Справа № 240/13090/24
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/13090/24

Головуючий у 1-й інстанції: Семенюк М.М.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

13 травня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2024 року позивач, ОСОБА_2 , звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просила:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирської області зарахувати до страхового стажу період навчання у Львівському торгівельно-економічному інституті та період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення до 22 січня 1991 року призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 20.06.2024 № 05 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 12.06.2024.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 605,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 605,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість судового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду - скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою від 12.06.2024 про призначення пенсії за віком (а.с. 67).

Відповідно до принципу екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії було направлено на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області за результатами розгляду заяви позивача прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 20.06.2024 № 05, в якому зазначено, що період постійного проживання (постійної роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення становить 5 місяців 18 днів (а.с. 66).

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом "Повідомлення про відмову у призначенні пенсії" від 24.06.2024 № 0600-0204-8/78203 повідомив позивачу про причини відмови в призначенні пенсії (а.с. 14-15).

Позивач, не погоджуючись з рішенням пенсійного органу, звернулась з адміністративним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що згідно матеріалів справи, наданих позивачем доказів та правової позиції Верховного Суду підтверджено факт проживання (роботи) позивача у зоні гарантованого добровільного відселення лише за період з 26.04.1986 по 02.01.1991, що дає право позивачу на зменшення пенсійного віку на 5 років (3 роки початкова величина та 2 роки за 4 роки проживання в зоні гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 та на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії (12.06.2024) вона досягла віку 56 років, а тому суд приходить до висновку, що позивач має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 5 років оскільки на момент звернення до органу Пенсійного фонду позивач досяг необхідного віку для призначення йому пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, а тому позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).

Відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки* та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

*Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Статтею 9 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;

4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 14 цього Закону особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років відносяться до категорії 3 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій.

Згідно статті 65 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Судом встановлено, позивач є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 24 вересня 1993 року.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), передбачено, що при призначенні (перерахунку) пенсії за віком надаються, зокрема документи, які засвідчують особливий статус особи, та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування.

Підпунктом «ґ» пункту 7 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком подаються посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на відповідних територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від №5 від 20.06.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно норм ст. 55 Закону України №796-ХІІ, оскільки не підтверджено право на зниження пенсійного віку (станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років).

В обґрунтування прийнятого рішення пенсійний орган вказав, що відповідно до наданих документів до страхового стажу не зарахований період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки відсутні документи, підтверджуючі факт виховання до 3-х річного віку: паспорт дитини, свідоцтво про народження з печаткою підтверджуючою факт отримання паспорта, в заяві за призначенням пенсії відсутня відмітка матері про здійснення догляду за дитиною. Відповідно до наданих документів підтверджено період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення всього 5 місяців 18 днів, станом на 1 січня 1993 року 5 місяців 18 днів. До періоду проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення відповідно довідки №29 від 20.10.2020 не зараховано період навчання в м. Львові з 01.09.1986 по 19.06.1990 роки та період роботи з 01.08.1990 по 02.01.1991 рік в м. Андрушівка згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 .

Досліджуючи матеріали справи судом встановлено, що згідно довідки Лугинської селищної ради Житомирської області від 20.10.2020 №239, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 29.12.1985 по 02.01.1991 проживала в с. Теснівка, Лугинського району, Житомирської області, підстава погосподарські книги №5 за 1983-1985 рік, №4 за 1986-1990, №3 за 1991-1995. Відповідно до Постанови КМУ №106 від 23.07.1991 та розпорядження КМУ №17 від 12.01.1993 даний населений пункт відноситься до третьої зони зони гарантованого добровільного відселення в зв`язку з аварією на ЧАЕС.

Згідно витягу з реєстру Андрушівської територіальної громади від 18.05.2023, ОСОБА_1 з 22.01.1991 проживала за адресою АДРЕСА_1 .

В свою чергу, судом встановлено, що згідно диплому від 19.06.1990 НОМЕР_3 в 1986 позивач вступила до Львівського торгово-економічного інституту, якій закінчила в 1990 році. Зі змісту трудової книжки позивач встановлено, що 01.09.1986 позивач зарахована на 1 курс економічного факультету Львівського торгово-економічного інституту та відповідно відрахована у зв`язку із закінченням курсу 30.06.1990.

Тобто, вказаними вище документами підтверджується факт навчання позивача в Львівському торгово-економічного інституті в період з 01.09.1986 по 30.06.1990, що спростовує відомості щодо проживання позивача у вказаний період в с. Теснівка, Лугинського району, Житомирської області.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що у зв`язку з народженням дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_4 , виданого 25.05.1988, позивач з об`єктивних причин з цього часу проживала за місцем фактичного проживання в с. Теснівка, Лугинського району, Житомирської області, що підтверджується довідкою Лугинської селищної ради Житомирської області від 20.10.2020 №239.

В свою чергу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що на виконання положень Закону № 1058-ІV постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1).

Абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. Для потерпілих від Чорнобильської катастрофи такими документами є:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;

для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Таким чином, підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіаційного забруднення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 572/245/17, від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17, від 11 листопада 2024 року у справі №460/19947/23.

Крім того, у постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі № 500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі № 500/551/23 Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Тобто, враховуючи викладене, в межах даної справи підлягає встановленню факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.

Надаючи оцінку встановленим судом обставинам, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що факт навчання у Львівському торгово-економічному інституті в період з 01.09.1986 по 30.06.1990, підтверджений дипломом від 19.06.1990 № НОМЕР_3 , спростовує твердження позивача про постійне проживання у с. Теснівка Лугинського району Житомирської області у той самий період.

В свою чергу, судом апеляційної інстанції не здобуто інших доказів, які б підтверджували факт постійного проживання позивача в період з 31.03.1988 по 01.08.1990 у с. Теснівка Лугинського району Житомирської області.

Крім того, оскільки з 01.08.1990 по 15.01.1999 згідно записів трудової книжки позивач працювала в Анрушівському коопзаготпромі, м. Андрушівка, документально не підтверджується факт постійного проживання позивача у с. Теснівка Лугинського району Житомирської області згідно довідки Лугинської селищної ради Житомирської області від 20.10.2020 №239 в період з 01.08.1990 по 22.01.1991.

Отже, з огляду на викладене, оскільки наданими позивачем документами не підтверджується факт постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на Чорнобильській АЕС упродовж не менше 3 років станом на 01.01.1993, обґрунтованим є висновок пенсійного органу про відсутність підстав для застосування до особи положень ст. 55 Закону №796 щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 20.06.2024 № 05, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, з урахуванням вимог статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є правомірним та не підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, при розгляді справи судом першої інстанції не надано оцінку усім обставинам у справі, що мають значення для її вирішення, а тому рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції належить скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.