Справа № 380/23106/24
Суддя: Кондратюк Юлія Степанівна
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Львів

12 травня 2025 рокусправа № 380/23106/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кондратюк Ю.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення коштів,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), у якому просить:

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , невиплачену заробітну плату (грошове забезпечення) у розмірі - 79 294,81 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позивач згідно наказу № 127 від 13.05.2022 був прийнятий на військову службу до Збройних Сил України.

Наказом № 130 - PC від 09.08.2022 був направлений у розпорядження Військової частини НОМЕР_1 .

Однак, Військовою частиною НОМЕР_1 позивачу не було виплачено заробітної плати (грошового забезпечення) за період з 23.06.2022 по 17.09.2022.

У березні місяці 2024 року позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про виплату заробітної плати.

19 квітня 2024 року відповідачем було виплачено ОСОБА_1 заробітну плату у сумі 8 530, 81 грн, інших коштів виплачено не було.

Станом на момент подання позовної заяви відповідач не здійснив повної оплати заробітної плати та не провів повного розрахунку.

Позивач вважає, що до стягнення із відповідача підлягають грошові кошти (грошове забезпечення) у сумі - 79 294,81 грн.

Ухвалою судді від 18.11.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 29.11.2024 продовжено ОСОБА_1 процесуальний строк, встановлений ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 про залишення позовної заяви без руху, для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді від 13.12.2024 продовжено ОСОБА_1 процесуальний строк, встановлений ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 про залишення позовної заяви без руху, для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді від 06.01.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

17.01.2025 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зазначає, що відповідно до довідки, яка надана фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_1 , позивачу нараховано та виплачено, а саме: №176 від 30.06.2022 по стройовій частині сзч з 29.06.2022; №183 від 07.07.2022 по стройовій частині повернувся з сзч 07.07.2022; №216 від 08.08.2022 по стройовій частині - сзч з 19.07.2022; №217 від 09.08.2022 по стройовій частині виведений в розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 ; №257 від 17.09.2022 по стройовій частині - увільнений в квітні 2024 року; №2269-ОД від 08.11.2022 позбавлений премії та винагороди за червень та липень 2022 року.

Відповідач здійснив виплату на Приват Банк за період з 01.06.22 по 28.06.22 та з 07.07.22 по 18.07.22 в сумі 8530,81 грн. Таким чином, належне грошове забезпечення позивача виплачене в повному обсязі.

З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач Наказом № 130 - PC від 09.08.2022 був зарахований до списків Військової частини НОМЕР_1 , та виключений зі списків цієї Військової частини згідно з наказом № 257 від 07.10.2023, що підтверджується даними військового квитка (а.с. 54).

Листом від 22.03.2024 позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про виплату йому грошового забезпечення за період з 23.06.2022 по 17.09.2022 (а.с. 12-13).

Листом № 5035 від 19.04.2024 відповідач повідомив позивача про те, що всі належні кошти за період з 01.06.2022 по 28.06.2022 та з 07.07.2022 по 18.07.2022 будуть виплачені на надані банківські реквізити (а.с. 14).

19.04.2024 відповідач здійснив виплату позивачу грошового забезпечення в сумі 8530,81 грн (а.с. 15).

Відповідно до Довідки «Про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 за період 23.06.2022 - 17.09.2022» за підписом командира Військової частини НОМЕР_1 та головного бухгалтера, зазначено:

«Відповідно до наказу по стройовій частині №176 від 30.06.2022 року військовослужбовець ОСОБА_1 самовільно залишив частину у районі здійснення заходів у зв`язку із дезертирством 29.06.2022 року.

Відповідно до наказу по стройовій частині №183 від 07.07.2022 року військовослужбовець ОСОБА_1 повернувся після самовільного залишення частини.

Відповідно до наказу по стройовій частині №216 від 08.08.2022 року військовослужбовець ОСОБА_1 самовільно залишив частину з 19.07.2022 року.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 09.08.2022 №130-РС був зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу по стройовій частині №257 від 17.09.2022 військовослужбовця було увільнено від займаної посади та призупинено військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 17.09.2022 №160-РС.

В квітні 2024 року здійснили виплату на Приват Банк за період з 01.06.22 по 28.06.22 та 07.07.22 по 18.07.22 в сумі 8530,81 грн. (6108,40 грн за червень та 2552, 32 грн за липень). Платіжне доручення №2526 від 18.04.2024 року. На картковий рахунок кошти були зараховані 19.04.2024 року.

№2269-ОД від 08.11.2022 року позбавлений премії та винагороди за червень та липень 2022 року.

У зв`язку з вищенаведеним, загальна сума виплат ОСОБА_1 за період 23.06.2022 - 17.09.2022 року склала 8530 грн. 81 коп.

Станом на 15.01.2025 заборгованість військової частини НОМЕР_1 перед громадянином ОСОБА_1 відсутня.»

Суд встановив, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №216 від 08.08.2022 солдат ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив частину та знятий зі всіх видів забезпечення з 19.07.2022.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №257 від 17.09.2022 солдату ОСОБА_2 , призваному по мобілізації, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , колишньому кулеметнику 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону, який самовільно залишив військову частину 23 липня 2022 року, увільненого від займаної посади та якому призупинено військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 17.09.2022 №160-РС, призупинити строк військової служби, вислуги років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення, виключити зі всіх видів забезпечення з 10 вересня 2022 року.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо неповноти нарахування усіх сум грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Змістом спірних правовідносин, які склалися між сторонами, є виплата грошового забезпечення за час, коли військовослужбовець вважається таким, що самовільно залишив військову частину.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) визначає правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).

Так, за приписами ст. ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України "Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут), надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.

Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно до вимог ст. 26 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Частиною 4 статті 24 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

При цьому, згідно з положеннями ч. 2 ст. 24 Закону № 2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Суд звертає увагу, що позивач не оскаржує вказані накази та порядок проведення службового розслідування з питань самовільного залишення позивачем частини, тому суд розглядає тільки питання припинення виплати грошового забезпечення у період самовільного залишення частини.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію, Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць(крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі- Порядок № 260).

Так, відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Згідно з вимогами пункту 15 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Суд встановив, що відповідно до наказу по стройовій частині №176 від 30.06.2022 військовослужбовець ОСОБА_1 самовільно залишив частину у районі здійснення заходів у зв`язку із дезертирством 29.06.2022 року.

Відповідно до наказу по стройовій частині №183 від 07.07.2022 військовослужбовець ОСОБА_1 повернувся після самовільного залишення частини.

Відповідно до Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування для з`ясування причин і умов відсутності на службі (дезертирства) військовослужбовців НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 » від 08.11.2022 № 2269-ОД …солдата ОСОБА_3 , увільненого від займаної посади та якому призупинено військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 17.09.2022 №160-РС, вважати такими, що відмовились виконувати бойовий наказ та здавши зброю самовільно залишили частину з 29.06.2022 по 07.07.2022 терміном до 10 днів; копію матеріалів службового розслідування направити до Державного бюро розслідування.

Суд встановив, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №216 від 08.08.2022 солдат ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив частину та знятий зі всіх видів забезпечення з 19.07.2022.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №257 від 17.09.2022 солдату ОСОБА_2 , призваному по мобілізації, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , колишньому кулеметнику 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону, який самовільно залишив військову частину 23 липня 2022 року, увільненого від займаної посади та якому призупинено військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 17.09.2022 №160-РС, призупинити строк військової служби, вислуги років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення, виключити зі всіх видів забезпечення з 10 вересня 2022 року.

Доказів визнання протиправними чи скасування наказів про визнання позивача, таким, що самовільно залишив частину, суду не надано.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач виплатив позивачу грошове забезпечення за період з 01.06.2022 по 28.06.2022 та з 07.07.2022 по 18.07.2022.

При цьому, оскільки в періоди з 29.06.2022 по 07.07.2022 та з 19.07.2022 по 10.09.2022 наявні накази командира Військової частини НОМЕР_1 про те, що позивач вважається таким, що самовільно залишив частину та знятий зі всіх видів забезпечення, то відповідно до п. 15 розділу І Порядку № 260 підстави для виплати грошового забезпечення відсутні.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд дійшов висновку, що поведінка відповідача у спірних правовідносинах відповідає визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, тому у задоволенні позову потрібно відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Зважаючи на висновок суду про відмову в задоволенні позову, а також ураховуючи положення ст. 139 КАС України, судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246,293,295 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення коштів - відмовити.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Повне рішення суду складено 12.05.2025.

СуддяКондратюк Юлія Степанівна