Справа № 160/3821/24
Суддя: Рянська Вікторія В'ячеславівна
Дата ухвалення: 2025-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2025 рокуСправа № 160/3821/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рянської В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , подана представником позивача адвокатом Єрьоміною Вікторією Анатоліївною, у якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасного остаточного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні, а саме ненарахування та невиплати компенсації за всі дні невикористаної відпустки як учаснику бойових дій;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку, а саме ненарахування та невиплати компенсації за всі дні невикористаної відпустки як учаснику бойових дій, за період з 28.12.2017 до 31.01.2024, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.
Ухвалою суду від 14.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи, витребувано у відповідача відомості із підтверджуючими доказами щодо: розміру сум грошового забезпечення, нарахованого та виплаченого позивачу за останні два повних календарних місяці, що передували місяцю звільнення (жовтень, листопад 2017 року), із зазначенням місяця, складових нарахованих та виплачених сум; розміру середньомісячного та середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці служби позивача (жовтень, листопад 2017 року), розрахованого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 08.02.1995 № 100; розміру грошового забезпечення та інших платежів, що були фактично нараховані та виплачені при проведенні розрахунку при звільненні позивача, із визначенням їх складових, розміру суми нарахованих та утриманих податків та зборів; розміру усіх сум, невиплачених позивачеві при звільненні, тобто розмір недоплачених сум, відомості про їх виплату із зазначенням дати, розміру сплачених коштів та виду нарахувань, розміру суми нарахованих та утриманих податків та зборів; довідку про розмір нарахованої та виплаченої позивачеві компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій.
Витребувані докази від відповідача до суду не надійшли як і повідомлення про неможливість їх подання.
Згідно з частиною дев`ятою статті 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.
Станом на час розгляду справи інших заяв по суті справи до суду не надійшло. Частиною четвертою статті 159 КАС України передбачено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 21.11.2015, виданого Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_3 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.12.2017 № 274 ОСОБА_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 26.12.2017 № 248 з військової служби у запас відповідно до пункту «а» частини шостої, з урахуванням підпункту «і» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 28.12.2017 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.02.2024 у справі № 160/22803/23, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.06.2024, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 141756,07 грн, та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до дня фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати.

Як встановлено судом у вказаному рішенні, при звільненні з позивачем не було здійснено повного розрахунку в частині виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 01.12.2017.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного від 03.10.2022 у справі № 160/11063/22, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.03.2023, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 до 01.12.2017, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 до 01.12.2017 індексацію грошового забезпечення, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

У рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.02.2024 у справі № 160/22803/23 судом встановлено, що 30.08.2023 відповідно до виписки з карткового рахунку та розрахунково-платіжної відомості № 303 позивачу нараховано та виплачено грошові кошти у розмірі 68623,77 грн на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.10.2022 у справі № 160/11063/22. Відповідно довідки про доходи № 1154 від 28.12.2023 грошове забезпечення позивача за жовтень 2017 року становить 11783,20 грн, за листопад 2017 року - 11783,20 грн, середньоденна заробітна плата за останні два місяці перед звільненням - 386,33 грн, середньомісячна заробітна плата за останні два місяці перед звільненням - 11783,20 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до статті першої Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до абзацу 1 пункту першого статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Як визначено частиною другою цієї ж статті до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з частиною третьою статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008), яке визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до пункту 242 Положення № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Аналіз правових норм свідчить, що у випадку звільнення військовослужбовця з військової служби з ним має бути проведено повний розрахунок за всіма видами належного йому на день звільнення продовольчого, речового та грошового забезпечення.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення 28.12.2017, проте розрахунки на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2023 у справі № 160/14649/23, що набрало законної сили 19.10.2023, з ним проведено 31.01.2024.

Отже, станом на день виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення відповідач не провів з ним розрахунок у повному обсязі.

Суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Законом № 2011-ХІІ та Положенням № 1153/2008 не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця.

Враховуючи, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України (у редакції станом на дату звільнення позивача) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 вказаного Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Оскільки відповідач не провів із позивачем на день його звільнення (виключення зі списків особового складу військової частини) 28.12.2017 розрахунок у повному обсязі, позивач відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Щодо періоду затримки розрахунку при звільненні, за який виникає обов`язок виплатити позивачу середній заробіток, суд зазначає таке.

31.01.2024 позивачу було перераховано 15724,87 грн компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення, в порядку виконання відповідачем рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2023 у справі № 160/14649/23.

Період затримки розрахунку при звільненні розпочинається з першого дня після звільнення, а закінчується днем, що передує дню остаточного розрахунку, оскільки саме в цей період у роботодавця існує заборгованість перед звільненим працівником.

Таким чином, період затримки розрахунку при звільненні позивача становить з 29.12.2017 (наступний день після звільнення) до 30.01.2024 (день, що передує дню остаточного розрахунку), усього 2224 дні.

При розрахунку розміру середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні суд виходить з такого.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100), який застосовується до правовідносин щодо обчислення середньої заробітної плати у визначених ним випадках, зокрема в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідачем на виконання ухвали від 14.02.2024 не надано витребувані судом докази, необхідні для розрахунку середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні.

Додані до позовної заяви матеріали також не містять відомостей про розмір сум грошового забезпечення, нарахованого та виплаченого позивачу за останні два повних календарних місяці, що передували місяцю звільнення (жовтень, листопад 2017 року), із зазначенням місяця, складових нарахованих та виплачених сум, розміру середньомісячного та середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці служби позивача (жовтень, листопад 2017 року), розрахованого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 08.02.1995 № 100, розмір грошового забезпечення та інших платежів, що були фактично нараховані та виплачені при проведенні розрахунку при звільненні позивача, із визначенням їх складових, розміру суми нарахованих та утриманих податків та зборів, розміру усіх сум, невиплачених позивачеві при звільненні, тобто розмір недоплачених сум, відомості про їх виплату із зазначенням дати, розміру сплачених коштів та виду нарахувань, розміру суми нарахованих та утриманих податків та зборів, довідки про розмір нарахованої та виплаченої позивачеві компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій.

Як встановлено у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного від 14.02.2024 у справі № 160/22803/23, що набрало законної сили 27.06.2024, відповідно довідки про доходи № 1154 від 28.12.2023 грошове забезпечення позивача за жовтень 2017 року становить 11783,20 грн, за листопад 2017 року - 11783,20 грн, середньоденна заробітна плата за останні два місяці перед звільненням - 386,33 грн, середньомісячна заробітна плата за останні два місяці перед звільненням - 11783,20 грн.

Згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки під час судового розгляду встановлено порушення відповідачем строків виплати належних при звільненні позивачеві сум грошової компенсації невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, враховуючи ненарахування та невиплату ОСОБА_1 відповідачем середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 29.12.2017 до 30.01.2024.

З огляду на те, що розмір відшкодування за час затримки не може перевищувати 6 місяців (183 дні з 29.12.2017 до 29.06.2018), суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у сумі 70698,39 грн (386,33 грн х 183 дні).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного від 14.02.2024 у справі № 160/22803/23 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 141756,07 грн. Такий середній заробіток було обчислено за період затримки розрахунку з 29.12.2017 до 29.08.2023 в частині виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 01.12.2017.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 70698,39 грн.

Суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні зменшується на суму податків і зборів.

Така позиція щодо застосування норм права викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 2340/3023/18.

З системного аналізу матеріалів справи, наведених норм законодавства, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з виходом за межі позовних вимог в частині оборання способу захисту порушеного права позивача.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій, докази понесення ним інших судових витрат у справі відсутні, у зв`язку з чим розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 29.12.2017 до 30.01.2024 в частині виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в частині виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 29.12.2017 до 30.01.2024 в сумі 70698,39 грн (сімдесят тисяч шістсот дев`яносто вісім гривень 39 копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 .

Повний текст рішення складено 15.05.2025.

Суддя В.В. Рянська