Справа № 380/9119/24
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2025-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2025 рокусправа № 380/9119/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув у порядку спрощеного позовного справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач, ГУ ПФ України у Львівській області), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового стажу для обчислення пенсії періодів трудової діяльності з 02.11.1993 по 01.01.1997 та з 01.05.1997 по 01.08.1998;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди трудової діяльності з 02.11.1993 по 01.01.1997 та з 01.05.1997 по 01.08.1998 згідно записів трудової книжки від 10.12.1974;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок і виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 14.03.2024.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що спірні періоди роботи позивача мають бути зарахована до страхового стажу на підставі трудової книжки, що є основним документом, який підтверджує трудовий стаж. Окрім того, згідно з практикою Верховного Суду позивач не має нести тягар відповідальності, чи зазнавати негативних наслідків, через порушення Інструкції заповнення трудової книжки, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства.

Ухвалою суду від 03.05.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві. Вказав, що під час призначення позивачу пенсії з 06.06.2018 до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 02.11.1993 по 01.01.1997 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Мілєна» та з 01.05.1997 по 01.08.1998 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Сета», оскільки у трудовій книжці позивача відсутні підстави внесення записів про прийняття та звільнення з роботи. Позивач звернувся 14.12.2023 із заявою до якої долучив трудову книжку із дописаними підставами внесення записів про прийняття та звільнення та уточнюючу записку від 12.12.2023 про період роботи з 02.11.1993 по 01.01.1997, видану Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілєна». З метою перевірки достовірності видачі вказаної уточнюючи довідки здійснено вихід за юридичною адресою підприємства, однак за такою адресою підприємство не знаходиться. Відповідач зауважив, що ним вчиняються дії з метою встановлення місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілєна». Таким чином, питання зарахування позивачу спірних періоді можливе після перевірки достовірності видачі уточнюючої записки Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілєна», а також надання уточнюючої довідки від Товариства з обмеженою відповідальністю «Сета».

Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (частина 2 статті 262 КАС України).

Суд на підставі позовної заяви, відзивів, а також долучених письмових доказів,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 з 06.06.2018 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому, під час призначення пенсії позивачу не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 02.11.1993 по 01.01.1997 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Мілєна» та з 01.05.1997 по 01.08.1998 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Сета», що не заперечується сторонами.

Відповідач вказує, що спірні періоди не зараховані позивачу до страхового стажу, оскільки у трудовій книжці відсутні підстави внесення записів про прийняття та звільнення з роботи.

Також, позивачем не заперечується той факт, що він 14.12.2023 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії. До заяви позивач долучив трудову книжку із дописаними підставами внесення записів про прийняття та звільнення та уточнюючу записку від 12.12.2023 про період роботи з 02.11.1993 по 01.01.1997, видану Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілєна».

З метою перевірки достовірності видачі уточнюючої записки посадовими особами відповідача здійснено вихід за юридичною адресою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілєна» м. Львів, вул. Золота, 17/104. Однак підприємство за вказаною адресою не знаходиться, тому перевірка не була проведена.

У позовні заяві представник позивача вказав, що на електронну адресу ГУ ПФ України у Львівській області подано адвокатський запит щодо надання розрахунків із матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .

У відповідь на адвокатський запит відповідачем надано копії матеріалів з електронної пенсійної справи позивача, а саме: копії рішення про розрахунок пенсії, копії розрахунку стажу та розрахунку заробітку.

Представник позивача із наданих відповідачем документів встановив, що позивачу не зараховано до страхового стажу періоди трудової діяльності з 02.11.1993 по 01.01.1997 та з 01.05.1997 по 01.08.1998.

У зв`язку із викладеним позивач звернувся до відповідача із заявою від 14.03.2024, в якій просив здійснити перерахунок пенсії та зарахувати до страхового стажу спірні періоди трудової діяльності.

Листом від 28.03.2024 повідомив позивача, що після подання позивачем заяви 14.12.2023 відповідачем здійснено заходи щодо перевірки достовірності видачі уточнюючої записки від 12.12.2023 без номера, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілєна». Однак підприємство за юридичною адресою не знаходиться та перевірку неможливо провести. ГУ ПФ України у Львівській області вчиняються дії з метою встановлення місцезнаходження вказаного підприємства. У зв`язку із чим, питання зарахування позивачу періоди роботи з 02.11.1993 по 01.01.1997 та з 01.05.1997 по 01.08.1998 можливе після перевірки достовірності видачі уточнюючої записки Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілєна», а також надання уточнюючої довідки від Товариства з обмеженою відповідальністю «Сета».

Вважаючи дії відповідачів протиправними, позивач звернувся за захистом свої прав до суду.

Вирішуючи справу, суд застосовує такі норми права.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-VI (далі Закон №1058-VI) визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 1 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 26 Закону №1058-IV встановлено умови призначення пенсії за віком. Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017. Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2018 по 31.12.2018 не менше 25 років.

У разі відсутності, починаючи з 01.01.2018, страхового стажу, передбаченого частиною 1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, по 31.12.2018 - від 15 до 25 років.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абзацу 1 частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За змістом статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Приписами статті 43 Кодексу законів про працю України встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно із статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 01.01.2004.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Системний аналіз викладених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи (тобто такі, з приводу яких виникають сумніви у їх достовірності), для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, визначені пунктом 3 Порядку №637.

При цьому, у разі неможливості одержання необхідних документів внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку (у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями) трудовий стаж може бути установлений на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Викладене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 12.09.2022 у справі №569/16691/16-а, від 27.07.2022 у справі №620/3754/18, від 28.01.2025 у справі №300/8132/23.

Крім того, положеннями частини 3 статті 44 Закону №1058-IV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З доказів у справі суд встановив, що позивачу з 06.06.2018 призначено пенсії за віком відповідно до приписів Закону №1058-IV. Під час призначення пенсії позивачу не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 02.11.1993 по 01.01.1997 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Мілєна» та з 01.05.1997 по 01.08.1998 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Сета», оскільки у трудовій книжці відсутні підстави внесення записів про прийняття та звільнення з роботи.

Щодо спірного періоду трудової діяльності позивача з 02.11.1993 по 01.01.1997 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Мілєна», суд зазначає таке.

Під час призначення пенсії позивача 06.06.2018 підставою для не зарахування періоду роботи з 02.11.1993 по 01.01.1997 стала відсутність у трудовій книжці підстав внесення записів про прийняття та звільнення з роботи.

Позивач звернувся 14.12.2023 до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, до якої долучив трудову книжку із дописаними підставами внесення записів про прийняття і звільнення та уточнюючу записку від 12.12.2023 про період роботи з 02.11.1993 по 01.01.1997, видану Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілєна».

Оскільки у відповідача виникли сумніви щодо достовірності видачі уточнюючої записки від 12.12.2023, згідно з частиною 3 статті 44 Закону №1058-IV, посадовими особами ГУ ПФ України у Львівській області здійснено вихід за місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілєна» за адресою: м. Львів, вул. Золота, 17/104, яка відповідає зазначеній у відомостях Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Однак відповідачем перевірка не проведена, оскільки підприємство за вказаною адресою не знаходиться.

Про вказане відповідач повідомив позивача у відповідь на повторну заяву від 14.03.2024. При цьому, зауважено, що ГУ ПФ України у Львівській області вчиняються дії з метою встановлення місцезнаходження вказаного підприємства.

У контексті встановлених обставин суд зазначає, що трудова книжка позивача має недоліки, а саме: відсутність підстав внесення записів про прийняття та звільнення з роботи (записи №16 (містить лише дату наказу) та №17 (відомості про наказ відсутні).

З позиції позивача він не має нести тягар відповідальності, чи зазнавати негативних наслідків, через порушення Інструкції заповнення трудової книжки, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства.

Проте слід звернути увагу, що запис №17 у трудовій книжці зроблений самим позивачем (генеральним директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілєна») та проставлено його особистий підпис.

Тобто, у випадку позивача він був посадовою особою відповідальною за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, належний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації.

Таким чином, позивач, будучи відповідальною посадовою особою за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, допустив неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки, що унеможливлює зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу позивача без надання додаткових документів.

Крім того, суд звертає увагу на те, що запис у трудовій книжці не є безумовним доказом про період роботи особи у випадку коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи (тобто такі, з приводу яких виникають сумніви у їх достовірності), для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, визначені пунктом 3 Порядку №637.

Викладене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 28.01.2025 у справі №300/8132/23.

Позивач надав відповідачу уточнюючу записку від 12.12.2023, видану Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілєна». Відповідач в межах наданих повноважень вчинив дії з метою проведення перевірки обґрунтованості її видачі та достовірності поданих відомостей. Проте посадовими особами відповідача встановлено відсутність Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілєна» за адресою: м. Львів, вул. Золота, 17/104, яка відповідає зазначеній у відомостях Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За встановлених обставин суд вважає обґрунтованими сумніви відповідача щодо достовірності видачі уточнюючої записки від 12.12.2023 про період роботи позивача з 02.11.1993 по 01.01.1997 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Мілєна».

Щодо спірного періоду трудової діяльності позивача з 01.05.1997 по 01.08.1998 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Сета», суд зазначає таке.

Під час призначення пенсії позивача 06.06.2018 підставою для не зарахування періоду роботи з 01.05.1997 по 01.08.1998 стала відсутність у трудовій книжці підстав внесення записів про прийняття та звільнення з роботи.

Згідно із записами трудової книжки ОСОБА_1 /арк.спр.9-15/ позивача прийнято 01.05.1997 на посаду технічного директора ТОВ «Сета», при цьому відомості про наказ відсутні (запис №18). Відповідно до запису №19 позивача 01.08.1998 звільнено на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України за особистим бажанням (відомості про наказ відсутні).

Отже, трудова книжка позивача має недоліки відсутність підстав внесення записів про прийняття та звільнення з роботи (записи №18 та №19).

З огляду на викладене, період роботи позивача з 01.05.1997 по 01.08.1998 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Сета» може бути зарахований до страхового стажу за умови надання документів, визначених пунктом 3 Порядку №637.

Слід зауважити, що відповідач у відповіді на заяву позивача повідомляв про необхідність подання уточнюючої довідки щодо спірного періоду роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Сета». Однак позивач не надав до суду належних та допустимих доказів, що підтверджують подання відповідачу необхідної уточнюючої довідки.

З врахуванням встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі та у спосіб передбачений чинним законодавством та в межах своїх повноважень. Тобто згідно з критеріями, передбаченими частиною 2 статті 2 КАС України.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, законність і обґрунтованість дій та рішень відповідача. Отже, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС відшкодування судових витрат позивачу, якому у задоволенні позову відмовлено повністю, не передбачено.

Керуючись статтями 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 293, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кравців Олег Романович