Справа № 160/23290/24
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2025-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2025 року м. Дніпросправа № 160/23290/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Коршуна А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року

у адміністративній справі №160/23290/24 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року відмовлено у задоволені поданого 27 серпня 2024 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області позовом про визнання протиправним та скасуванні прийнятого Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області податкового повідомлення-рішення (форма Р) за № від 09.05.2024 року, а також про та про визнання протиправним і скасуванні рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про анулювання реєстрації платника єдиного податку №11037/04-36-24-13/ НОМЕР_1 від 09.05.2024 року, та про зобов`язання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області відновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , як платника єдиного податку та включити його до реєстру платників єдиного податку.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку позивачем по справі з підстав неповного з`ясування судом фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення спору у цій справі та порушення норм матеріального права, зокрема, положень пп.9-1.4.3 підрозділу 8 розділу ХХ Перехідних положень та ст.291 ПК України, що у сукупності призвело до помилкових висновків суду про порушення позивачем правил перебування у статусі платника податків за спрощеною системою оподаткування (2 група) та перевищення граничних сум доходу, які не відповідають фактичним обставинам та не підтверджуються результатами камеральної перевірки згідно акту камеральної перевірки від 29.03.2024 № 14733/04-36-24-13/ НОМЕР_1 , у звязку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити інше рішення про задоволення заявлених у цій справі вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що висновки суду про неврахування позивачем при складанні та поданні податкової декларації за 2023 рік не враховано внесених Законом України від 30.06.2023 № 3219-ІХ змін, якими підрозділ 8 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України доповнено підпунктом 9-1.4.3., що суперечить положенням ст.58 Конституції України та визначеного п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України принципу стабільності податкового законодавства, а вимоги пп.9-1.4.3. підрозділу 8 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України не можуть бути поширена на позивача, адже не можуть встановлювати граничний розмір доходу, який може отримати позивач, ретроспективно. Наголошуючи на положення п.291.2 абз.3 пп.2 п.291.4 ст.291 ПК України, а також на те, що станом на 12.06.2023 (день подання заяви про перехід) та 01.07.2023 (день початку перебування у статусі платника єдиного податку ІІ групи зі ставкою єдиного податку 20% від мінімальної заробітної плати) були відсутні будь-які законодавчі обмеження, в тому числі і щодо граничного обсягу доходу, крім передбачених абз.3 пп.2 п.291.4 ст.294 ПК України, і з 01.07.2023 він не перебував у статусі платника єдиного податку ІІІ групи зі ставкою 2% від отриманого доходу, що свідчить про безпідставність висновків контролюючого органу та суду першої інстанції у цій справі про порушення ним норм податкового законодавства і про збільшення йому податкових зобов`язань по єдиному податку відповідно до п.293.4 ст.293 Податкового кодексу України та застосування штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, також як і про анулювання його реєстрації платника єдиного податку.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач вказуючи на необґрунтованість доводів апеляційної скарги позивача та на правомірність рішення суду першої інстанції, яким з`ясовано усі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, просить залишити без задоволення вимоги апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін виходячи з того, що при складенні та поданні податкової декларації платника єдиного податку другої групи від 23.02.2024 за 2023 рік позивач не врахував зміни, внесені Законом України від 30.06.2023 року №3219-ІХ, яким підрозділ 8 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнено пп.9-1.4.3., а доводи позивача про неотримання ним доходу в період перебування платником єдиного третьої групи в період з 26.01.2023 по 01.07.2023 не має значення, оскільки чинне регулювання на момент спірних правовідносин не ставило в залежність використання особливостей оподаткування від фактичного ведення платником податків господарської діяльності, а також від наявності чи відсутності доходу за вказаний період, і не отримання доходу в цей період не означає, що платник не користується особливостями визначеними ПК України.

Наголошує, що податкове повідомлення-рішення від 09.05.2024 № стосовно ФОП ОСОБА_1 , який знаходився на спрощеній системі оподаткування з 01.11.2021 по 30.09.2022 (2 група 20%), з 01.10.2022 по 25.01.2023 (на загальній системі оподаткування), з 26.01.2023 по 30.06.2023 на спрощеній системі оподаткування (3 група 2%), з 01.07.2023 на спрощеній системі оподаткування (2 група 20%), та яким було подано декларацію платника єдиного податку від 23.02.2024 реєстраційний номер , якою задекларовано обсяг доходу в сумі 5 501 644,93 грн. за звітний (податковий) період перебування платника єдиного другої групи з 01.07.2023 по 31.12.2023 було прийнято за результатом проведеної 29.03.2024 камеральної перевірки з питань заниження суми грошового зобов`язання по єдиному податку з фізичних осіб згідно податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця від 23.02.2024 № (далі - Декларація) та порушення умов застосування спрощеної системи оподаткування платника 2 групи внаслідок завищення доходу, отриманого протягом 2023 року.

Посилаючись на положення п.291.4 ст.291 Податкового кодексу України та на пп.91.4.3 п.91 підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, яким Податковий кодекс України було доповнено Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» від 30.06.2023 №3219-ІХ (далі - Закон №3219-ІХ), що набрав чинності з 01.08.2023 року, відповідач наголошує на тому, що у 2023 звітному році обсяг доходу для відповідної групи платників єдиного податку, встановлений пунктом 291.4 статті 291 цього Кодексу, визначається пропорційно до кількості календарних місяців поточного календарного року, протягом яких платник єдиного податку не застосовував особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу, а згідно з вимогами пункту 293.4 статті 294 ПКУ, ставка єдиного податку для платників єдиного податку першої - третьої групи (Фізичні особи - підприємці) встановлюється у розмірі 15 відсотків до суми перевищення обсягу доходу, визначеного у підпунктах 1, 2 і 3 пункту 291.4 ст.291 Податкового кодексу України.

За наведених обставин та з огляду на те, що ФОП ОСОБА_1 з 26.01.2023 по 30.06.2023 перебував на спрощеній систему оподаткування - 3 група зі ставкою 2%, з 01.07.2023 по 31.12.2023 перебував на спрощеній системі оподаткування - 2 група зі ставкою 20%. Тобто, платник протягом 6 календарних місяців не застосовував особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу, відповідач вважає, що відповідно до пп.9-1.4.3. п.9-1 підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України граничний обсяг доходу ФОП ОСОБА_1 на спрощеній системі оподаткування 2 група зі ставкою 20% мав становити - 2 793 900,00 грн. (5 587 800,00 грн./ 12 місяців) х 6 місяців = 2 793 900,00 грн), але ФОП ОСОБА_1 у податковій декларації задекларовано показники господарської діяльності для платників єдиного податку 2 групи (розділ III) з: обсягом доходу за звітний (податковий) період згідно з підпунктом 2 пункту 291.4 статті 291 ПКУ) у сумі - 5 501 644,93 грн.; та з обсягом доходу, що оподатковується за ставкою 15 відсотків, згідно з пунктом 293.4 статті 294 ПКУ - 0 гривень, чим порушено вимоги п.291.4 ст.294 та пп.91.4.3. п.91 підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, оскільки на переконання відповідача позивач будучи зареєстрованим платником єдиного податку 2 групи з 01.07.2023. при заповненні податкової декларації платника єдиного податку за 2023 рік повинен був врахувати зміни внесені до ПК України, які були чинними на час перебування його на спрощеній системі оподаткування 2 групи та на час заповнення декларації.

Оскільки ФОП ОСОБА_1 перевищено суму доходу від здійснення діяльності на спрощеній системі оподаткування (2 група) за 2023 рік у сумі 2 707 744,93 грн., що призвело до порушення умов застосування спрощеної системи оподаткування та передбачає збільшення податкових зобов`язань по єдиному податку відповідно до п.293.4 ст.293 Податкового кодексу України на суму 406 161,74 грн. (2 707 744,93 грн. х 15% = 406 161,74 грн.), що відповідно до п.123.1 ст.123 ПК України стало підставою для накладення на позивача, як на платника податків, штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування (406 161,74 грн. х 10% = 40 616,17 грн.).

За наведених обставин, відповідач вважає законними висновки суду першої інстанції про правомірність винесених стосовно позивача як податкового повідомлення-рішення від 09.05.2024 №, яким донараховано грошове зобов`язання по єдиному податку з фізичних осіб у сумі 446 777,91 грн., у т.ч. по основному платіжу - 406 161,74 грн. та по штрафним санкціям - 40 616,17 грн., так і рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку від 09.05.2024 №11037/04-36-24-13/ НОМЕР_1 , яке прийнято контролюючого органу з урахуванням положень п.16.1 ст.16, п.36.1 ст.36, п.38.1 ст.38, та п.291.2. п.291.3. п.291.4. п.291.6. ст.291, пп.298.2.3. п.298.2. ст.298, п.299.10. ст.299 Податкового кодексу України у звязку із встановленням контролюючим органом за наслідками перевірки факту наявності у платника податків перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи, що на переконання відповідача узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими в постановах від 21.05.2020 по справі №820/5346/17, від 05.10.2021 по справі №815/1764/16, від 22.06.2022 по справі № 810/2065/18, від 19.02.2019 по справі № 826/7216/17 та від 05.02.2019 по справі № 805/2 06/17-а.

Окремо відповідач звертає увагу апеляційного суду на те, що положеннями п.299.11 ст.299 ПК України не передбачено проведення документальної перевірки платників єдиного податку першої - третьої груп з метою встановлення правомірності перебування на спрощеній системі оподаткування, а відповідно, доводи позивача про те, що відповідачем мала бути проведена саме документальна перевірка, є помилковими, тому проведена контролюючим органом відповідно до п.75.1 ст.75, ст.76 Податкового кодексу України, з оформленням результатів камеральної перевірки відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу актом, що узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постанові від 31.05.2021 по справі №520/10718/19.

Обговоривши доводи апеляційної скарги позивача та відзиву відповідача, перевіривши за матеріалами справи повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, правильність їх юридичної оцінки та застосування до них норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача, виходячи з нижченаведеного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 05.10.2021 перебуває на обліку в Придніпровській ДПІ (Індустріальний район) ГУ ДПС у Дніпропетровській області із визначеним « 0» станом за основним місцем обліку платника податків та основним видом діяльності: 47.22 «роздрібна торгівля м`ясом і м`ясними продуктами в спеціалізованих магазинах», який знаходився: на спрощеній системі оподаткування з 01.11.2021 по 30.09.2022 (2 група 20%); на загальній системі оподаткування - з 01.10.2022 по 25.01.2023; на спрощеній системі оподаткування (3 група 2%) - з 26.01.2023 по 30.06.2023; на спрощеній системі оподаткування (2 група 20%) - з 01.07.2023 по 31.12.2023; а з 01.01.2024 перебуває на загальній системі оподаткування.

Як зазначено судом першої інстанції в оскаржуваному у цій справі позивачем рішенні, ФОП ОСОБА_1 було подано декларацію платника єдиного податку від 23.02.2024 реєстраційний номер , якою задекларовано обсяг доходу за звітний (податковий) період в сумі 5 501 644,93 грн., і 29 березня 2024 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області проведено камеральну перевірку ФОП ОСОБА_1 , предметом якої було питання заниження суми грошового зобов`язання по єдиному податку з фізичних осіб згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця від 23.02.2024 № та порушення умов застосування спрощеної системи оподаткування платника 2 групи внаслідок завищення доходу, отриманого протягом 2023 року, а за результатом камеральної перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області було складено акт про результати камеральної перевірки ФОП ОСОБА_1 з питання заниження податкових зобов`язань по єдиному податку та умов застосування спрощеної системи оподаткування від 29.03.2024 №14733/04-36-24-13/ НОМЕР_1 .

Наводячи у судовому рішенні лише окремо взяту інформацію з Акту перевірки від 29.03.2024 №14733/04-36-24-13/ НОМЕР_1 , акцентувавши увагу на тому, що ФОП ОСОБА_1 з 26.01.2023 по 30.06.2023 перебував на спрощеній системі оподаткування - 3 група зі ставкою 2%, а з 01.07.2023 перебував на спрощеній системі оподаткування - 2 група зі ставкою 20%, суд першої інстанції за власним підрахунком зазначив, що позивач, як платник протягом 6 календарних місяців не застосовував особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу, вказуючи одночасно на те, що відповідно до пп.9-1.4.3. п.9-1 підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ граничний обсяг доходу ФОП ОСОБА_2 на спрощеній системі оподаткування 2 групи зі ставкою 20% мав би складати - 2 793 900,00 грн. (5 587 800,00 грн./12 місяців)*6 місяців = 2 793 900,00 грн), але згідно наданої податкової декларації платника єдиного податку від 23.02.2024 № за 2023 рік ФОП ОСОБА_1 задекларував показники господарської діяльності для платників єдиного податку 2 групи (розділ III): обсяг доходу за звітний (податковий) період згідно з підпунктом 2 пункту 291.4 статті 291 ПКУ) у сумі - 5 501 644,93 грн.; та обсяг доходу, що оподатковується за ставкою 15 відсотків, згідно з пунктом 293.4 статті 294 ПКУ - 0 грн.

При цьому, продовжуючи аналізувати зміст Акту перевірки від 29.03.2024 №14733/04-36-24-13/ НОМЕР_1 , суд першої інстанції зазначив, що позивач порушив вимоги п.291.4 ст.294 та пп.9-1.4.3. пункту 9-1 підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, яким визначається обсяг доходу для відповідної групи платників єдиного податку, встановлений п.291.4 ст.291 цього Кодексу на 2023 звітний рік, хоча був зареєстрованим платником єдиного податку 2 групи з 01.07.2023. Крім того, судом першої інстанції в рішенні наведено власні висновки (які відсутні в Акті перевірки) про те, що при заповненні податкової декларації платника єдиного податку за 2023 рік від 23.02.2024 ФОП ОСОБА_1 повинен був врахувати зміни внесені до Податкового кодексу України, які були чинними на час перебування його на спрощеній системі оподаткування 2 групи та на час заповнення декларації.

Виходячи з того, що наведені в Акті перевірки від 29.03.2024 №14733/04-36-24-13/ НОМЕР_1 обставини як в частині викладених контролюючим органом обставин, так і в частині встановлених порушень позивачем вимог податкового законодавства - судом першої інстанції в рішенні наведено окремі речення (вирвані із контексту Акту), які викладені до того ж на власне розуміння суду, колегія суддів визнала за необхідне проаналізувати Акт камеральної перевірки №14733/04-36-24-13/ НОМЕР_1 (а.с.13-14), акцентуючи увагу на фактично викладених в Акті обставинах, на підставі яких контролюючий орган дійшов висновку, що «дані камеральної перевірки свідчать про порушення абз.2 пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПКУ в частині перевищення протягом календарного року обсягу доходу та п.293.8 ст.293 ПКУ в частині заниження податкового зобов`язання по єдиному податку, а відповідальність за порушення умов застосування спрощеної системи оподаткування, відповідно Глави І Кодексу передбачена п.299.10 та п.299.11 ст.299 ПКУ, і п.123.1 ст.123 ПКУ за заниження податкового зобов`язання».

Зокрема, як з`ясовано колегією суддів при дослідженні зазначеного Акту від 29.03.2024 №14733/04-36-24-13/, посилаючись на положення пп.1, 2 та 3 п.291.4 ст.291 Податкового кодексу України, доповнений підрозділ 8 Податкового кодексу України Законом України від 30.06.2023 № 3219-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії -воєнного стану» розділ XX «Перехідні положення» ПКУ пп.91.4.3., яким встановлено, що «у 2023 звітному році обсяг доходу для відповідної групи платників єдиного податку, встановлений пунктом 291.4 статті 291 цього Кодексу, визначається пропорційно до кількості календарних місяців поточного календарного року протягом яких платник єдиного податку не застосовував особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу, і платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до ПКУ за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій (підпункт 300.1 пункт 300 ПКУ) - головним державним інспектором Придніпровського відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Дніпропетровській області Ретинською О.В. зазначено, що в ході проведеного аналізу податкової звітності ФОП ОСОБА_1 встановлено застосування останнім спрощеної системи оподаткування з 26.01.2023 по 30.06.2023 (третя група 2%), та перехід з 01.08.2023 на другу групу платника єдиного податку, і обсяг доходу за 2023 не повинен був перевищувати 2 793 900 грн.

При цьому, посилаючись на положення п.293.8 ст.293 ПКУ та пп.293.3-293.5 цієї статті, а також на пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПКУ та п.123.1 статті 123 ПКУ в Акті перевірки підсумовано, що за результатами камеральної перевірки податкової звітності платника єдиного податку за 2023 рік встановлено відхилення задекларованих показників згідно приведеної у Акті таблиці даних (а.с.13 зворот):

Період перевірки - рік 2023Дані платникаДані перевіркиВідхилення
(гр.3-гр.2)
1234
рядок 35501644,932793900,00-2707744,93
рядок 402707744,93+2707744,93
рядок 90406161,74+406161,74
рядок 120406161,74+406161,74
рядок 14.10406161,74+406161,74
рядок 140406161,74+406161,74
За вказаних обставин, в Акті перевірки зазначено про порушення ФОП ОСОБА_1 п.293.8 ст.293 ПКУ внаслідок не включення до складу податкових зобов`язань за 2023 рік суми податку за ставкою 15% у розмірі - 406161,74 грн., що призвело до заниження податкового зобов`язання, яке сплачується до бюджету (р.14.1 Декларації) на 406 161,74 грн., за що передбачено застосування штрафної санкції згідно з п.123.1 ст.123 ПКУ у розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування, а також аналювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої групи згідно з абз.1 п. 299.11 ст.299 ПКУ за рішенням контролюючого органу яким під час проведення перевірки виявлено порушення платником єдиного податку першої-третьої груп вимог, встановлених главою 1 «Спрощена система оподаткування, обліку та звітності» розділу XIV ПКУ.

Отже, проаналізованим колегією суддів змістом Акту перевірки від 29.03.2024 №14733/04-36-24-13/ підтверджується, що наведений в рішенні суду першої інстанції нібито встановлений факт порушення позивачем вимог п.291.4 ст.294 та пп.9-1.4.3. пункту 9-1 підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, та про недотримання ФОП ОСОБА_1 при заповненні податкової декларації платника єдиного податку за 2023 рік від 23.02.2024 внесених до Податкового кодексу України змін, які були чинними на час перебування його на спрощеній системі оподаткування 2 групи та на час заповнення декларації повністю не відповідає ні описовій частині ні висновкам Акту перевірки контролюючого органу №14733/04-36-24-13/ НОМЕР_1 , в якому відсутнє наведені в судовому рішенні формулювання порушення позивачем «вимог п.291.4 ст.294 та пп.9-1.4.3. пункту 9-1 підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України», а натомість вказується про порушення позивачем «абз.2 пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПКУ та п.293.8 ст.293 ПКУ за що відповідальність передбачена п.299.10 та п.299.11 ст.299 ПКУ і п.123.1 ст.123 ПКУ».

Зазначені у попередньому абзаці обставини в свою чергу свідчать про врахування судом першої інстанції під час вирішення спору у цій справі виключно доводів контролюючого органу, що наведені у відзиві проти адміністративного позову (а.с.63-76), без урахування доводів позивача та фактичних обставин спірних правовідносин, а також без належного правового аналізу положень податкового законодавства у розумінні вимог ч.1 ст.58 Основного Закону, яким на конституційному рівні закріплено принцип незворотності дії закону у часі, що є підставою для вирішення судом апеляційної інстанції на підставі долучених до матеріалів справи доказів заявлених у цій справі вимог позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форма Р від 09.05.2024 № про донарахування ФОП ОСОБА_1 згідно пп.86.7.5 п.86.7 ст.86 Податкового кодексу України грошового зобов`язання по єдиному податку з фізичних осіб у сумі 446 777,91 грн., у т.ч. основний платіж - 406 161,74 грн., штрафна санкція - 40 616,17 грн. (а.с.81-83) та рішення від 09.05.2024 року №11037/04-36-24-13/ НОМЕР_1 про анулювання відповідно до п.299.11 ст.299 Податкового кодексу України реєстрації платника єдиного податку (а.с.85), які були прийняті ГУ ДПС у Дніпропетровській області на підставі Акту про результати камеральної перевірки ФОП ОСОБА_1 з питання заниження суми грошового зобов`язання по єдиному податку та умов застосування спрощеної системи оподаткування від 29.03.2024 № №14733/04-36-24-13/ НОМЕР_1 (а.с.13-14), та які за результатом розгляду скарги ФОП ОСОБА_1 (а.с.23-28) рішенням ДПС України від 01.08.2024 №23467/6/99-00-06-01-03-06 (а.с.32-36) було залишено без змін.

Так, за матеріалами справи встановлено, що ФОП ОСОБА_1 отримавши направлений йому ГУ ДПС у Дніпропетровській області засобами поштового зв`язку 29.03.2024 в порядку визначеному ст.42 Податкового кодексу України оформлений за результатом камеральної перевірки Акт №14733, направляв 22.04.2024 до ГУ ДПС у Дніпропетровській області надано заперечення від 22.04.2024 б/н на Акт №14733 (а.с.15-16), у відповідь на яке відповідач листом від 03.05.2024 №32048/6/04-36-24-13-13 (а.с.17-19) повідомив позивача про залишення без змін висновків Акту №14733 виходячи з того, що відповідно до п.291.4 ст.291 Податкового кодексу України до суб`єктів господарювання, які застосовують 2 групу спрощеної системи оподаткування відносяться фізичні особи-підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; а обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

А за результатами розгляду скарги ФОП ОСОБА_1 від 30.05.2024 б/н на податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 09.05.2024 № про визначення грошового зобов`язання по єдиному податку та на рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 09.05.2024 №11037/04-36-24-13/ НОМЕР_1 про анулювання реєстрації платника єдиного податку (а.с.23-28), рішенням ДПС України від 01.08.2024 №23467/6/99-00-06-01-03-06 були залишені без змін податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 09.05.2024 № про визначення грошового зобов`язання по єдиному податку та рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 09.05.2024 року №11037/04-36-24-13/ НОМЕР_1 про анулювання реєстрації платника єдиного податку, а скарга позивача залишена без задоволення (а.с.32-36).

Як встановлено колегією суддів під час апеляційного перегляду даної справи, суд першої інстанції вирішуючи спір у цій справі по суті спирався на положення частини 2 статті 19 Конституції України та положення пп.19-1.1.1 п.19-1.1 ст.19-1, пп.20.1.4 та пп.20.1.19 п.20.1 ст.20, пп.41.1.1 п.41.1 ст.41, п.75.1 ст.75, ст.76, п.86.1 і п.86.2 ст.86 Податкового кодексу, з урахуванням введеного в Україні воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ та продовженого у подальшому Указом Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженого Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ, Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженого Законом України від 21 квітня 2022 року №2212-IX, Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022, затвердженого Законом України від 22 травня 2022 року №2263-IX, Указом Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022 який триває станом на час розгляду цієї адміністративної справи на підставі аналізу яких дійшов висновку про правомірність проведеної податковим органом камеральної перевірки ФОП ОСОБА_1 .

При цьому, обговоривши питання правомірності прийнятого відповідачем на підставі Акту перевірки податкового повідомлення-рішення від 09.05.2024 № про визначення грошового зобов`язання по єдиному податку, спираючись на положення: п.291.4 ст.291, п.293.4 ст.294 Податкового кодексу України; пп.9-1.4.3. п.9-1. підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, які внесені до Податкового кодексу України у зв`язку з набранням чинності з 01.08.2023 року Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» від 30.06.2023 №3219-ІХ; з огляду на розмір граничного обсягу доходу платника податку 2 групи на спрощеній системі оподаткування, який становив 5 587 800,00 грн. та був визначений з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати у розмірі 6700,00 грн. станом на 01 січня 2023 року, а також з урахуванням задекларованих ФОП ОСОБА_1 податковою декларацією платника єдиного податку за 2023 рік (поданою 23.02.2024 року, реєстраційний номер ) показників господарської діяльності для платників єдиного податку 2 групи (розділ III): обсягу доходу за звітний (податковий) період згідно з підпунктом 2 пункту 291.4 статті 291 ПКУ) у сумі 5 501 644,93 грн., та обсягу доходу, що оподатковується за ставкою 15 відсотків, згідно з пунктом 293.4 статті 294 ПКУ 0,00 грн. - суд першої інстанції визнав доведеним факт порушення ФОП ОСОБА_1 ввимог п.291.4 ст.291 та підпункту 9-1.4.3. пункту 9-1 підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, оскільки за вказаними нормами обсягу доходу для відповідної групи платників єдиного податку визначається саме на 2023 звітний рік, і позивач будучи зареєстрованим платником єдиного податку 2 групи з 01.07.2023 при заповненні податкової декларації платника єдиного податку за 2023 рік від 23.02.2024 року повинен був враховувати внесені до Податкового кодексу України зміни, які були чинними на час перебування його на спрощеній системі оподаткування 2 групи та на час заповнення декларації.

За наведених у попередньому абзаці обставин, суд першої інстанції відмовляючи у задоволені заявлених у цій справі вимог ФОП ОСОБА_1 виходив з того, що позивачем у перевіряємий період було перевищено суму доходу від здійснення діяльності на спрощеній системі оподаткування (2 група) за 2023 рік у сумі 2 707 744,93 грн., що призвело до порушення умов застосування спрощеної системи оподаткування та передбачає збільшення податкових зобов`язань по єдиному податку відповідно до п.293.4 ст.293 Податкового кодексу України на суму 406 161,74 грн. (2 707 744,93 грн. х 15% = 406 161,74 грн.), а також є підставою для нарахування згідно п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України штрафних санкцій у розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування (406 161,74 грн. х 10% = 40 616,17 грн.), з урахуванням чого, суд першої інстанції відповідно дійшов висновку про правомірність прийнятого Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області податкового повідомлення-рішення за № від 09.05.2024 року про донарахування позивачу грошового зобов`язання по єдиному податку з фізичних осіб у сумі 446 777,91 грн., у т.ч. за основним платежем - 406 161,74 грн. та штрафної санкції - 40 616,17 грн., і відповідно, про відсутність скасування вказаного податкового повідомлення-рішення.

Як встановлено колегією суддів, обговорюючи правомірність прийнятого відповідачем рішення від 09.05.2024 року №11037/04-36-24-13/ НОМЕР_1 про анулювання реєстрації платника єдиного податку, суд першої інстанції узяв до уваги, що підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку є встановлення контролюючим органом за наслідками перевірки факту наявності у платника податків перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи, а положеннями п.299.11 ст.299 Податкового кодексу України не передбачено проведення документальної перевірки платників єдиного податку першої - третьої груп з метою встановлення правомірності перебування на спрощеній системі оподаткування.

З урахуванням наведених у попередньому абзаці обставин та виходячи з положень пп.3 п.299.10 ст.299 і пп.8 п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України, якими встановлені випадки, коли реєстрація платником єдиного податку може бути анульована у порядку та спосіб, що визначені в п.299.11 ст.299 Податкового кодексу України, а також акцентувавши увагу на тому, що контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку 1-3 групи у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у платника податків перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки, і при цьому, реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення суд першої інстанції визнавши помилковою позицію ОСОБА_1 про те, що відповідачем мала бути проведена саме документальна перевірка, дійшов висновку про правомірність винесеного відповідачем відповідно до абз.3 п.299.10 ст.299 Податкового кодексу України рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку ФОН Кдирова ТА. від 09.05.2024 №11037/04-36-24-13/ НОМЕР_2 , яким на підставі акту камеральної перевірки від 29.03.2024 №14733/04-36-24-13/ НОМЕР_1 встановлено перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу для платників єдиного податку 2 групи, який дає право платникам єдиного податку здійснювати діяльність за спрощеною системою оподаткування, а відповідно, і про відсутність підстав для задоволення вимог позивача у зазначеній частині.

Колегія суддів не погоджуючись з висновками суду першої інстанції у цій справі у повному обсязі, та скасовуючи рішення суду першої інстанції у цій справі з підстав неврахування фактичних обставин спірних правовідносин та неправильного застосування норм матеріального права, перш за все виходить з правового аналізу відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів та регулюються Податковим кодексом України, яким, зокрема, чітко визначено вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків та зборів, і компетенцію контролюючих органів, та повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Зокрема, колегія суддів наголошує, що питання спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності врегульовано Главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України. Так, відповідно до п.291.3 ст.291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою, а групи платників єдиного податку визначено п.291.4 ст.291 Податкового кодексу України: 1) перша група - фізичні особи-підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року; 2) друга група - фізичні особи-підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; а обсяг їх доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року; 3) третя група: фізичні особи-підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена, та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 1167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року; електронні резиденти (е-резиденти), які зареєструвалися як фізичні особи - підприємці, здійснюють господарську діяльність з надання послуг, виробництва та/або продажу товарів виключно на користь нерезидентів України, за умови що протягом календарного року вони відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб - громадян або резидентів України; не отримують доходи з джерелом походження з України, крім пасивних доходів; обсяг доходу не перевищує 1167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року; 4) та четверта група - сільськогосподарські товаровиробники: а) юридичні особи незалежно від організаційно-правової форми, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків; б) фізичні особи - підприємці, які провадять діяльність виключно в межах фермерського господарства, зареєстрованого відповідно до Закону України "Про фермерське господарство", за умови виконання сукупності таких вимог: здійснюють виключно вирощування, відгодовування сільськогосподарської продукції, збирання, вилов, переробку такої власновирощеної або відгодованої продукції та її продаж; провадять господарську діяльність (крім постачання) за місцем податкової адреси; не використовують працю найманих осіб; членами фермерського господарства такої фізичної особи є лише члени її сім`ї у визначенні частини другої статті 3 Сімейного кодексу України; площа сільськогосподарських угідь та/або земель водного фонду у власності та/або користуванні членів фермерського господарства становить не менше 0,5 гектара, але не більше 20 гектарів сукупно.

Ставки єдиного податку встановлюються відповідно до п.293.1. ст.293 Податкового кодексу України для платників: першої групи у відсотках (фіксовані ставки) до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - прожитковий мінімум); другої групи - у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата); третьої групи - у відсотках до доходу (відсоткові ставки), а п.293.2, п.293.3 і п.293.4 вказаної статті визначено, що: фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами для фізичних осіб-підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць для першої групи платників єдиного податку - не більше 10 відсотків розміру прожиткового мінімуму, і для другої групи платників єдиного податку - не більше 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати; відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлюється у розмірі: 3 відсотків доходу - у разі сплати податку на додану вартість згідно з цим Кодексом, та 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку; а ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої-третьої групи (фізичні особи-підприємці) у розмірі 15 відсотків, зокрема до суми перевищення обсягу доходу, визначеного у підпунктах 1, 2 і 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX підрозділ 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України доповнено пунктом 9, відповідно до якого тимчасово, з 1 квітня 2022 року до припинення або скасування воєнного, надзвичайного стану на території України, встановлено особливості застосування положення розділу XIV Податкового кодексу України. Окрім іншого, відповідно до вказаних особливостей фізичні особи-підприємці - платники єдиного податку першої та другої групи мають право не сплачувати єдиний податок (підпункт 9.1 пункту 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України), а платниками єдиного податку третьої групи можуть бути фізичні особи-підприємці та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 10 мільярдів гривень, і до таких осіб не застосовується обмеження щодо кількості осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах (підпункт 9.2 пункту 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України).

При цьому, колегія суддів наголошує, що відсоткова ставка єдиного податку для платників єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, встановлені цим пунктом, встановлюється у розмірі 2 відсотки доходу (підпункт 9.4 пункту 9 підрозділу 8 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України), і платники єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, встановлені цим пунктом, звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на додану вартість з операцій з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України (підпункт 9.5 пункту 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України ) .

Податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, встановлені цим пунктом, є квартал. Платники єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, встановлені цим пунктом, подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку за податковий (звітний) квартал із зазначенням суми помісячного доходу у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду, і такі платники єдиного податку щомісяця до 15 числа сплачують авансовий внесок єдиного податку за підсумками попереднього календарного місяця (підпункт 9.6 пункту 9 підрозділу 8 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України ).

Платники єдиного податку третьої групи розраховують суму податку за звітний квартал та здійснюють сплату задекларованих сум з урахуванням авансових внесків єдиного податку, сплачених протягом звітного кварталу (підпункт 9.7 пункту 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України).

Колегія суддів також враховує встановлене на законодавчому рівне право суб`єкта господарювання, як платника з особливостями, встановленими пункту 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, до останнього числа місяця, що передує періоду переходу на спрощену систему оподаткування, обрати або перейти на спрощену систему оподаткування про що подати до контролюючого органу за місцем податкової адреси відповідну заяву, і зареєстровані в установленому законом порядку суб`єкти господарювання (новостворені), які протягом 10 днів з дня державної реєстрації подали заяву про обрання спрощеної системи оподаткування з урахуванням особливостей оподаткування, встановлених цим пунктом, вважаються платниками єдиного податку третьої групи з дня їх державної реєстрації (підпункт 9.8 пункту 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України), а після припинення або скасування воєнного, надзвичайного стану на території України платники єдиного податку третьої групи, які на день припинення або скасування воєнного, надзвичайного стану на території України використовували особливості оподаткування, встановлені цим пунктом, з першого дня місяця, наступного за місяцем припинення або скасування воєнного, надзвичайного стану на території України, втрачають право на використання особливостей оподаткування, передбачених цим пунктом, і автоматично вважаються такими, що застосовують систему оподаткування, на якій такі платники податку перебували до обрання особливостей оподаткування, передбачених цим пунктом. При цьому, платник податку має право самостійно відмовитися від використання особливостей оподаткування, передбачених вказаним вище пунктом, з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому прийнято таке рішення.

Новоутворені суб`єкти господарювання, які бажають обрати спрощену систему оподаткування з урахуванням особливостей оподаткування, встановлених цим пунктом, подають заяву за загальною процедурою, передбаченою цим Кодексом (підпункт 9.8 пункту 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України) .

Дійсно, у подальшому законами України № 2142-IX від 24 березня 2022 року, № 2173-IX від 01 квітня 2022 року, № 2192-IX від 14 квітня 2022 року, № 2325-IX від 21 червня 2022 року, № 2719-IX від 03 листопада 2022 року, № 2876-IX від 12 січня 2023 року внесено зміни до пункту 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, і відповідно до вказаних змін, пункт 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України станом на червень 2023 року містив, зокрема, такі положення:

- платниками єдиного податку третьої групи можуть бути фізичні особи - підприємці та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми. До таких осіб не застосовується обмеження щодо обсягу доходу та кількості осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах;

- відсоткова ставка єдиного податку для платників єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, встановлені цим пунктом, встановлюється у розмірі 2 відсотки доходу, визначеного відповідно до статті 292 цього Кодексу;

- платники єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, встановлені цим пунктом, звільняються від обов`язку нарахування та сплати податку на додану вартість за операціями з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, а також від подання податкової звітності з податку на додану вартість, а їх реєстрація платником податку на додану вартість є призупиненою;

- податковий (звітний) період для платників єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, встановлені цим пунктом, дорівнює календарному місяцю. Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 9.7 цього пункту для подання податкової декларації;

- платники єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, встановлені цим пунктом, подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строки, встановлені для місячного податкового (звітного) періоду, крім випадків, передбачених цих пунктом;

- для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платником з особливостями, встановленими цим пунктом, суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву. При цьому до заяви не додається розрахунок доходу за попередній календарний рік;

- суб`єкт господарювання вважається платником єдиного податку третьої групи з особливостями, встановленими цим пунктом: з 1 квітня 2022 року - у разі подання заяви до 1 квітня 2022 року; з наступного робочого дня після подання заяви - у разі подання заяви починаючи з 1 квітня 2022 року;

- зареєстровані в установленому законом порядку суб`єкти господарювання (новостворені), які протягом 10 днів з дня державної реєстрації подали заяву про обрання спрощеної системи оподаткування з урахуванням особливостей оподаткування, встановлених цим пунктом, вважаються платниками єдиного податку третьої групи з дня їх державної реєстрації;

- платник податку має право самостійно (шляхом подання заяви) відмовитися від використання особливостей оподаткування, передбачених цим пунктом, з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому прийнято таке рішення. У такому разі платник податків вважається таким, що застосовує систему оподаткування, на якій він перебував до обрання особливостей оподаткування, передбачених цим пунктом, крім випадку, якщо у заяві про відмову від використання особливостей оподаткування, передбачених цим пунктом, платник податку зазначив про перехід на сплату інших податків і зборів. До платників податків, які відмовилися від використання особливостей оподаткування, передбачених цим пунктом, положення підпункту 298.8.8 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу не застосовуються.

Окрім того, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» від 30 червня 2023 року № 3219-IX було внесено зміни до пункту 9 підрозділу 8 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, зокрема установлено, що положення розділу XIV цього Кодексу застосовуються з урахуванням особливостей визначених пунктом 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України тимчасово, з 1 квітня 2022 року до припинення або скасування воєнного, надзвичайного стану на території України, але не пізніше ніж до 1 серпня 2023 року.

При цьому, підрозділ 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України було доповнено пунктом 9-1, який регулює особливості переходу суб`єктів господарювання, які використовували особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу, на систему оподаткування, на якій такі платники податку перебували до обрання особливостей оподаткування, передбачених пунктом 9 цього підрозділу, і вказаним пунктом, окрім іншого, було визначено, що платники єдиного податку третьої групи, які станом на 31 липня 2023 року використовували особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу, та не відмовилися від їх використання самостійно, з 1 серпня 2023 року автоматично вважаються такими, що застосовують систему оподаткування, на якій такі платники податку перебували до обрання особливостей оподаткування, передбачених пунктом 9 цього підрозділу, а новостворені суб`єкти господарювання, які з дня державної реєстрації обрали спрощену систему оподаткування з урахуванням особливостей оподаткування, встановлених пунктом 9 цього підрозділу, автоматично вважаються платниками єдиного податку третьої групи із ставкою єдиного податку у розмірі, визначеному підпунктом 2 пункту 293.3 статті 293 цього Кодексу (підпункт 9-1.1 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України).

Особливості справляння єдиного податку платників, які до 1 серпня 2023 року використовували особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України було врегульовано пп.9-1.4 п.9-1 цього підрозділу, відповідно до положень якого:

- платники податків, які станом на 31 липня 2023 року використовували особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу, та не відмовилися від їх використання самостійно, і до переходу на такі особливості були платниками єдиного податку, з 1 серпня 2023 року автоматично вважаються платниками єдиного податку тієї групи єдиного податку, на якій вони перебували до моменту переходу на застосування особливостей третьої групи, встановлених пунктом 9 цього підрозділу;

- дохід, отриманий у період застосування особливостей оподаткування, встановлених пунктом 9 цього підрозділу, не включається до обсягу доходу, визначеного для відповідної групи платників єдиного податку, встановленого пунктом 291.4 статті 291 цього Кодексу (пункт 9-1.4.1 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України);

- вимоги, встановлені пунктом 291.4 статті 291 цього Кодексу для відповідної групи платників єдиного податку щодо кількості осіб, які перебувають з таким платником податку у трудових відносинах, мають бути виконані до першого числа місяця, наступного за календарним місяцем, в якому платник податку втратив право або самостійно відмовився від використання особливостей оподаткування, встановлених пунктом 9 цього підрозділу;

- обмеження, встановлені пунктами 291.5 та 291.5-1 статті 291 цього Кодексу для платників єдиного податку, мають бути виконані до першого числа місяця, наступного за календарним місяцем, в якому платник податку втратив право або самостійно відмовився від використання особливостей оподаткування, встановлених пунктом 9 цього підрозділу (пункт 9-1.4.2 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України);

- а також встановлено, що у 2023 звітному році обсяг доходу для відповідної групи платників єдиного податку, встановлений пунктом 291.4 статті 291 цього Кодексу, визначається пропорційно до кількості календарних місяців поточного календарного року, протягом яких платник єдиного податку не застосовував особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу (пункт 9-1.4.3 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України);

- також встановлено, що у 2023 звітному році суб`єкти господарювання, які у 2023 році використовували особливості оподаткування, встановлені цим пунктом, та втратили право або самостійно відмовилися від використання особливостей оподаткування, встановлених пунктом 9 цього підрозділу, і були переведені на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, або щодо яких проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності, мають право у 2023 році повторно здійснити перехід (обрати) на спрощену систему оподаткування, в тому числі у разі повторної протягом 2023 року державної реєстрації фізичною особою - підприємцем, шляхом подання заяви за загальною процедурою, визначеною цим Кодексом (пункт 9-1.4.4 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України) .

- та встановлено, що у 2022 та 2023 роках при визначенні розміру податкового боргу для застосування підпункту 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу для платників єдиного податку першої або другої групи не включаються суми податкового боргу, що виникли за податкові періоди з 1 квітня 2022 року по 31 липня 2023 року (пункт 9-1.4.5 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України).

Наведені вище зміни до Податкового кодексу України, які були внесені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» від 30 червня 2023 року № 3219-IX, що набрав чинності 01 серпня 2023 року є обов`язковими для врахування судом під час вирішення спору у цій справі, оскільки спірним питанням у даному випадку є саме можливість/неможливість застосування пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (а особливо пункт 9-1.4.3 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України) до особи (у даному випадку позивача по справі), яка самостійно в період до 31 липня 2023 року включно відмовилася від особливостей застосування положення розділу XIV Податкового кодексу України.

Для вирішення зазначеного у попередньому абзаці питання, колегія суддів вважає за необхідне здійснити ретельний послівний аналіз пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України з урахуванням граматичних конструкцій, які використовуються у Податковому кодексі України.

Так, термін «включно» є широко застосовуваним темпоральним поняттям податкового законодавства, і цей термін, який відповідно до Тлумачного словника української мови, означає «разом з останньою названою особою, предметом, датою і т. ін» застосовується у приписах підпункту 14.1.227-1. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, абзацу 2 пункту 1 підрозділу 3 розділу ХХ Податкового кодексу України, абзацу 1 пункту 51 підрозділу 4 розділу ХХ Податкового кодексу України, пункту 16 підрозділу 5 розділу XX Податкового кодексу України, тощо.

Аналіз вказаних вище норм свідчить про те, що у випадку коли законодавець вважає встановити темпоральні обмеження захопивши при цьому останню названу дату, він застосовує таке темпоральне поняття як «включно».

Приписи підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України не передбачають такого поняття як «включно», що в контексті вказаного пункту свідчить про те, що платник податків не повинен перебувати у відповідному спеціальному статусі «до 1 серпня 2023 року включно», щоб по відношенню до нього діяли, спеціальні правила, зокрема про ліміти доходів на спрощеній системі оподаткування, які передбачені пунктом 9-1.4.3 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України.

Буквальний аналіз підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України свідчить про те, що достатнім є перебування платника податків у будь-який період протягом 2023 року у статусі платника єдиного податку, який застосовує особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 підрозділу 8 розділу XX Податкового кодексу України (спеціальна спрощена система оподаткування), для того щоб на такого платника податків поширювалися правила передбачені, зокрема, пунктом 9-1.4.3 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Приписи підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України не передбачають, що платник податків для застосування відповідних «перехідних правил» повинен перебувати у статусі платника єдиного податку за спеціальною спрощеною системою оподаткування станом на 31 липня 2023 року (включно). Головне, щоб такі платники податків до 01 серпня 2023 року (у будь-який період протягом 2023 року) використовували особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 підрозділу 8 розділу XX Податкового кодексу України.

Узагальнюючи наведене та враховуючи сформовану Верховним Судом у постанові від 15.04.2025 по справі № 160/23272/24 правову позицію, колегія суддів наголошує, що «У випадку, якщо платник податків у будь-який період з 01 січня 2023 року до 01 серпня 2023 року використовував особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 підрозділу 8 розділу XX Податкового кодексу України на такого платника податків поширюються положення підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, зокрема стосовно спеціальних правил про ліміти доходів на спрощеній системі оподаткування, які передбачені пунктом 9-1.4.3 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України. Якщо платник податків, який протягом 2023 року використовував вказані особливості оподаткування, самостійно в період до 31 липня 2023 року відмовився від особливостей застосування положення розділу XIV Податкового кодексу України, встановлених пунктом 9 підрозділу 8 розділу XX Податкового кодексу України, то це не означає, що правила підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України до нього не застосовуються».

Як встановлено за матеріалами справи та не спростовується відповідачем, ФОП ОСОБА_1 з 26.01.2023 по 30.06.2023 перебував на спрощеній систему оподаткування та застосовував особливості оподаткування за 3 групою зі ставкою 2%, а на підставі поданої до податкового органу заяви ФОП ОСОБА_1 з 01.07.2023 був переведений на 2 групу зі ставкою 20%

З обраної позивачем групи платника єдиного податку та ставки єдиного податку у відсотках до доходу вбачається, що позивачем було застосовано особливості визначені пунктом 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, а 01.07.2023 зміни групу 3 на групу 2 та ставку 2% на ставку 20 % без реєстрації ПДВ.

З урахуванням наведеного вище правового регулювання та того факту, що ФОП ОСОБА_1 до 01.07.2023 року використовував особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, на нього відповідно поширює свою дію положення підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, зокрема стосовно спеціальних правил про ліміти доходів на спрощеній системі оподаткування, які були передбачені пунктом 9-1.4.3 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (у чинній на той час редакції).

Отже, наголошуючи на тому, що в період з 01 до 31 липня 2023 року положення Податкового кодексу України не містили спеціальних обмежень стосовно обсягу доходу для відповідної групи платників єдиного податку, яка в 2023 році застосовувала особливості оподаткування встановлені пунктом 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України - колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивач перебуваючи в період з 26.01.2023 по 30.06.2023 на спрощеній системі оподаткування за третьою групою, та у період з 01 до 31 липня 2023 року на спрощеній системі оподаткування, як платник єдиного податку другої групи, мав обґрунтовані сподівання, що протягом календарного року його обсяг доходу може досягти 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, як це визначено підпунктом 2 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 5.2. статті 5 Податкового кодексу України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 7.3., 7.4. статті 7 Податкового кодексу України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства. Елементи податку, визначені в пункті 7.1 цієї статті, підстави для надання податкових пільг та порядок їх застосування визначаються виключно цим Кодексом.

Податковий кодекс України в редакції, що діяла до 31 липня 2023 року не містив спеціальних обмежень стосовно обсягу доходу для відповідної групи платників єдиного податку, яка в 2023 році застосовувала особливості оподаткування встановлені пунктом 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Відповідне положення з`явилося у Податковому кодексі України лише із внесення до нього змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» від 30 червня 2023 року № 3219-IX, який набрав чинності 01 серпня 2023 року та яким встановлено, що у 2023 звітному році обсяг доходу для відповідної групи платників єдиного податку, встановлений пунктом 291.4 статті 291 цього Кодексу, визначається пропорційно до кількості календарних місяців поточного календарного року, протягом яких платник єдиного податку не застосовував особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу (пункт 9-1.4.3 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 56.21 статті 56 Податкового кодексу України у разі, коли норма цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Відповідно до підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України якщо норма закону припускає неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, то діє презумпція правомірності рішень платника податку.

Враховуючи те, що пункт 9-1.4.3 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України набрав чинності лише 01 серпня 2023 року, вказаний пункт не може встановлювати обмеження на обсяг доходу для відповідної групи платників єдиного податку в період до 31 липня 2023 року.

За наведених вище обставин, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що дія нормативно-правових актів показує процес їх функціонування в суспільстві, і положення податкового законодавства мають перспективну правову природу дії та мають застосовуватися з дати введення відповідного закону в дію, набрання ним чинності, відповідно, саме з цього моменту акт набуває юридичної сили, тобто розпочинається його нормативно-регулятивний вплив на суспільні відносини, що полягає у забезпечуваній державою формальній можливості використання або формальній необхідності виконання (дотримання) закріплених норм.

У даному спірному випадку, колегія суддів вважає за необхідне враховувати закріплений у частині першій статті 58 Основного Закону конституційний принцип незворотності дії закону у часі, та викладені у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012 висновки щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності та припиняється з втратою чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Також у даному спірному випадку на переконання колегії суддів у даному спірному випадку має бути врахована висловлена Конституційним Судом України у рішенні від 13 травня 1997 року № 1-зп (п.5 мотивувальної частини рішення) позиція, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє чинне становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта, а також наведені у рішенні Європейського Суду по справі N.K.Mv. Hungary (заява № 66529/11, п.51) висновки про те, що оподаткування зі зворотною дією у часі може застосовуватися в основному для усунення технічних недоліків закону, зокрема, коли така міра врешті решт виправдовується міркуваннями публічного інтересу.

Підсумовуючи вищенаведене у сукупності, а також враховуючи той факт, що ФОП ОСОБА_1 протягом 2023 року використовував особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 підрозділу 8 розділу XX Податкового кодексу України, на нього поширює свою дію положення підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, зокрема стосовно спеціальних правил про ліміти доходів на спрощеній системі оподаткування, які передбачені пунктом 9-1.4.3 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

У той же час, оскільки застосування спеціальних обмежень стосовно обсягу доходу для відповідної групи платників єдиного податку, зокрема до позивача у цій справі можливе лише з 01 серпня 2023 року, тобто з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» від 30 червня 2023 року № 3219-IX, колегія суддів наголошує, що пропорційність визначення обсягу доходу у встановлений пунктом 9-1.4.3 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України спосіб не може поширюватися на період до 31 липня 2023 року, оскільки це порушуватиме принцип правової визначеності.

В межах цієї справи є встановленим, що податковий орган вважає підтвердженим результатами проведеної камеральної перевірки факт заниження позивачем податкового зобов`язання за 2023 рік, і підставами для такого висновку слугувало те, що позивач перебував у період з 26.02.2023 по 30.06.2023 (6 місяців) на спрощеній системі з особливостями оподаткування, а з 01.07.2023 був переведений на ІІ групу зі ставкою 20%, то граничний обсяг доходу за 6 місяців 2023 року становив 2793900 грн. (5587800 грн./12 міс.х 6 міс), а відповідно, сума перевищення обсягу доходу становила 2707744,93 грн. (а.с.32). При цьому, податковий орган, застосувавши пункт 9-1.4.3 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України та розраховуючи обсяг доходу позивача пропорційно до кількості календарних місяців поточного календарного року, протягом яких платник єдиного податку не застосовував особливості оподаткування визначенні пункту 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України помилково поширив це правило пропорційності на липень місяць.

Колегія судді не заперечує можливість податкового органу застосовувати до позивача положень пункту 9-1.4.3 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, проте розрахунок пропорційності обсягу доходу повинен був здійснюватися з урахуванням саме тих місяців протягом яких позивач був на другій групі платника єдиного податку.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що при проведенні камеральної перевірки позивача відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, податковий орган був позбавлений можливості виокремити його дохід в межах кожного місяця в період з 01 липня 2023 року до 31 грудня 2023 року та визначити дотримання позивачем обсягів доходів встановлених абзацом третім підпункту 2 пункту 291.4 статті 294 Податкового кодексу України з урахуванням обмежень встановлених пункт 9-1.4.3 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України в період з 01 серпня 2023 року до 31 грудня 2023 року.

Саме не встановлення доходу позивача в період з 01 серпня 2023 року до 31 грудня 2023 року призводить до передчасних висновків відповідача про порушення ним абзацу другого пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України в частині перевищення протягом календарного року обсягу доходу та п.293.8 ст.293 Податкового кодексу України в частині заниження податкового зобов`язання по єдиному податку, і відповідно, свідчить про протиправність оскаржуваного у цій справі податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 09.05.2024 № про визначення грошового зобов`язання по єдиному податку та на рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 09.05.2024 №11037/04-36-24-13/ НОМЕР_1 про анулювання реєстрації платника єдиного податку.

З огляду на наведене, колегія суддів також не може погодитися і з висновками суду першої інстанції про порушення позивачем вимог п.291.4 ст.294 та пп.9-1.4.3. пункту 9-1 підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України», які зроблені судом першої інстанції на власний розсуд та всупереч наведеним в Акті камеральної перевірки від 29.03.2024 №14733/04-36-24-13/ висновкам, що свідчить лише про перевищення адміністративним судом своїх повноважень, межі яких чітко визначені ч.1 ст.2 КАС України, до переліку яких не входить право суду на власний розсуд кваліфікувати порушення платника податків за іншою, ніж визначено контролюючим органом, нормою податкового законодавства.

Підсумовуючи встановлені у цій справі обставини, колегія суддів приходить до висновку про неправильність правової оцінки судом першої інстанції як фактичних обставин, так і підстав для відмови у задоволені вимог позивача у цій справі, а тому вважає, що рішення суду першої інстанції у цій справі підлягає скасуванню у повному обсязі, у тому числі і в частині, яка стосується відмови у задоволені позову ФОП ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 09.05.2024 року №11037/04-36-24-13/ НОМЕР_1 про анулювання реєстрації платника єдиного податку, оскільки це рішення було прийнято контролюючим органом саме у звязку з перевищенням позивачем суми доходу від здійснення діяльності на спрощеній системі оподаткування (2 група) за 2023 рік та порушення умов застосування спрощеної системи оподаткування, що під час апеляційного перегляду даної справи було повністю спростовано, а тому висновки суду першої інстанції в зазначеній частині також є помилковими.

Отже, приходячи до висновку про скасування рішення суду першої інстанції у цій справі в цілому, та про задоволення вимог позивача у повному обсязі, колегія суддів визнавши протиправними та скасовуючи прийняті ГУ ДПС у Дніпропетровській області податкове повідомлення-рішення форма Р за № від 09.05.2024 року та рішення №11037/04-36-24-13/ НОМЕР_1 від 09.05.2024 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку, вважає належним і повним способом захисту порушених прав ФОП ОСОБА_1 має бути зобов`язання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області відновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , як платника єдиного податку, з включенням його до реєстру платників єдиного податку, а також зі стягненням на користь позивача згідно я.1 і ч.3 ст.132 та ч.1 ст.139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у цій справі понесених позивачем судових витрат при сплаті судового збору при зверненні до суду з адміністративним позовом у сумі 7495,78 грн., що підтверджено платіжною інструкцією № 586 (а.с.10), та при подачі апеляційної скарги у сумі 11243,63 грн., що підтверджено платіжною інструкцією № 590 (а.с.131).

Керуючись ст.ст. 132, 139, 242, 315, 317, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року - скасувати.

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області податкове повідомлення-рішення форма Р за № від 09.05.2024 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про анулювання реєстрації платника єдиного податку №11037/04-36-24-13/ НОМЕР_1 від 09.05.2024 року.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 44118658, юридична адреса: вул. Сімферопольська, 17-А, м. Дніпро, 49005) відновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , як платника єдиного податку та включити його до реєстру платників єдиного податку.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 44118658, юридична адреса: 49005, м.Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-А) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір у загальному розмірі 18739,41 грн. (вісімнадцять тисяч сімсот тридцять дев`ять гривень 41 коп.).

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя А.О. Коршун