розкрадання яких відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до їх вартості», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 2020 року № 604, командира авіаційної ланки ІНФОРМАЦІЯ_3 ВЧ НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 , на підставі довідки-розрахунку шкоди, що підлягає відшкодуванню за пошкодження та нестачу стрілецької зброї та боєприпасів служби ракетно-артилерійського озброєння логістики від 08 жовтня 2022 року № 1303 притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності у розмірі 29 461, 50 грн (двадцять дев`ять тисяч чотириста шістдесят одна гривня п`ятдесят копійок).

Із відомостей, наявних у витязі з копії книги видачі зброї та боєприпасів роти зв`язку та РТЗ батальйону зв`язку та РТЗ ВЧ НОМЕР_1 майору ОСОБА_1 вбачається, що під особистий підпис видано зброю та боєприпаси: автомат АК-74 5,45 мм заводський № НОМЕР_4 , чотири магазини, підсумок та 5,45 мм набої у кількості 120 шт. Багнет-ніж 330 не видавався, про що свідчить відсутність зазначення кількості одиниць та підпис ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що датою довідки за № 1131 з одноіменною назвою і змістом "Втрати стрілецької зброї та боєприпасів, по службі ракетно-артилерійського озброєння логістики в батальйоні зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 ", яка є у справі окремим документом, вказано "30 вересня 2022 року", однак таке не впливає на її доказове значення.

Відповідно до таблиці у довідці від 08 жовтня 2022 року № 1303 «Шкода, що підлягає відшкодуванню за нестачу стрілецької зброї та боєприпасів за номенклатурою служби РАО, які обліковуються за батальйоном зв`язку та радіотехнічного забезпечення за майором ОСОБА_1 », суму стягнення розраховано у розмірі 29 461, 50 грн.

Зокрема, ця сума складається з:

- 5,45 мм патронів з кулею «П» В36-270-89 - 120 шт. за ціною 0,51 грн за одиницю, що становить 61,00 грн;

- 5,45 мм автомат АК-74 № НОМЕР_4 - 1 шт. за ціною 2 885,15 грн;

Усього: 2 946,15 грн.

Отже, загальний розмір стягнення визначено шляхом застосування десятикратного коефіцієнта до вартості втраченого майна, яка становить 2 946,15 грн.

Із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що третім слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000707 від 30 вересня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною третьою статті 413 КК України. Учасником у даному провадженні в якості потерпілої особи (заявника) є ВЧ НОМЕР_1 .

Не погоджуючись з оскаржуваним наказом від 08 листопада 2022 року № 136 в частині підпунктів 5.17 та 6.3, позивач звернувся до суду з цим позовом.

З аркушу доведення наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 08 листопада 2022 року № 136 (т. 1, а.с. 58-60) видно, що з цим наказом ОСОБА_1 під підпис ознайомлений 11 січня 2023 року, а тому останній, звертаючись до суду 10 лютого 2023 року, не пропустив встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України місячний строк.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Закон № 548-XIV) визначено загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно до статті 1 Закону № 548-XIV Збройні Сили України - військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності.

За правилами статей 5, 6 Закону № 548-XIV внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Відповідно до положень статті 11 Закону № 548-XIV необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Згідно із статтею 12 Закону № 548-XIV про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Відповідно до статті 16 Закону № 548-XIV кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі - Закон № 551-XIV) визначено сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до положень статей 1, 2 Закону № 551-XIV військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Згідно із статтею 3 Закону № 551-XIV військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

При цьому, за положеннями статті 4 Закону № 551-XIV військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Статтею 48 Закону № 551-XIV на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до статті 48 Закону № 551-XIV Командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

В силу вимог статей 83-86 Закону № 551-XIV на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром, (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

За статтею 87 Закону № 551-XIV дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Отже, строк накладення дисциплінарного стягнення пов`язується не з датою скоєння дисциплінарного проступку, а лише з датою його виявлення (коли командир/начальнику стало про це відомо).

Враховуючи, що акт за результатами службового розслідування було оформлено 29 жовтня 2022 року, а наказ «Про результати службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30 серпня 2022 року № 443ад та від 30 вересня 2022 року № 113», яким на командира авіаційної ланки ІНФОРМАЦІЯ_3 військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани, видано 08 листопада 2022 року, тобто у межах одного місяця з дати завершення службового розслідування, встановлений частиною другою статті 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України строк не пропущено.

Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03 жовтня 2019 року № 160-ІХ (далі - Закон № 160-ІХ) визначено підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.

Згідно із підпунктами 3-5 частини першої статті 1 вказаного Закону командир (начальник) - командир (начальник, керівник) військової частини, установи, організації, закладу; матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності; пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

За частиною першою статті 3 Закону № 160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону № 160-ІХ умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України (частина третя статті 3 Закону № 160-ІХ).

Відповідно до статті 4 Закону № 160-ІХ особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Згідно із статтею 8 Закону № 160-ІХ посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону № 160-ІХ командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.

Згідно із частиною першою статті 6 Закону № 160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Частиною третьою статті 6 Закону № 160-ІХ встановлено, що особа за шкоду, завдану розкраданням або втратою озброєння, зброї та боєприпасів до неї, несе підвищену матеріальну відповідальність у кратному співвідношенні до вартості такого майна, але не більше десятикратного розміру. Перелік озброєння, зброї та боєприпасів до неї, нестача або розкрадання яких відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до їх вартості, визначається Кабінетом Міністрів України.

Обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування (частина третя статті 9 Закону № 160-ІХ).

Таким чином, до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі встановлення в ході службового розслідування завдання ним прямої дійсної шкоди державі, внаслідок протиправної поведінки у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням ним обов`язків військової служби або службових обов`язків та встановленням причинного зв`язку між протиправною поведінкою такої особи і завданою шкодою із обов`язковим встановленням вини особи в завданні такої шкоди.

Під час проведення службового розслідування комісією має бути перевірено та встановлено наявність/відсутність обставин, що виключають матеріальну відповідальність.

Також, Закон № 160-ІХ розмежовує підстави для застосування до особи обмеженої матеріальної відповідальності та повної або підвищеної матеріальної відповідальності.

При цьому, відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 333/7160/17, у спорах щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за № 1503/31371, (далі - Порядок № 608) визначено підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.

Згідно з пунктом 7 Порядку № 608 службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Відповідно до пункту 1 розділу II Порядку № 608 службове розслідування може призначатися у разі втрати або викрадення зброї чи боєприпасів.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За пунктом 3 розділу II Порядку № 608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Згідно із пунктом 1 розділу III Порядку № 608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування.

Відповідно до пункту 3 розділу III Порядку № 608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Згідно із пунктами 1-6 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Відповідно до пунктів 1-2 розділу VI Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).

У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Розділом VIII Порядку № 608 врегульовано особливості проведення службового розслідування за фактами завданої державі матеріальної шкоди.

Так, у разі виявлення факту завдання шкоди державі командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає службове розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Під час проведення такого службового розслідування додатково необхідно з`ясувати: наявність шкоди; протиправну поведінку особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; ступінь нанесення матеріальної шкоди (пошкодження, псування або втрата військового майна); умисність чи необережність дій (бездіяльність) винної особи та обставини, за яких заподіяно шкоду.

До матеріалів службового розслідування долучається довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини.

З наданих позивачем в суді першої інстанції пояснень, які були отримані від нього як від свідка за його згодою відповідно до вимог статті 93 КАС України, вбачається, що 25 лютого 2022 року він прибув до військової частини НОМЕР_1 , згодом переміщений до санітарної (медичної) частини, де був прийнятий на посаду та отримав зброю і боєприпаси, а саме: 5,45 мм автомат АК-74 заводський № НОМЕР_4 , 4 магазини, підсумок, ремінь, 5,45 мм набої В-36-270-89 у кількості 120 шт. В подальшому переміщений до свого підрозділу. 06 березня 2023 року до нього підійшов капітан ОСОБА_16 та оголосив про те, що позивач разом із групою направляється на навчання до АДРЕСА_3 . У зв`язку з цим позивач взяв зброю, боєприпаси, які йому були видані. Пояснив, що на стоянці авіаційної техніки ІНФОРМАЦІЯ_3 військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_2 наказав здати зброю йому на зберігання на час відрядження майора ОСОБА_1 з огляду на те, що остання не знадобиться у відрядженні під час пілотування. У його відрядженні не вказана ця зброя, та вона не була його табельною зброєю. На виконання усного наказу позивач ОСОБА_1 віддав цю зброю особисто ОСОБА_2 . Свідками вказаного стали ОСОБА_16 та ОСОБА_15 .

Як зазначив позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 загинув у повітряному бою, тому достеменно встановити обставини, куди було у подальшому передано зброю, він не має можливості.

За твердженнями позивача, він у встановленому порядку виконав усний наказ ОСОБА_2 , який був начальником служби, а безпосереднім начальником позивача - ОСОБА_15 , який був свідком передачі зброї 06 березня 2022 року на стоянці авіаційної техніки ІНФОРМАЦІЯ_3 ВЧ НОМЕР_1 .

На запитання представника відповідача в ході судового розгляду справи в суді першої інстанції, чому позивач не здав зброю належним чином після отримання наказу, свідок ОСОБА_1 пояснив, що ситуація, яка склалася на той час не давала можливості додатково їздити та відлучитися від групи з цією метою. До того ж, на його думку, усний наказ ОСОБА_2 не був злочинним.

В матеріалах справи наявні пояснення позивача від 20 вересня 2022 року, наданих під час службового розслідування, в яких ОСОБА_1 повідомляв відповідача, що 06 березня 2022 року для відбуття у відрядження з групою офіцерів він прибув на стоянку ІНФОРМАЦІЯ_3, при ньому був автомат АК-74 заводський № НОМЕР_4, чотири магазини, підсумок та 5,45 мм набої у кількості 120 шт, та цього ж дня майор ОСОБА_2 , який на той момент виконував обов`язки командира, наказав здати зброю йому на зберігання на час відрядження майора ОСОБА_1 . Свідками передачі автомата АК-74, чотирьох магазинів, підсумка та набоїв були підполковник ОСОБА_15 та капітан ОСОБА_16 .

Інструкцією про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 29 червня 2005 року № 359, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 серпня 2005 року за № 933/11213 (далі - Інструкція № 359), визначено порядок організації обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів до неї військовослужбовцям у структурних підрозділах Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України та Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (далі - структурні підрозділи), командуваннях видів Збройних Сил України, інших органах військового управління (далі - органи військового управління), військових частинах (на кораблях), військових навчальних закладах, установах та організаціях Міністерства оборони України, Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - військові частини), а також національному персоналу з числа військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, який бере участь у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки (далі - національний персонал).

Відповідно до пункту 1 частини ІІ Інструкції № 359 в службі РАО військової частини облік стрілецької зброї та боєприпасів ведеться за книгою обліку наявності та руху військового майна (додаток 11), книгою обліку за номерами і закріплення озброєння та техніки (додаток 12), а стрілецької зброї, яка встановлена на бойових машинах, - відповідними службами за книгою обліку озброєння та техніки за номерами і технічним станом (додаток 13).

Пунктом 2 Інструкції № 359 встановлено, що у підрозділах військової частини облік стрілецької зброї та боєприпасів ведеться за книгою видачі зброї та боєприпасів (додаток 5), книгою обліку за номерами і закріплення озброєння та техніки (додаток 12), книгою обліку озброєння та техніки за номерами і технічним станом, відомістю закріплення зброї за особовим складом (додаток 14), книгою прийняття та здавання чергування, форма якої наведена в додатку 9 до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, книгою обліку наявності та руху військового майна в підрозділі (додаток 15), книгою обліку військового майна, виданого в тимчасове користування (додаток 16), книгою огляду (перевірки) озброєння, техніки та боєприпасів роти, форма якої наведена в додатку 11 до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, роздавально-здавальною відомістю боєприпасів на пункті бойового постачання військової частини (додаток 17).

Згідно з пунктом 13 Інструкції № 359 особиста зброя офіцерів і прапорщиків (мічманів) підрозділу та боєприпаси до неї видаються черговим частини в порядку, установленому командиром військової частини, та за його особистим дозволом.

У разі оголошення тривоги (збору) стрілецьку зброю і боєприпаси офіцерському складу, прапорщикам (мічманам), військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, і військовослужбовцям-жінкам черговому частини дозволяється видавати за карткою замість зданої на зберігання зброї (додаток 27). У цьому разі запис у книзі видачі зброї та боєприпасів (додаток 5) не робиться. Картки замість зданої на зберігання зброї реєструються в книзі реєстрації облікових документів (додаток 28) служби РАО військової частини.

За пунктом 18 Інструкції № 359 військовослужбовцям, які відбувають у відрядження зі зброєю, до посвідчення про відрядження записуються вид, номер стрілецької зброї і кількість виданих до неї боєприпасів із зазначенням найменування, виробничих даних на боєприпасах та їх кількості. Запис скріплюється підписом особи, яка підписала посвідчення про відрядження, і гербовою печаткою військової частини. Найменування, кількість, номери стрілецької зброї та боєприпасів, призначених для озброєння команди (варти), записуються в посвідчення про відрядження старшого команди (варти).

У книзі видачі зброї та боєприпасів (додаток 5) під час отримання стрілецької зброї та боєприпасів військовослужбовцями, які відбувають у відрядження зі зброєю, після дати видачі черговим підрозділу (військової частини) записуються номер і дата посвідчення про відрядження, а також зазначається дата повернення цього військовослужбовця з відрядження.

У разі прибуття військовослужбовців до місця призначення стрілецька зброя і боєприпаси, якщо вони не потрібні для виконання службового завдання, здаються на короткострокове зберігання до військової частини або до органу Служби правопорядку за місцем відрядження. При цьому оформлення зброї здійснюється в книзі видачі зброї та боєприпасів військової частини або органу Служби правопорядку, для цього в ній визначається окремий розділ.

Стрілецька зброя і боєприпаси військовослужбовців, які прибули у відрядження, зберігаються в окремій ставниці, шафі, ящику в місці зберігання зброї та боєприпасів, визначеному наказом командира військової частини. Ставниця, шафа, ящик замикаються і запечатуються печаткою чергового підрозділу.

Таким чином, стрілецька зброя та боєприпаси для неї, видаються виключно під особистий підпис військовослужбовця, який її отримує.

При цьому, Інструкція № 359, яка регулює порядок ведення обліку військового майна, а також положення Статуту внутрішньої служби ЗСУ встановлюють певні алгоритми взаємодії та правила поведінки для військовослужбовців, в тому числі в частині обліку, видачі, отримання, здачі військового майна та його списання, і покладають на відповідальних осіб обов`язок дотримуватися цих алгоритмів і правил, з метою недопущення розкрадання, викрадення, втрати тощо військового майна, та подальшого його використання в незаконний спосіб, поза межами військової служби.

Відповідно до статті 35 Закону № 548-XIV накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом.

Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

В цій правовій ситуації колегія суддів вважає правильним твердження суду першої інстанції, що саме на ОСОБА_1 покладено обов`язок щодо збереження ввіреного йому військово майна до моменту передачі його на зберігання у порядку, встановленому Інструкцією № 359.

Втім, враховуючи встановлені обставини, можна дійти висновку, що майор ОСОБА_1 , отримавши у встановленому порядку стрілецьку зброю та боєприпаси, не забезпечив належне збереження ввіреного військового майна, допустив його втрату внаслідок порушення встановленого порядку зберігання та передачі зброї.

Відсутність належного документального оформлення передачі зброї, а також неінформування командування про зміну місця зберігання майна та його втрату свідчать про недотримання військовослужбовцем вимог зазначених в спірному наказі конкретних норм чинного законодавства та статутів Збройних Сил України.

Отже, дії позивача обґрунтовано кваліфіковані як дисциплінарний проступок, а накладене дисциплінарне стягнення у вигляді догани та притягнення його до підвищеної матеріальної відповідальності у визначеному законодавством порядку є правомірними.

Доводи позивача, які повторені в рішенні суду першої інстанції, про те, що стягнення шкоди можливе лише в межах цивільного або кримінального провадження, є необґрунтованими та спростовуються змістом оскаржуваного наказу, який не містить рішень про безпосереднє стягнення шкоди з позивача в судовому порядку чи звернення до органів примусового виконання.

В межах цієї справи предметом спору є правомірність видання наказу командира військової частини № 136 від 08 листопада 2022 року, яким, зокрема, було затверджено висновки службового розслідування, визнано наявність шкоди, заподіяної майором ОСОБА_1 внаслідок втрати стрілецької зброї та боєприпасів, та прийнято рішення про внесення відповідних сум до книги обліку нестач військової частини.

Такий наказ відповідає вимогам Закону № 160-ІХ та не є виконавчим документом. Він лише відображає управлінське рішення командира частини щодо визнання факту шкоди, її розміру та підстав для притягнення до відповідальності. У разі незгоди особи зі змістом цього наказу вона має право оскаржити його у порядку адміністративного судочинства, що й відбулося у даній справі.

Посилання апелянта на крайню необхідність як підставу для передачі стрілецької зброї є безпідставними та не підтверджуються належними і допустимими доказами.

Згідно зі статтею 39 Кримінального кодексу України не є кримінальним правопорушенням заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам у стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожує особі, правам інших осіб, суспільним чи державним інтересам, якщо цю небезпеку в конкретній обстановці не можна було усунути іншими засобами і не було допущено перевищення меж такої необхідності.

Проте в даній справі жодних доказів існування реальної, безпосередньої та невідворотної загрози, яка б потребувала негайної передачі зброї без документального оформлення, позивачем не надано.

Навпаки, встановлено, що передача автомата АК-74 та боєприпасів відбулася у звичайному службовому порядку перед виїздом у відрядження, без будь-яких обставин, які б об`єктивно унеможливлювали дотримання чинної процедури передачі майна.

Вказане свідчить про відсутність умов, за яких можна було б обґрунтовано посилатися на стан крайньої необхідності як обставину, що виключає матеріальну відповідальність.

Така передача зброї була здійснена з порушенням порядку, визначеного Інструкцією № 359, і не підтверджена жодним письмовим чи оперативним розпорядженням командування, яке могло б її легітимізувати.

Отже, стан крайньої необхідності не доведено, а сам факт передачі зброї без належного оформлення свідчить про порушення Інструкції № 359 та вимог законодавства щодо збереження військового майна.

Довід позивача про те, що він лише виконував усний наказ майора ОСОБА_2 щодо передачі зброї, не може бути підставою для звільнення його від відповідальності, оскільки передача зброї, навіть за наказом належного командира (начальника), повинна здійснюватися у чітко визначеному порядку, встановленому Інструкцією № 359 і виключно під особистий підпис у книзі видачі та приймання зброї.

Крім того, позивач не лише не оформив належним чином передачу зброї, а й не доповів про зміну відповідальної особи та про втрату зброї після загибелі ОСОБА_2 .

Отже, навіть у випадку отримання наказу, який не був явно злочинним, невиконання обов`язку щодо забезпечення обліку та збереження зброї, а також порушення встановленої процедури передачі матеріальних засобів не звільняє позивача від відповідальності за допущену втрату.

Щодо доводів позивача про наявність у нього так званого бойового імунітету, встановленого Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо визначення обставин, що виключають кримінальну протиправність діяння та забезпечують бойовий імунітет в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2124-IX, який набрав чинності 21 березня 2022 року.

В цьому контексті позивач стверджує, що втрата ввіреної йому зброї сталася в умовах бойової обстановки та в процесі виконання завдань із забезпечення обороноздатності України, що, на його думку, виключає можливість притягнення його до дисциплінарної або матеріальної відповідальності.

Разом з тим, суд наголошує, що бойовий імунітет, як спеціальна форма звільнення від відповідальності, застосовується виключно за наявності встановлених законом умов, а саме: якщо наслідки, що настали (втрата військового майна, особового складу, техніки), були непередбачуваними з урахуванням розумної обачності при плануванні або виконанні бойового завдання, або якщо такі наслідки охоплювалися виправданим ризиком, обумовленим потребами оборони України. При цьому бойовий імунітет не застосовується у випадках порушення порядку, встановленого законами, підзаконними нормативними актами або статутами Збройних Сил України.

Втім, позивач не надав суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що втрата стрілецької зброї мала місце саме під час безпосереднього виконання бойового завдання або в умовах, що унеможливлювали дотримання встановленого порядку зберігання та обігу зброї. Навпаки, з наданих пояснень і документів вбачається, що передача зброї позивачем іншій службовій особі відбувалась під час підготовки до відбуття у відрядження і не пов`язувалась з бойовою обстановкою.

Позивач не довів ані того, що він отримав офіційний наказ на відрядження із вказівкою на віддачу зброї під час його виконання, ані того, що він перебував у ситуації, яка виключала можливість дотримання встановленої процедури здачі зброї на відповідальне зберігання. Також не надано доказів того, що втрата зброї була зумовлена безпосередньо обстановкою збройного протистояння чи застосуванням сили, як це передбачено законодавством для звільнення від відповідальності в межах бойового імунітету.

У зв`язку з викладеним, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що посилання позивача на положення про бойовий імунітет є необґрунтованими та не підтверджуються жодними належними доказами, а отже, не можуть бути підставою для звільнення від дисциплінарної або матеріальної відповідальності, встановленої чинним законодавством України.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, неповністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, а його висновки не відповідають обставинам справи, то відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

За відсутності підстав для задоволення позовних вимог судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування окремих пунктів наказу.

Відмовити в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Антонеску Олени Георгіївни про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Штульман І.В.