Справа № 320/38679/24
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2025-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2025 року 320/38679/24

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуюча суддя Колеснікова І.С., судді Головенко О.Д., Перепелиця А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Національного банку України, в якому просить суд:

- визнати рішення Національного банку України від 14.05.2024 №167-рш «Про призначення тимчасової адміністрації Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Саламандра () та відсторонення органів управління Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Саламандра» протиправним та скасувати в частині п. 3 щодо відсторонення від посади генерального директора ОСОБА_1 ;

- стягнути з Національного банку України на користь ОСОБА_1 кошти за час відсторонення від виконання функцій Генерального директора у вигляді не отриманої заробітної плати в розмірі 120 000, 00 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.10.2024 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Колеснікова І.С., суддів Головенко О.Д., Перепелиця А.М.

Свої вимоги позивач мотивує відсутністю правових підстав для прийняття оскаржуваного рішення, наслідком чого стало порушення його трудових прав щодо роботи на посаді Генерального директора Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Саламандра».

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві наголошує, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені у наданому суду відзиві.

Заслухавши у судовому засіданні 17.03.2025 позиції присутніх представників учасників справи (позивача та відповідача), дослідивши наявні у справі докази, судом вирішено здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.05.2024 Правлінням Національного банку було прийнято рішення про застосування до ПРАТ «СК «САЛАМАНДРА» заходу впливу у вигляді анулювання ліцензій на провадження діяльності з надання фінансових послуг № 166-рш.

14.05.2024 Національним банком було прийнято рішення № 167-рш відповідно до якого, зокрема:

у ПРАТ «СК «САЛАМАНДРА» призначено тимчасову адміністрацію на строк з 14.05.2024 до дня призначення господарським судом ліквідатора ПРАТ «СК «САЛАМАНДРА»;

у зв`язку з необхідністю забезпечення виконання Тимчасовим адміністратором завдань з організації збереження активів, документів, інформації, систем обліку та реєстрації, баз даних ПРАТ «СК «САЛАМАНДРА», а також інших завдань, визначених цим рішенням, вирішено відсторонити від управління ПРАТ «СК «САЛАМАНДРА» всі органи управління ПРАТ «СК «САЛАМАНДРА», а саме: загальні збори акціонерів ПРАТ «СК «САЛАМАНДРА», наглядову раду ПРАТ «СК «САЛАМАНДРА», а також генерального директора - керівника ПРАТ «СК «САЛАМАНДРА» ОСОБА_1 ;

встановлено, що з дня прийняття цього рішення повноваження відсторонених від управління ПРАТ «СК «САЛАМАНДРА» органів управління ПРАТ «СК «САЛАМАНДРА», зазначених у цьому рішенні, припиняються та покладаються на Тимчасового адміністратора;

генеральному директору ПРАТ «СК «САЛАМАНДРА» визначено забезпечити передання бухгалтерської та іншої документації, доступів, ключів, печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей ПРАТ «СК «САЛАМАНДРА» Тимчасовому адміністратору протягом трьох календарних днів із дня призначення тимчасової адміністрації.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з такого.

Як вже зазначалось, позивач вказує, що дії Національного банку щодо прийняття оскаржуваного рішення суперечать Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Крім того, позивач зазначає, що норми Закону України «Про Національний банк України» не дають Національному банку повноважень на відсторонення з посад працівників, які виконують покладені на них функції, не надано Національному банку право підміняти своїми рішеннями норми трудового законодавства, які регулюють суспільні відносини саме в відносинах найманої праці. Також зазначає, що, враховуючи норму частини 8 статті 57 Закону України «Про страхування», відсторонення від посади не може відбуватись безпідставно, тобто повинно бути забезпечено підстави та чітко зазначено кого відсторонюють і з яких підстав, але Національний банк в своєму рішенні зазначає про відсторонення органів управління без якихось підстав та правового регулювання.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із положеннями частини 1 статті 2 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до пункту 8-1 статті 7 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк здійснює державне регулювання та нагляд на індивідуальній та консолідованій основі на ринках небанківських фінансових послуг за діяльністю небанківських фінансових установ, інших осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, та осіб, які надають супровідні послуги, в межах, визначених Законом України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та іншими законами України.

Положеннями статті 55-1 Закону України «Про Національний банк України» встановлено, що головна мета державного регулювання ринків небанківських фінансових послуг, здійснюваного Національним банком, - безпека та фінансова стабільність фінансової системи, захист інтересів вкладників і кредиторів та інших споживачів небанківських фінансових послуг та запобігання кризовим явищам.

Національний банк здійснює функції державного регулювання та нагляду за діяльністю на ринках небанківських фінансових послуг (крім діяльності на ринках цінних паперів та похідних (деривативів), професійної діяльності на фондовому ринку та діяльності у системі накопичувального пенсійного забезпечення) на індивідуальній та консолідованій основі у межах та порядку, встановлених цим Законом, Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншими законами з питань регулювання ринків фінансових послуг.

Державне регулювання ринків небанківських фінансових послуг здійснюється Національним банком виходячи з принципу відокремлення нормативно-правового регулювання діяльності учасників цих ринків від нагляду за їх діяльністю.

Як вже було зазначено вище, 14.05.2024 Правлінням Національного банку було прийнято рішення №167-рш «Про призначення тимчасової адміністрації ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «САЛАМАНДРА» ()».

Відповідно до частини 8 статті 57 Закону України «Про страхування» одночасно з рішенням про призначення тимчасової адміністрації Регулятор приймає рішення про відсторонення органів управління страховика від управління. Тимчасовий адміністратор набуває прав відсторонених органів управління. У рішенні про відсторонення органів управління страховика від управління також зазначаються відомості стосовно керівників страховика, які відсторонюються, та підстави їх відсторонення.

Тобто, стаття 57 Закону України «Про страхування» містить імперативний припис, який вказує на обов`язок Національного банку прийняти рішення про відсторонення органів управління страховика від управління одночасно з рішенням про призначення тимчасової адміністрації та не містить альтернативної свободи розсуду у разі прийняття рішення про призначення тимчасової адміністрації.

З огляду на зазначене, вбачається, що в силу імперативних присів статті 57 Закону України «Про страхування», рішенням № 167-рш, у зв`язку з необхідністю забезпечення виконання Тимчасовим адміністратором завдань з організації збереження активів, документів, інформації, систем обліку та реєстрації, баз даних ПРАТ «СК «САЛАМАНДРА», а також інших завдань, визначених цим рішенням, відповідачем відсторонено від управління ПРАТ «СК «САЛАМАНДРА» всі органи управління ПРАТ «СК «САЛАМАНДРА», а саме: загальні збори акціонерів ПРАТ «СК «САЛАМАНДРА», наглядову раду ПРАТ «СК «САЛАМАНДРА», а також генерального директора - керівника ПРАТ «СК «САЛАМАНДРА» ОСОБА_1 .

Отже, оскаржуване рішення № 167-рш, у частині відсторонення позивача від управління ПРАТ «СК «САЛАМАНДРА», було прийнято на виконання вимог чинного законодавства України.

Відповідно до частини 5 статті 57 Закону України «Про страхування» завданням тимчасового адміністратора є організація збереження активів страховика, документів, інформації, систем обліку та реєстрації, баз даних, а також інші завдання, визначені рішенням Регулятора про призначення тимчасової адміністрації.

Отже, з аналізу приписів Закону України «Про страхування» вбачається, що законодавчою підставою відсторонення органів управління від управління страховика є рішення Національного банку про призначення тимчасової адміністрації з метою виконання тимчасовим адміністратором своїх завдань щодо організації збереження активів страховика, документів, інформації, систем обліку та реєстрації, баз даних, а також інших завдань, визначених рішенням Регулятора про призначення тимчасової адміністрації.

У той же час, посилання позивача на те, що його відсторонення від управління страховика повинно узгоджуватись з нормами КЗпП України є безпідставним з огляду на те, що у даному випадку діють спеціальні норми, що визначені Законом України «Про страхування», у силу яких Національний банк зобов`язаний прийняти рішення про відсторонення органів управління страховика від управління одночасно з рішенням про призначення тимчасової адміністрації.

Відтак, прийняття Національним банком рішення про відсторонення органів управління страховика від управління не відноситься до правового регулювання норм КЗпП України та не є предметом регулювання нормами трудового права.

Вказане узгоджується з судовою практикою Верховного Суду. Так, розглядаючи справу №145/1885/15-ц Велика Палата Верховного Суду у постанові 30.01.2019 наголосила, що «відсторонення членів виконавчого органу товариства від виконання обов`язків або відсторонення голови виконавчого органу товариства від виконання повноважень за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від відсторонення працівника від роботи на підставі ст. 46 КЗпП. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства відсторонити члена виконавчого органу від виконання ним обов`язків міститься не в приписах КЗпП, а у ст. 99 ЦКУ, тобто не є предметом регулювання нормами трудового права».

Щодо вимог позивача про стягнення коштів з Національного банку за час відсторонення від виконання функцій Генерального директора, додатково до зазначеного вище суд звертає увагу на те, що позивач включає дану позовну вимогу у прохальну частину позовної заяви, однак жодним чином її не обґрунтовує. Усупереч вимог КАС України, мотивувальна частина позову не містить ні посилання на відповідні норми права, які порушено, ні фактичних обставин справи, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, ні посилання на відповідні докази, що обґрунтовують заявлену суму стягнення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим (висновок, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі №800/301/16).

Більше того, порядок та умови виплати заробітної плати регулюється в межах трудових правовідносин між працівником та роботодавцем. Національний банк не є стороною у відповідних трудових відносинах, що виникли між позивачем та ТОВ «СК «САЛАМАНДРА» щодо виплати коштів за час відсторонення позивача від виконання функцій Генерального директора, а отже у Національного банку відсутні зобов`язання стосовно виконання умов трудового договору/контракту, укладеного між цими сторонами.

Вказане, на думку суду, додатково свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваного рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Національного банку України (01601, місто Київ, вулиця Інститутська, будинок 9; ) про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення коштів - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуючий - суддя Колеснікова І.С.

Судді: Головенко О.Д.

Перепелиця А.М.