Справа № 640/496/22
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2025-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року

м. Київ

справа № 640/496/22

адміністративне провадження № К/990/47492/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Стародуба О.П., суддів: Кравчука В.М., Єзерова А.А., розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 (у складі головуючого судді Головенка О.Д., суддів: Колеснікової І.С., Перепелиці А.М.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2024 (у складі головуючого судді Сорочка Є.О., суддів: Чаку Є.В., Єгорової Н.М.)

у справі №640/496/22 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України про визнання протиправною постанови.

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому просила:

- визнати противоправною єдину формулу розрахунку обов`язкової плати при призначенні субсидій, внесену в п-848-1995, як зміни постановою Кабінету Міністрів України у Документі 409-2014-п, чинний, поточна редакція - Редакція від 10.11.2021, підстава - 1144-2021-п,

13) 3. Пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1156 «Про новий розмір витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого нічного побутового палива у разі надання житлової субсидії» (Офіційний вісник України, 1998 р., № 30, ст. 1129; 1999 р., № 20, ст. 886; 2000 р., № 5, ст. 178; 2003 р., № 21, ст. 932; 2007 р., № 2, ст. 69; 2010 р., № 55, ст. 1869, № 71, ст. 2561; 2011 р., № 53, ст. 2116) викладену в такій редакції:

« 1. Установити, що за умови призначення житлової субсидії за користування житлом, його утримання та оплату послуг: водо-, тепло-, газопостачання, водовідведення. електроенергії, вивезення побутового сміття та рідких нечистот (житлово-комунальні послуги) в межах соціальної норми житла та соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами, громадяни, які зареєстровані і фактично проживають у житловому приміщенні (будинку), сплачують частку середньомісячного сукупного доходу за попередні шість місяців, що передують місяцю звернення, а за придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива - частку їх середньомісячного сукупного доходу за попередній календарний рік (Ро), яка визначається за такою формулою: Ро = Кд/Кг * Рг, пояснення: (дохід однієї особи/на прожитковий мінімум/2*15%> - відсоток встановлений МУ)»;

- зобов`язати Кабінет Міністрів України та Міністерство соціальної політики України повернутися до постанови Кабінету Міністрів України від 27 липня "Пункт 1 Документ 1156-98-п, попередня редакція - Редакція від 01.01.2012 «Про новий розмір витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива у разі надання житлової субсидії»:

« 1. Установити, що за умови призначення житлової субсидії за користування житлом, його утримання та оплату послуг: тепло-, газопостачання, водовідведення, електроенергії, вивезення побутового сміття та рідких нечистот (житлово-комунальні послуги) в межах норми володіння чи користування загальною площею житла та нормативів користування зазначеними послугами громадяни, зареєстровані у житловому приміщенні (будинку), сплачують 15 відсотків середньомісячного сукупного доходу, а за придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива - 15 відсотків їх річного сукупного доходу

(Абзац 1 п. 1 із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 621 (621-2010-п) від 14.07.2010).

Якщо у складі зареєстрованих та таких, що проживають у житловому приміщенні (будинку), осіб є діти, інваліди першої або другої групи і середньомісячний сукупний дохід на одного зареєстрованого у житловому приміщенні (будинку) громадянина не перевищує прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць та якщо у житловому приміщенні (будинку) зареєстровані і проживають тільки непрацездатні громадяни, розмір плати за житлово-комунальні послуги в межах норми володіння чи користування загальною площею житла та нормативів користування зазначеними послугами за умови призначення житлової субсидії становить 10 відсотків середньомісячного сукупного доходу, а за придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива - 10 відсотків річного сукупного доходу».

(Абзац 2 пункту 1 в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1361 (1361-2000-п) від 31.08.2000; із змінами, внесеними згідно з постановами Кабінету Міністрів України № 448 (448-2001-п) від 06.05.2001, № 702 (702-2003-п) від 15.05.2003, в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 3 (3-2007-п) від 10.01.2007; із змінами, внесеними згідно з постановами Кабінету Міністрів України № 621 (621-2010-п) від 14.07.2010, № 728 (728-2011-п) від 06.07.2011).

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалась на те, що оскільки розрахунок обов`язкової плати по єдиній формулі, порушує права і інтереси людини на справедливість при отриманні субсидії, то уряду необхідно повернутись до попереднього розрахунку, де обов`язкова плата для непрацюючих складала 10%, а для працюючих - 15% середньомісячного сукупного доходу (за придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива - 10% та 15% річного сукупного доходу відповідно).

Також покликалась на те, що прийнята формула суперечить статті 26, частині 6 статті 48 Бюджетного кодексу України та не відповідає інтересам держави, що спричиняє нераціональне використання бюджетних коштів.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Кабінет Міністрів України 27.07.1998 прийняв постанову №1156 «Про новий розмір витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива у разі надання житлової субсидії» (далі - Постанова № 1156).

Пунктом 1 Постанови № 1156 у редакції, що діяла з 01.01.2012 з 30.09.2014, установлено, що за умови призначення житлової субсидії за користування житлом, його утримання та оплату послуг водо-, тепло-, газопостачання, водовідведення, електроенергії, вивезення побутового сміття та рідких нечистот (житлово-комунальні послуги) в межах норми володіння чи користування загальною площею житла та нормативів користування зазначеними послугами громадяни, зареєстровані у житловому приміщенні (будинку), сплачують 15 відсотків середньомісячного сукупного доходу, а за придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива- 15 відсотків їх річного сукупного доходу.

Якщо у складі зареєстрованих та таких, що проживають у житловому приміщенні (будинку), осіб є діти, інваліди першої або другої групи і середньомісячний сукупний дохід на одного зареєстрованого у житловому приміщенні (будинку) громадянина не перевищує прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць та якщо у житловому приміщенні (будинку) зареєстровані і проживають тільки непрацездатні громадяни, розмір плати за житлово-комунальні послуги в межах норми володіння чи користування загальною площею житла та нормативів користування зазначеними послугами за умови призначення житлової субсидії становить 10 відсотків середньомісячного сукупного доходу, а за придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива - 10 відсотків річного сукупного доходу.

Розмір витрат на оплату житлово-комунальних послуг у межах норм споживання та розмір субсидій визначаються окремо за кожний вид послуг. При цьому розмір витрат на оплату послуги визначається пропорційно частці вартості цієї послуги у загальній сумі вартості житлово-комунальних послуг. У випадках коли протягом терміну призначення субсидії фактична плата за окремий вид послуг змінюється, перерахунок розміру витрат та розміру субсидій на оплату житлово-комунальних послуг у межах норм споживання здійснюється лише за цим окремим видом послуг.

Якщо обсяг витрачання води, тепла, газу та електроенергії вимірюється засобами їх обліку, під час підтвердження права на отримання субсидії на наступний строк розмір витрат громадян на оплату житлово-комунальних послуг (15 чи 10 відсотків середньомісячного сукупного доходу зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) зменшується на 2 відсотки, але не більш як на 6 відсотків відповідно за кожні 10 відсотків зменшення загальної суми вартостей фактично використаних послуг у попередньому періоді проти суми їх вартостей за встановленими нормами споживання.

Кабінет Міністрів України постановою «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» №409 від 06.08.2014, яка набрала чинності 01.10.2014 (далі - Постанова №409), вніс зміни, зокрема, до пункту 1 Постанови № 1156, якими, окрім іншого, визначалась формула розрахунку частки плати за послуги для домогосподарства (частка доходу).

Надалі, до пункту 1 Постанови № 1156 вносилися зміни постановами Кабінету Міністрів України №373 від 17.04.2019, №1144 від 03.11.2021 та №651 від 27.06.2023.

Таким чином, у відповідності до згаданих змін, пункт 1 Постанови № 1156, станом на момент подання позовної заяви (05.01.2022), був викладений у наступній редакції:

«Установити, що розмір обов`язкового відсотка платежу визначається для домогосподарств, які одержують житлову субсидію на оплату абонентського обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг, житлово-комунальних послуг, а також витрат на управління багатоквартирним будинком (далі - послуги), як частка середньомісячного сукупного доходу, а для домогосподарств, які одержують субсидію на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, оплату житлово-комунальних послуг, - як частка сукупного доходу за попередній календарний рік, яка розраховується за такою формулою:

Ро = Кд/Кг * Рг,

де Ро - частка плати за послуги для домогосподарства (частка доходу), яка для розрахунку субсидії округлюється до двох знаків після коми;

Кд - коефіцієнт доходу домогосподарства - відношення розміру середньомісячного сукупного доходу домогосподарства в розрахунку на одну особу до прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць, встановленого на дату, з якої призначається субсидія;

Кг - базовий коефіцієнт доходу для призначення субсидії - два прожиткових мінімуми на одну особу в розрахунку на місяць (Кг = 2);

Рг - базова норма плати за житлово-комунальні послуги - 15 відсотків середньомісячного сукупного доходу домогосподарства (Рг = 15)».

Вважаючи згадану вище формулу розрахунку обов`язкової плати при призначенні субсидій протиправною, позивачка покликалась на те, що помісячне нарахування субсидій має здійснюватись на підставі розробленої нею формули, а також на те, що Уряду необхідно повернутись до попереднього розрахунку, де обов`язкова плата для непрацюючих складала 10%, а для працюючих - 15% середньомісячного сукупного доходу (за придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива - 10% та 15% річного сукупного доходу відповідно).

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕНЬ СУДІВ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ

Київський окружний адміністративний суд рішенням від 13.09.2023, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2024, у задоволенні позову відмовив.

Ухвалюючи вказані судові рішення, суди попередніх інстанції виходили з того, що з огляду на письмові докази, що наявні в матеріалах справи, судом встановлено відсутність порушених матеріальних прав та інтересів позивача в зв`язку з прийняттям оскаржуваного нормативного акту. Крім того, сама по собі суб`єктивна незгода позивача з формулами розрахунку субсидій, у випадку відсутності порушених майнових прав позивача за наслідками застосування органом, що нараховує субсидію, таких формул, не може бути підставою для скасування нормативно-правового акту, яким ці формули затверджені.

Також суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваного нормативно - правового акту, відповідач діяв у спосіб, визначений чинним законодавства України та у межах визначених повноважень.

Суд апеляційної інстанції залишаючи без змін рішення суду першої інстанції виходив з того, що оскільки будь-яких доказів оскарження та визнання незаконними постанов Кабінету Міністрів України, якими вносилися зміни до Постанови №1156, матеріали справи не містять, а отже відсутні підстави вважати неправомірною формулу розрахунку частки плати за послуги для домогосподарства (частка доходу), що наведена в пункті 1 Постанови № 1156.

Крім того, суд апеляційної інстанції виходив з того, що в силу принципу розподілу влади, суд не наділений повноваженнями втручатися у нормотворчу діяльність органів законодавчої чи виконавчої влади, надаючи вказівки щодо запровадження того чи іншого правового регулювання, а тому, суд у цій справі не може зобов`язати Кабінет Міністрів України повернутись до правового регулювання пункту 1 Постанови № 1156, на якому наполягає позивачка.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ, ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Не погоджуючись із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, позивачка подала до Верховного Суду касаційну скаргу.

В обґрунтування касаційної скарги покликається на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зокрема, покликається на те, що запроваджена змінами до Постанови № 1156 формула обрахунку частки плати за послуги для розрахунку субсидії є необґрунтованою, оскільки здійснює індивідуальний розрахунок для кожної людини окремо, а потім помножує на загальний відсоток для всіх, що порушує статтю 22 Конституції України.

Також покликається на те, що суд першої та апеляційної інстанцій не врахували та проігнорували її покликання на порушення статті 22 Конституції України, де вказано про рівність за соціальними ознаками.

Також покликається на те, що в прохальній частині свого позову вона просила повернутися до постанови КМУ України № 1156 від 1998 року в редакції станом на 2012 рік, де обов`язкова частина для окремих категорій населення була для всіх однакова та вказувалась у відсотках.

Як на підставу касаційного оскарження, особа, яка подала касаційну скаргу, покликається на те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права, що міститься у статті 22 Конституції України у відповідних правовідносинах.

Просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Відповідачі у відзивах на касаційну скаргу просили у її задоволенні відмовити, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Відповідно до статті 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 113 Конституції України та частини 1 статті 1 Закону України від 27.02.2014 №794-VII «Про Кабінет Міністрів України» (далі - Закон № 794-VII) Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Частинами 1, 2 статті 49 Закону № 794-VII визначено, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Статтею 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги від 09.11.2017 №2189-VIII передбачено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належить встановлення порядку надання житлових субсидій населенню в частині забезпечення надання житлових субсидій як частки вартості житлово-комунальних послуг, у тому числі їх виплати у грошовій формі.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1156 було визначено розмір витрат, які сплачуються в разі призначення житлової субсидії.

В подальшому, в зазначену постанову, в т.ч. постановою №409, вносились зміни, зокрема, в частині визначення та зміни формули обчислення розмір витрат, які сплачуються в разі призначення житлової субсидії.

Верховним Судом уже розглядалась справа за участю того ж позивача та відповідача щодо того ж нормативно-правового акта.

Так, у постанові від 15.04.2024 у справі № 640/495/22, предметом оскарження, у якій також була постанова №409, Верховний Суд дійшов наступних висновків:

«судами встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка має право на отримання субсидії на оплату житлово-комунальних послуг і така субсидія їй виплачується готівкою, відповідно до чинного законодавства. Тобто, позивач є учасницею правовідносин, на які поширюється дія оспорюваного нею положення постанови КМУ.

Водночас, позивачем не доведено та не аргументовано, яким чином запроваджений оспорюваним нею положенням постанови КМУ порядок нарахування субсидії (у розмірі соціальних нормативів) порушує її індивідуально визначені права та/або охоронювані законом інтереси.

Доказів того, що із запровадженням спірного нормативного припису розмір її субсидії безпідставно зменшився та/або що вона втратила право на таку субсидію ОСОБА_1 не надано. Навпаки - з доказів, наданих позивачем, судами встановлено і не заперечується заявником, що вона отримує вказану субсидію в належному розмірі.»

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що запроваджуючи оскаржувану формулу обчислення розміру обов`язкового відсотка платежу, який сплачується у випадку призначення житлової субсидії, відповідач діяв у спосіб, визначений чинним законодавства України та у межах визначених повноважень.

Також судами попередніх інстанцій встановлено відсутність порушених матеріальних прав та інтересів позивача в зв`язку з прийняттям оскаржуваного нормативного акту.

За таких обставин суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли висновку щодо правомірності оскаржуваного рішення відповідача та постановили рішення про відмову у задоволенні позову.

Покликання позивача в обґрунтування доводів касаційної скарги на те, що розмір витрат, які сплачуються в разі призначення житлової субсидії, повинен бути для всіх однаковий є безпідставним, оскільки позивач не обґрунтувала яким чином запровадження диференційованого визначення розміру таких витрат порушує безпосередньо її права.

Крім того, підставою касаційного оскарження у цій справі позивачем визначено ненадання судами попередніх інстанцій оцінки невідповідності частини запровадженої Кабінетом Міністрів України формули обчислення розміру витрат, які сплачуються в разі призначення житлової субсидії, на предмет її відповідності статті 22 Конституції України.

Водночас, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 150 Конституції України вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) актів Кабінету Міністрів України належить до повноважень Конституційного Суду України.

Своєю чергою, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України.

Таким чином, в межах цієї справи адміністративними судами не може бути надано оцінку оскаржуваній постанові Кабінету Міністрів Україні на предмет її відповідності Конституції України (конституційності).

Інших доводів, зокрема, щодо невідповідності постанови Кабінету Міністрів України законам України, касаційна скарга не містить.

За правилами статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій залишенню без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2024 у справі № 640/496/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіО.П. Стародуб В.М. Кравчук А.А. Єзеров