Справа № 320/13234/24
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2025-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 року м. Київ № 320/13234/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенка О.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 до Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області в особі державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Тютюна Дмитра Сергійовича про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області в особі державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Тютюна Дмитра Сергійовича, в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області Тютюна Дмитра Сергійовича № 69486398 від 27.09.2023 про відмову в проведенні реєстраційних дій за адресою: АДРЕСА_1 ;

зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області Тютюна Дмитра Сергійовича провести державну реєстрацію будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки не містить конкретної інформації щодо підстав для його прийняття та причин, адже зі змісту оскаржуваного рішення № 69486398 від 27.09.2023, жодної обставини, яка б перешкоджала його прийняттю не вбачається, з огляду на що, неможливо встановити наявність конкретних обставин, які стали причиною відмови відповідача у задоволенні заяви ОСОБА_1 , що суперечить вимогам ч. 2 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 31.07.2013, ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0256 з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд плогцею 0,1304 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Державну реєстрацію права власності даної земельної ділянки було проведено 17.05.2013 державним реєстратором Реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області Хибою А.В., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕАК №771631 від 31.07.2013.

Отримавши документи, що підтверджують право власності на земельну ділянку, ОСОБА_1 розпочала процедуру оформлення у встановленому законом порядку самочинно збудованого нею житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами.

15.09.2021 КП Бориспільської районної ради Бориспільське районне «Бюро технічної інвентаризації» на замовлення ОСОБА_1 було проведено інвентаризацію та виготовлено технічний паспорт на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

22.11.2021 Державною інспекцією архітектури та містобудування України було зареєстровано декларацію з реєстраційним номером ІУ1б про готовність до експлуатації об`єкта за амністією.

25.09.2023 позивач звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області Тютюна Дмитра Сергійовича із заявою про проведення реєстраційних дій щодо житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Проте, рішенням № 69486398 від 27.09.2023 позивачу було відмовлено в проведенні реєстраційних дій у зв`язку з наявними суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями та зазначено проможливість оскарження даного рішення у встановленому законом порядку.

Позивач вважає, що оскаржуване рішення є повністю необгрунтованим та було винесене відповідачем безпідставно, адже не містить жодного обґрунтування підстав для прийняття такого рішення, що і зумовило на звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав здійснюється у порядку визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV від 01.07.2004 (далі - Закон №1952-ІV) та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 (далі - Порядок № 1127).

Відповідно до норм п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV Державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва; 2) речові права на нерухоме майно, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; право довірчої власності (крім права довірчої власності як способу забезпечення виконання зобов`язань); інші речові права відповідно до закону.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Пунктом 2 вказаної норми визначено, що державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону № 1952-IV відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1952-ІV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Частиною 2 ст. 18 Закону № 1952-ІV передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Підстави для відмови в державній реєстрації прав визначені ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV, а саме: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого ч. 3 ст. 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці; 13) відсутність згоди заставодержателя (іпотекодержателя) на дострокове припинення дії договору емфітевзису, суперфіцію щодо державної реєстрації припинення таких прав, що перебувають у заставі (іпотеці).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 24 Закону № 1952-IV за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Згідно з ч. 5 ст. 24 Закону № 1952-IV відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 затверджений порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з п. 12 Порядку № 1127 під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор використовує відомості Державного реєстру прав, зокрема його невід`ємної архівної складової частини, а також Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав.

Згідно з п. 23 Порядку № 1127 за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо помилковості прийняття оскаржуваного рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, суд вважає їх обґрунтованими та зазначає наступне.

Як вже зазначалось судом вище, 25.09.2023 позивач звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області Тютюна Дмитра Сергійовича із заявою про проведення реєстраційних дій щодо житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Проте, рішенням № 69486398 від 27.09.2023 позивачу було відмовлено в проведенні реєстраційних дій, у зв`язку з наявними суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Судом досліджено дане рішення та встановлено, що останнє не містить жодної обставини, яка б перешкоджала його прийняттю не вбачається, з огляду на що, неможливо встановити наявність конкретних обставин, які стали причиною відмови відповідача у задоволенні заяви ОСОБА_1 , що суперечить вимогам ч. 2 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Суд наголошує на тому, що лише посилання на норми законодавства та порядку, що регулює питання проведення державної реєстрації, недостатньо для прийняття рішення.

Однак, в оскаржуваному рішенні відповідачем не надано аналіз поданим позивачем документам, не зазначено які саме документи були ним відхилені чи які не давали йому змогу встановити відповідність заявлених прав. З огляду на зазначене, рішення відповідача є необгрунтованим та не дає суду можливості надати оцінку підставам, що унеможливили здійснення державної реєстрації.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області Тютюна Дмитра Сергійовича № 69486398 від 27.09.2023 про відмову в проведенні реєстраційних дій за адресою: АДРЕСА_1 не ґрунтується на вимогах закону, є необґрунтованим, не відповідає критеріям ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню.

Водночас, позовні вимоги в частині зобов`язання державного реєстратора прав на нерухоме майно Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області Тютюна Дмитра Сергійовича провести державну реєстрацію будинку № 70 за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Вороньків, вул. Київська задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону № 1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (виключна компетенція, визначена законом), при цьому, що судом не досліджувались підстави для відмови у задоволенні заяви позивача, позаяк, такі не були розкриті державним реєстратором в рішенні.

Відтак, суд, керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України, з метою ефективного захисту прав позивача, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, зобов`язавши відповідача повторно розглянути заяву, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

За нормами ч. ч. 1 та 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи, суд висновує, що зі змісту оскаржуваного рішення № 69486398 від 27.09.2023, жодної обставини, яка б перешкоджала його прийняттю не вбачається та з його змісту неможливо встановити наявність конкретних обставин, які стали причиною відмови відповідача у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Конституцією України та КАС України прямо передбачений обов`язок суб`єктів владних повноважень дотримуватися принципу належного урядування, відповідно, адміністративні суди під час розгляду та вирішення спорів, що виникають у сфері публічно-правових відносин, мають перевіряти дотримання цього принципу у всіх його аспектах з урахуванням конкретних обставин справи. Фактичне застосування принципу належного урядування, є своєрідним «маркером» того як в Україні гарантуються статті 1, 3, 6, 8, 19, 55, 56, 124 Конституції України, а суди застосовують ч. 2 ст. 2 КАС України.

Відтак, невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Відповідачем не було доведено обґрунтованості та законності прийняття оскаржуваного рішення на підставі належних та допустимих доказів, що підтверджують його законність.

Позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Згідно норм ч. 1 ст. 139 КАС України судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 77, 90, 139, 241-247, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області в особі державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Тютюни Дмитра Сергійовича про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області Тютюна Дмитра Сергійовича № 69486398 від 27.09.2023 про відмову в проведенні реєстраційних дій за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області Тютюна Дмитра Сергійовича повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про державну реєстрацію будинку АДРЕСА_1 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.