Справа № 260/6252/24
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Рейті С.І.

15 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/6252/24 пров. № А/857/9120/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року у справі № 260/6252/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

30.09.2024р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №707 Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації від 15.08.2024р. в частині призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 27.08.2024р. № 240 в частині призначення та зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та приступлення до виконання службових обов`язків за посадою;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.01.2025р. позов задоволено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Військова частина НОМЕР_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.01.2025р. скасувати в частині визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.08.2024р. № 240 в частині призначення та зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та приступлення до виконання службових обов`язків за посадою та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виключити позивача зі списків особового складу військової частини та звільнення з військової служби.

Крім того, апелянт просить суд, прийняти постанову якою відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 . ( далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ), що підтверджується тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного від 08.12.2021р. № 2739,

У зв`язку з наявністю права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації за п.2 ч.3 ст.23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (перебування на посаді наукового працівника Інституту загальної та неорганічної хімії ім. В.І. Вернадського Національної академії наук України за основним місцем роботи на повну ставку та має науковий ступінь кандидата хімічних наук), ІНФОРМАЦІЯ_3 надав позивачу відповідну Довідку про відстрочку № 9428 від 17.06.2024р. на строк до 12.08.2024р.

В подальшому, у зв`язку із закінченням відповідного строку дії відстрочки, ІНФОРМАЦІЯ_3 виписав позивачу повістку про необхідність з`явитися до центру комплектування 15.08.2024р.

Суд першої інстанції встановив, що 15.08.2024р. ОСОБА_1 прямував з пакетом документів для продовження попередньо наданої відстрочки до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Для цього позивач прибув до АДРЕСА_1 , звідки планував громадським транспортом доїхати до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Разом з тим, в м.Мукачево до ОСОБА_1 підійшли представники ІНФОРМАЦІЯ_5 та незважаючи на наявність вищевказаної повістки (яку, зі слів позивача, представники відповідача 1 розірвали) та примусово відвезли до центру комплектування та соціальної підтримки.

15.08.2024р. наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по основній діяльності) №707 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації» вирішено призвати та направити для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період військовозобов`язаних солдата ОСОБА_1 з 15.08.2024р.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 23.08.2024р. № 401-PC позивача призначено на посаду оператора штабу самохідного дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

27.08.2024р. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 240 військовослужбовця військової служби під час мобілізації солдата ОСОБА_1 , з 27.08.2024р. зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані накази прийняті всупереч вимогам п.2 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме положенню, яке передбачає, що не підлягають призову під час мобілізації педагогічні працівники закладів професійної (професійно-технічної) освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють у закладах професійної (професійно-технічної) чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки.

Колегія суддів в цій частині погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Із змісту ч.2, ч.3 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» видно, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

В абз.1 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» видно, що громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

ч.3 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік та не раніше ніж за три дні до вибуття з місця проживання знятися із зазначеного обліку.

Згідно ч.1, ч.2 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

п.2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 передбачено, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (військова служба) в добровільному порядку або за призовом. У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу. За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991р. № 1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, згідно п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.

Крім того, указом Президента України від 24.02.2022р. № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначено в Законі України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі Закон № 3543-XII).

ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлено: -мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;

-особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;

-демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

ч.2 ст. 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Згідно ч.5, ч.6 ст.4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації визначені ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" № 3543-XII (в редакції, чинній на час призову позивача на військову службу у зв`язку з мобілізацією).

Із змісту ч.1, ч.3-ч.5 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" видно, що громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, Оперативно-рятувальній службі цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом.

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Громадяни, які перебувають у запасі, завчасно приписуються до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу.

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Військовозобов`язані та резервісти, які перебувають на зборах, у разі оголошення мобілізації продовжують перебувати на зборах. За необхідності зазначені особи призиваються на військову службу командирами відповідних військових частин за розпорядженням Генерального штабу Збройних Сил України.

Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022р. №154, передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

В п.7 цього Положення видно, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

Згідно п.12 цього Положення керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.

ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно п.2 ч.3 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів фахової передвищої освіти, професійної (професійно-технічної) освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах професійної (професійно-технічної) чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якому перебуває на обліку військовозобов`язаний ОСОБА_1 , надав останньому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.2 ч.3 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" на строк до 12.08.2024р., про що свідчить довідка від 17.06.2024р. № 9428.

З письмової відповіді ІНФОРМАЦІЯ_4 від 11.09.2024р. видно, що у зв`язку з неявкою на 15.08.2024р. громадянин ОСОБА_1 буде поданий до правоохоронних органів, як особа яка не з`явилася у терміни визначені в повістці та знаходитиметься в розшуку. Однак, після особистої явки та повторної подачі документів передбачених Постановою № 560 буде подано повідомлення до правоохоронних органів про зняття з розшуку у зв`язку з явкою до центру комплектування. При цьому, вказано, що копію повістки немає можливості надати у зв`язку з наявності повістки у громадянина ОСОБА_1 , повістка виписується особі лише за особистої участі, а тому виписати повістку без громадянина неможливо. ( а.с. 66)

Фактично, вказаним листом підтверджено те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 виписав позивачу повістку про виклик до територіального центру 15.08.2024р.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що у визначений в повістці день - 15.08.2024р., ОСОБА_1 прямував до ІНФОРМАЦІЯ_4 для надання відповідних документів для продовження відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Однак, був затриманий працівниками ІНФОРМАЦІЯ_5 та доставлений до відповідного центру комплектування.

З відповіді ІНФОРМАЦІЯ_6 на скаргу представника позивача адвоката Тоботи Ю.С. від 26.08.2024 р. на протиправні дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_5 видно, що в ході проведення перевірки отримано інформацію від ІНФОРМАЦІЯ_5 , за результатом опрацювання яких встановлено, що 15.08.2024р. до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_5 прибув громадянин ОСОБА_1 .

В ході уточнення військово-облікових даних встановлено, що відповідно до Єдиного державного реєстру призовників та військовозобов`язаних Оберіг громадянин ОСОБА_1 до 12.08.2024р. користувався правом на відстрочку від призову на військову службу, а тому на момент уточнення військово-облікових даних підлягав призову на військову службу під час мобілізації.

В подальшому, після уточнення військово-облікових даних на виконання Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, військовозобов`язаний ОСОБА_1 отримав направлення для проходження медичного огляду військово-лікарською комісією з метою встановлення придатності для проходження військової служби (№6700/4 від 15.08.2024р.) до військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відповідно до картки обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного на придатність до військової служби від 15.08.2024р., за результатами обстеження спеціалістами виявлено захворювання, що впливають на придатність ОСОБА_1 до військової служби.

Постановою військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_7 (Довідка № 12655 від 15.08.2024р.) за результатами медичного огляду, на підставі ст.30б графи ІІ Розкладу хвороб військовозобов`язаний ОСОБА_1 визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах, медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.

З інформації отриманої від ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянин ОСОБА_1 про наявність підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не повідомляв (заяву про надання відстрочки, належні документи, що підтверджують право на відстрочку від призову не надавав).

З огляду на вищевказане, на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (по основній діяльності) від 15.08.2024р. № 707 солдат ОСОБА_1 призваний та направлений для проходження військової служби під час мобілізації військовозобов`язаних в особливий період та відповідно до поіменного списку військовозобов`язаних направлений у складі команди до військової частини НОМЕР_3 .

Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта, що громадянин ОСОБА_1 є науковим працівником закладу вищої освіти, який має науковий ступінь та працює за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки, що підтверджується дипломом кандидата наук серії НОМЕР_4 від 09.02.2021р. та довідкою з місця роботи від 14.08.2024р..

Таким чином, посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_5 зазначена обставина належним чином не перевірена та не з`ясована, що призвело до порушення низки нормативно-правових актів, законів та свідчить про грубе порушення конституційних прав громадянина ОСОБА_1 .

За даним фактом посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_6 на адресу Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону України направлено повідомлення про вчинення посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_5 кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.426-1 Кримінального кодексу України.

Колегія суддів наголошує, що ч.7 ста.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" чітко визначено, що перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

Із змісту довідки Інституту загальної та неорганічної хімії ім. В.І. Вернадського від 14.08.2024р. № 65, видно, що ОСОБА_1 дійсно працює в Інституті загальної та неорганічної хімії ім. В.І. Вернадського НАН України, за основним місцем роботи на повну (1,0) ставки, з 01.11.2017р. (наказ № 406-к/тр від 01.11.2017р.) по теперішній час на посаді наукового співробітника, має науковий ступінь кандидата хімічних наук.

Вказана довідка є беззаперечним та належним доказом того, що ОСОБА_1 є науковим співробітником, відноситься до працівників закладів наукової установи та працює на повній ставці.

В п.8 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022р. № 154 (далі - Положення), видно, що виконання завдання з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, призову громадян на військову службу покладені саме на районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

п.4 Положення №154 передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки виконують покладені на них завдання у взаємодії з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також з органами військового управління, з`єднаннями, військовими частинами, установами, організаціями, вищими військовими навчальними закладами та військовими навчальними підрозділами закладів вищої освіти Збройних Сил та інших військових формувань, Держспецзв`язку, правоохоронними та розвідувальними органами, державними органами спеціального призначення з правоохоронними функціями, громадськими об`єднаннями (організаціями).

Згідно абз.9 п.11 Положення, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у п.9 цього Положення, зокрема, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Отже, обов`язок щодо перевірки наявності відстрочки від призову під час мобілізації на військову службу та підстав для її надання покладено на районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, а тому, навіть за умови доводів відповідача 1 щодо неповідомлення позивачем про наявність підстав для відстрочки та ненаданням відповідних документів, відповідач 1 зобов`язаний перевірити наявність чи відсутність у позивача права на відстрочку від призову за мобілізацією, ураховуючи наявність відповідної відстрочки строком до 12.08.2024р. та наявність відомостей про статус кандидата хімічних наук та зважаючи на місце роботи: УжНУ, ІЗНХ НАНУ (Національна академія наук України), про що зазначено у військовому квитку працівниками ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.40) та було достеменно відомо працівникам ІНФОРМАЦІЯ_5 .

п.19 ч.1 ст. 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі.

В абз.4 п.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

У п.5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Індивідуальні акти стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє ці акти від нормативних, є їх правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їх конкретність, а саме чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративних правовідносин, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, індивідуальних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 09 квітня 2019 року у справі №9901/611/18 та від 18 вересня 2019 року у справі №9901/801/18.

Рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо такі рішення прийняті суб`єктом владних повноважень поза межами визначеної законом компетенції, або ж оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

У питанні скасування акту індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, Верховний Суд має сталу та послідовну позицію, відповідно до якої такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності (зокрема, таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 травня 2021 року у справі № 9901/286/19, від 8 вересня 2021 року у справі № 816/228/17, Касаційний адміністративний суд у рішеннях від 14 липня 2021 року у справі № 9901/96/21, від 27 жовтня 2022 року у справі № П/9901/97/21).

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 «Про призов на військову службу під час мобілізації» від 15.08.2024р.№ 707, в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 та наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 27.08.2024р. № 240 в частині призначення та зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та приступлення до виконання службових обов`язків за посадою є протиправними які слід скасувати. Оскільки, прийняті всупереч вимогам п.2 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме положенню, яке передбачає, що не підлягають призову під час мобілізації педагогічні працівники закладів професійної (професійно-технічної) освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють у закладах професійної (професійно-технічної) чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки.

Стосовно позовної вимоги про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та звільнення з військової служби, колегія суддів зазначає наступне.

Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980р., під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно п.1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010р. №1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами.

Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року №21-87а13.

Колегія суддів звертає увагу, що виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та звільнення з військової служби, віднесено до дискреційних повноважень військової частини, а тому позов в цій частині не підлягає до задоволення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що чинним законодавством не передбачено звільнення особи з військової служби шляхом скасування наказів про призов, що суд першої інстанції залишив поза увагою.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки суб`єкти владних повноважень в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 та Військової частини НОМЕР_1 діяли не у спосіб визначений законами та Конституцією України. В решті вимог слід відмовити за безпідставністю.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ч.1 ст.317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновків, що доводи апеляційної скарги є суттєвими та складають підстави для висновків про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини та звільнення з військової служби з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову в цій частині. В решті вішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року у справі № 260/6252/24 в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини та звільнення з військової служби скасувати та прийняти нову постанову якою в задоволенні позову в цій частині відмовити.

В решті Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року у справі № 260/6252/24- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель